Постанова

Іменем України

08 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 310/11106/15-ц

провадження № 61-10521св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 31 серпня 2016 року в складі колегії суддів: Полякова О. З., Спас О. В., Воробйової І. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 09 квітня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 29 985,38 грн зі сплатою 17,99 % річних на строк до 10 квітня 2016 року. Оскільки позичальник належним чином не виконав свої кредитні зобов'язання, станом на 10 листопада

2015 року виникла заборгованість у розмірі 49 748,98 грн.

На підставі викладеного ПАТ «Альфа-Банк» просило стягнути з

ОСОБА_1заборгованість за кредитним договором у розмірі

49 748,98 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 квітня 2016 року (в складі судді Ревуцького С. І.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що, оскільки третейським судом ухвалено судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування відсотків та інших платежів за користування кредитом, а також штрафів поза строком дії кредитного договору законом не передбачено, а заборгованість за тілом кредиту вже стягнута вказаним судовим рішенням.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 31 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 49 748,98 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту - 28 938,06 грн, заборгованість зі сплати процентів - 7 056,32 грн, комісія - 11 354,60 грн, штраф - 2 400 грн, а також судові витрати у розмірі 2 733,80 грн.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що наявність рішення про стягнення заборгованості не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє права кредитора на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату по кредиту. Банк позбавлений можливості отримати виконавчий лист на підставі рішення від 09 лютого 2015 року для пред'явлення його до виконавчої служби для стягнення заборгованості за кредитним договором.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» позов банку задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за вказаним вище кредитним договором. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 квітня 2015 року, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору в частині третейського застереження та визнання недійсним рішення третейського суду. З ухваленням третейським судом рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором правовідносини сторін припинилися, тому апеляційний суд повторно стягнув заборгованість за тим самим кредитним договором, що є неприпустимим.

У листопаді 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин кредитного договору. Разом з тим третейським судом ухвалено рішення у справі щодо захисту прав споживачів, що суперечить статті 6 Закону України «Про третейській суди», тому апеляційний суд ухвалив законне і справедливе рішення.

28 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суди встановили, що 09 квітня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 29 985,38 грн у строк до 10 квітня 2016 року включно із сплатою 17,99 % за користування кредитом.

Відповідач всупереч умовам договору не сплачував заборгованість за кредитом та відсотками, в зв'язку з чим відповідно до наданого банком розрахунку станом на 10 листопада 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 49 748,98 грн.

09 лютого 2015 року рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 09 квітня 2014 року: за кредитом - 28 938,06 грн, за відсотками - 1 864,75 грн, по комісії - 3 438,44 грн, штраф - 1 000 грн, а також витрати по сплаті третейського збору - 400 грн.

Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 квітня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору в частині третейського застереження та скасування вказаного рішення третейського суду. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 23 липня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2015 року зазначене рішення місцевого суду залишено без змін.

Згідно з частиною першою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Аналогічний висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 14-10цс18.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що наявність рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє права кредитора на отримання процентів за користування кредитом, передбачених договором за несвоєчасну сплату по кредиту.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Суд апеляційної інстанції не перевірив наданий банком розрахунок, не дослідив його обґрунтованості та правильності, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують, з урахуванням встановлених обставин та вищевикладених норм матеріального права.

Так, апеляційний суд не звернув уваги, що рішенням місцевого суду у справі № 751/3061/15-ц, яке залишено без змін судовими рішеннями апеляційного та касаційного судів, відмовлено у скасуванні рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» від 09 лютого 2015 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд не з'ясував, чи видавалися виконавчі листи на виконання рішення третейського суду.

Надаючи письмові пояснення по суті спору та звертаючись з апеляційною скаргою, банк не вказував, чи звертався він за видачею вказаних виконавчих листів.

Належних та допустимих доказів щодо відмови у видачі банку виконавчих листів матеріали справи не містять.

Згідно з частиною першою статті 304 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.

Отже, суд апеляційної інстанції зобов'язаний був перевірити, чи відбулося виконання рішення третейського суду,усунути у межах своїх повноважень допущені місцевим судом недоліки, сприяти всебічному та повному дослідженню доказів і вирішити спір по суті в межах заявлених позовних вимог.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантоване право кожному на справедливий розгляд його справи судом.

Апеляційний суд не забезпечив у процесі розгляду справи справедливих судових процедур, спрямованих на ефективний захист порушеного права особи, не усунув у межах своїх повноважень допущених місцевим судом недоліків, не сприяв всебічному та повному дослідженню доказів, та не вирішив спір по суті в межах заявлених позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості усунути вказані недоліки і перевірити доводи відповідача, оскільки вони потребують встановлення обставин, які не були встановлені судом.

Відповідно частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Оскільки суд апеляційної інстанції не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та не перевірив доводи сторін і надані на їх підтвердження докази, а суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати нові докази та давати їм оцінку, зокрема, щодо видачі виконавчих листів на примусове виконання рішення третейського суду, то рішення апеляційного суду відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з переданням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 31 серпня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. В. Пророк І. М. Фаловська