Постанова

Іменем України

15 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 264/925/17-ц

провадження № 61-7468св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Донецький державний університет управління,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу Донецького державного університету управління на рішення апеляційного суду Донецької області від 18 жовтня 2017 року в складі колегії суддів:Попової С. А., Баркова В. М., Биліна Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Донецького державного університету управління про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітку за затримку виплати заробітної плати, індексації заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що в період з 02 червня 2014 року по 13 червня 2016 року працював у Донецькому державному університеті управління на посаді слюсаря-сантехніка. Був звільнений 13 червня 2016 року на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням. Після звільнення остаточного розрахунку із позивачем проведений не був. У зв'язку з цим просив стягнути з роботодавця заборгованість по заробітній платі в сумі 2 436,00 грн, яка утворилась за період роботи з липня 2014 року по серпень 2014 року, компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 1 264,28 грн, індексацію заробітної плати - 641,87 грн. У якості відповідальності роботодавця за не проведення повного розрахунку в день звільнення просив стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 14 червня 2016 року по день винесення рішення. Крім того, у зв'язку з порушенням права на оплату праці йому заподіяно моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 1 000,00 грн, і просить стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Донецького державного університету управління на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з липня

2014 року по серпень 2014 року в сумі 2 436,00 грн з утриманням Донецьким державним університетом з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті, компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 1 264,28 грн, моральну шкоду в сумі 600,00 грн.

Стягнуто з Донецького державного університету управління на користь держави судовий збір у розмірі 1 280,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції врахував сертифікат Донецької торгово-промислової палати, в якому засвідчено факт настання для роботодавця таких форс-мажорних обставин, як акти тероризму на території Донецької області, які унеможливили стягнення податків і зборів у період з 01 липня 2014 року по 19 грудня 2014 року, а також і виплата заборгованості зарплати позивачеві, що виключає вину роботодавця.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, відшкодування моральної шкоди, відмови у стягненні індексації заробітної плати, позивачем не оскаржувалось, судом апеляційної інстанції рішення в зазначеній частині не перевірялося.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 18 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 серпня 2017 року в частині відмови у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасовано.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Донецького державного університету управління про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено.

Стягнуто з Донецького державного університету управління на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 червня 2016 року по 18 жовтня 2017 року в розмірі

23 472,05 грн з утриманням Донецьким державним університетом з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті.

Стягнуто з Донецького державного університету управління на користь ОСОБА_1 судовий збір за апеляційну скаргу в розмірі 704,00 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що дія форс-мажорних обстави, визначених у сертифікаті Торгово-промислової палати Донецької області № 6695 від 18 серпня 2016 року, триває з 01 липня 2014 року по 19 грудня 2016 року, та Донецьким державним університетом не надано доказів, які б свідчили про відсутність вини університету у затримці виплат ОСОБА_1 при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

У касаційній скарзі Донецький державний університет управління просить скасувати рішення апеляційного суду Донецької області від 29 червня

2017 року в частині стягнення з Донецького державного університету управління на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 14 червня 2016 року по день ухвалення рішення - 18 жовтня 2017 року в сумі 23 472,05 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні цих позовних вимог відмовити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В іншій частині рішення суду не оскажується, тому не перевіряється судом касаційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що заборгованість по заробітній платі виникла в результаті повного припинення фінансування Донецького державного університету управління, що сталося не з вини університету. Належне виконання роботодавцем своїх обов'язків у липні-серпні 2014 року перед звільненим працівником перешкоджали обставини непереборної сили, пов'язані з проведенням антитерористичної операції на території Донецької та Луганської області, настання яких для відповідача доведено у встановленому законом порядку. Тому, відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку.

У березні 2018 року ОСОБА_1 подано до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду Донецької області від 18 жовтня 2017 року без змін.

Відзив мотивовано тим, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним нормам матеріального права рішення апеляційного суду не відповідає.

У справі, яка переглядається, суд встановив, що ОСОБА_1 згідно з наказом №и 38-к від 02 червня 2014 року працював в Маріупольській філії Донецького університету управління на посаді слюсаря-сантехніка.

Відповідно до наказу від 13 червня 2016 року № 86-к був звільнений за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України.

Згідно з довідкою Донецького державного університету управлінння № 179-11 від 25 квітня 2017 року заробітна плата позивача за період липень-серпень 2014 року становить 2 436,00 грн.

Ухвалюючи рішення у справі про відмову в задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що настання для роботодавця форс-мажорних обставин як акти тероризму на території Донецької області, унеможливили сплату податків і зборів у період з 01 липня 2014 року по 19 грудня 2014 року, а також виплату заборгованої зарплати позивачеві.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, суд апеляційної інстанції виходив з того, що затримка виплати належних позивачу сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, з урахуванням граничного строку існування у відповідачка форс-мажорних обставин (по 19 грудня 2014 року), відбулася з вини відповідача, тому є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день ухвалення рішення апеляційним судом.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодися неможливо.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Відповідно до статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Згідно листа Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 05 лютого 2015 року з 14 квітня 2014 року субєктами боротьби з тероризмом вживаються активні заходи з проведення АТО на території Донецької та Луганської областей.

Відповідно до сертифіката Донецької торгово-промислової палати від 18 серпня 2016 року за № 6695 засвідчено настання для Донецького державного університету управління, місцезнаходження якого місто Донецьк, форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема: акти тероризму на території Донецької області, які унеможливили сплату податків і зборів у період з 01 липня 2014 року по 19 грудня 2014 року.

На підставі наданих документів торгово-промислова палата засвідчила настання обставин непереборної сили з 01 липня 2014 року для Донецького державного університету управління під час здійснення господарської діяльності на території Донецької області та дотримання законодавства щодо справляння і сплати податків та обов'язкових платежів.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що невиконання відповідачем своїх зобов'язань зумовлено непереборною силою - збройним конфліктом, який відбувається на території Донецької області, враховуючи те, що у відповідачів не з їх вини, відсутня можливість позивачу виплатити середній заробіток за затримку розрахунку.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 11 травня 2016 року № 6-383цс15 та в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року № 584св18.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що затримка виплати належних позивачу сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулася з вини відповідача.

Встановивши обставини справи, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Суд касаційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при винесенні рішення про відмову у задоволенні позовних вимогв частині стягнення з Донецького державного університету управління на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 14 червня 2016 року по день ухвалення рішення - 18 жовтня 2017 року в сумі 23 472,05 грн, були належним чином оцінені подані сторонами докази, точно встановлені обставини справи та правильно застосовані норми матеріального права, а апеляційний суд помилково скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційним судом скасовано законне і обґрунтоване судове рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду відповідно до положень статті 413 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 141, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуДонецького державного університету управління задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 18 жовтня 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Донецького державного університету управління про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати, залишити в цій частині в силі заочне рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 серпня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення суду апеляційної інстанції втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. П. Курило