Провадження № 2- др/760/3/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ додаткове /

05 січня 2018 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Гак Г.М.

представника позивача- Діденка В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення, суд

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року було відмовлено в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька та оформлення проїзних документів без згоди батька.

Представник позивачкизвернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що судом не було вирішено питання по одній з її вимог, а саме: надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі уповноважених осіб до тимчасово окупованої території АР Крим до досягнення нею 16-річно віку без згоди та супроводу батька.

Крім того, не вирішено питання і в частині надання дозволу без згоди батька оформлювати документи для тимчасового виїзду неповнолітньої доньки до тимчасово окупованої території АР Крим.

Виходячи з того, що в цій частині рішення судом при розгляді справи ухвалено не було, просить задовольнити заяву.

Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримав.

Відповідач у судове засідання не з»явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причину неявки суд до відома не поставив, а тому суд вважає за можливе розглядати заяву в його відсутності.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заяви та ухвалення додаткового рішення в справі, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Так, при зверненні до суду позивачка просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд її спільної з відповідачем доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі уповноважених осіб за межі України та до тимчасово окупованої території АР Крим до досягненню дитиною 16 років без дозволу та супроводу батька.

Крім того, просила також надати їй дозвіл без згоди відповідача оформлювати документи для тимчасового виїзду доньки за межі України та до тимчасово окупованої території АР Крим до досягненню дитиною 16 років.

Рішенням суду від 10 жовтня 2017 року було відмовлено в позові про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька та оформлення проїзних документів без згоди батька.

Вимоги в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини до тимчасово окупованої території АР Крим до досягнення дитиною 16 років без дозволу та супроводу батька, а також оформлення документів для тимчасового виїзду доньки до тимчасово окупованої території АР Крим вирішені не були.

При цьому справа була розглянута за відсутності сторін, однак вимоги позивачки були предметом дослідження суду при ухваленні рішення в повному обсязі.

При ухваленні рішення в частині вимог про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька та оформлення документів на виїзд без його згоди суд керувався нормами ст.313 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», якими позивачка обґрунтовувала свої вимоги, і якими врегульовано порядок та підстави виїзду за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку.

З врахуванням приведених обґрунтувань та правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові № 6-7961цс15 від 09 липня 2015 року, згідно з якою надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить положенням статей 141, 153, 157 СК України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків стосовно виховання дитини.

Що стосується права виїзду дитини на тимчасово окуповану територію АР Крим,а також оформлення документів для виїзду без згоди батька, судом з даного питання рішення ухвалено не було.

З точки зору Конституції України Автономна Республіка Крим є автономною адміністративно-територіальною одиницею у складі України. Правовий статус якої закріплено в ст.ст. 134-139 Основного Закону України.

Конституція України визначає Автономну Республіку Крим як невід'ємну складову України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Згідно зі ст.3 Закону тимчасово окупованою територією визначається:

1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій;

2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України;

3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

За змістом ч.ч.1,2 ст.4 Закону на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

За правилами ст.10 Закону громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду-виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка є громадянкою України, що підтверджується наданою нею копією паспорта громадянина України.

За таких обставин її право та право дитини на вільний та безперешкодний в»їзд та тимчасово окуповану територію, а також виїзд з неї, гарантовано законом, а тому в цій частині вимоги позивачки є обгрунтованими.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про обгрунтованість заяви та ухвалення додаткового рішення в справі.

Керуючись п.1 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити.

Ухвалити додаткове рішення в справі.

Надати дозвіл ОСОБА_1 без згоди батька ОСОБА_4 оформлювати документи для тимчасового виїзду неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до тимчасово окупованої території АР Крим.

Надати дозвіл на тимчасові виїзди неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері ОСОБА_1 та супроводі інших уповноважених нею осіб до тимчасово окупованої території АР Крим до досягнення нею 16-річного віку без згоди та супроводу батька ОСОБА_4.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Л .А. Шереметьєва