Справа № 573/1653/18
Номер провадження 2/573/559/18
РІШЕННЯ

і м е н е м У к р а ї н и

23 жовтня 2018 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді Свиргуненко Ю. М.,

з участю секретаря: Півньової О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Білопільська міська рада Сумської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

20 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 (колишня вул. Леніна) в м. Білопілля Сумської області. За вказаною адресою зареєстрована її онука, ОСОБА_2. На початку 2012 року остання виїхала на постійне проживання до ОСОБА_3 Федерації. Реєстрація відповідача у квартирі створює їй перешкоди у розпорядженні та користуванні власністю. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування її квартирою, розташованою за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. Соборна (колишня вул. Леніна)АДРЕСА_2.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 26).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, надіслала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов визнає (а. с. 27).

Представник третьої особи Білопільської міської ради Сумської області у судове засідання не зявився. Міський голова надіслав листа про розгляд справи у відсутність їх представника, з позовом згодні (а. с. 25).

У звязку з неявкою сторін, третьої особи суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Повно, всебічно і обєктивно дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозвязку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317 ЦК України право власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

В силу ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 383 ЦК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сім'ї користуватися займаним приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Отже, за змістом зазначених норм, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

В силу ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Крім того, ч. 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату особою права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

За приписами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 12 травня 1992 року позивачу на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. Соборна (колишня вул. Леніна)АДРЕСА_2 (а. с. 7, 9-10).

До складу сімї ОСОБА_1 входить її онука, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за зазначеною вище адресою але не проживає з 17 вересня 2012 року, особисті речі останньої у квартирі відсутні (а. с. 8, 11-12).

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не є співвласником або наймачем квартири №18 по вул. Соборній (колишня вул. Леніна), 79, що в м. Білопілля Сумської області, яка на праві власності належить позивачу ОСОБА_1, понад шість років без поважних причин не проживає у ній, а лише зареєстрована, не приймає участі в її утриманні та сплаті комунальних послуг, між сторонами не досягнуто будь-якої домовленості щодо укладення договору найму (оренди) житла.

Суд вважає, що реєстрація відповідача у квартирі, що належить ОСОБА_1, порушує права останньої, оскільки перешкоджає здійсненню нею права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності, у звязку з чим позов підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір, сплачений останньою при зверненні до суду з даним позовом у розмірі 704 грн. 80 коп. (а. с. 1).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 71, 72, 150, 156 ЖК України, ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 41, 55 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 5, 12, 81, 141, 206, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (колишня вул. Леніна)АДРЕСА_2 до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки ОСОБА_3 Федерації, НОМЕР_2, зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_4 (колишня вул. Леніна)АДРЕСА_2, третя особа: Білопільська міська рада Сумської області, , юридична адреса: Сумська область, м. Білопілля, вул. Соборна, 70 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою, розташованою за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. Соборна (колишня вул. Леніна), 79, кв. 18.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Сумської області безпосередньо.

Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом вказаного строку з дня його проголошення до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: