23.10.2018 Справа № 469/817/17
2/469/69/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2018 року Березанський районний суд Миколаївської області у складі: головуючої - судді - Гапоненко Н.О.
за участю секретаря судового засідання - Потриваєвої М.А.
учасники справи та їх представники:
прокурор - Ярош Н.С.
представник позивача ОСОБА_1 ОДА ОСОБА_2 не зявилась
представник відповідача ОСОБА_3 РДА - не зявився
відповідачка ОСОБА_4 - не зявилась
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Березанка цивільну справу за позовом заступника керівника ОСОБА_1 місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі ОСОБА_1 обласної державної адміністрації до ОСОБА_3 районної державної адміністрації Миколаївської області та ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування розпорядження (в частині), визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки,
Заступник керівника ОСОБА_1 місцевої прокуратури № 1 Миколаївської області 15 червня 2017 року звернувся до Березанського районного суду з зазначеним позовом, у якому просив :
- визнати незаконними та скасувати пункти 1, 2 розпорядження ОСОБА_3 районної державної адміністрації №543 від 11 вересня 2012 року в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,08 га для індивідуального дачного будівництва за межами населеного пункту в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області;
- витребувати від ОСОБА_4 у власність держави в особі ОСОБА_1 обласної державної адміністрації вказану земельну ділянку.
У обґрунтування заявлених вимог прокурор посилався на те, що надана відповідачці ОСОБА_4 земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги та пляжної зони Чорного моря, а тому на ній відповідно до містобудівної документації та державних будівельних норм і правил заборонено індивідуальне будівництво, та відповідно до ст.ст.85, 88 Водного кодексу України, ст.ст.59, 84, глави 12 ЗК України спірна земельна ділянка може перебувати виключно у державній та комунальній власності і надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей; при передачі земельної ділянки у приватну власність порушено також обмеження будівництва у межах прибережної захисної смуги, встановлені ст.90 Водного кодексу України та ст.62 ЗК України, та перевищено компетенцію районної державної адміністрації щодо розпорядження землями державної власності, що знаходяться за межами населеного пункту та передаються для потреб, не передбачених ч.3 ст.122 ЗК України.
16 червня 2017 року ухвалою судді відкрито провадження у справі у порядку, визначеному ЦПК України (в редакції 2004 року), та призначено судове засідання.
23 квітня 2018 року ухвалою суду продовжено розгляд справи у порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання, за правилами нині діючої редакції ЦПК (в редакції від 15 грудня 2017 року).
Ухвалою суду від 03 вересня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 17 жовтня 2018 року.
У судовому засіданні прокурор заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Представник позивача - ОСОБА_1 облдержадміністрації - в судове засідання не зявився, направив до суду пояснення по суті справи, у яких просив здійснити розгляд справи без участі представника облдержадміністрації, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача ОСОБА_3 районної державної адміністрації та відповідачка ОСОБА_4 у підготовче та у судові засідання не зявилися та не повідомили про причину своєї неявки, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, відзиву на позовну заяву до суду не надали.
Відповідно до 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Виходячи з того, що представник відповідача ОСОБА_3 районної державної адміністрації та відповідачка ОСОБА_4 неодноразово не зявлялись у судові засідання та не повідомили про причини своєї неявки, відзивів щодо позову не надали, суд зі згоди прокурора ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.
Як встановлено у судовому засіданні, розпорядженням ОСОБА_3 районної державної адміністрації №543 від 11 вересня 2012 року двадцяти чотирьом громадянам України затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для індивідуального дачного будівництва із земель державної власності, не переданих у власність або не наданих в користування, за межами населеного пункту в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області загальною площею 2,1050 га., у тому числі ОСОБА_4 - площею 0,0800 га (а.с.13-14).
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами: повідомленням відділу у ОСОБА_3 районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 14 квітня 2017 року (а.с.19-20), записом №001196 від 25 вересня 2012 року про державну реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку (а.с.21), Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с.22).
Згідно з повідомленням управління містобудування та архітектури ОСОБА_1 ОДА від 01 березня 2017 року, надана у власність ОСОБА_4 земельна ділянка розташована на пляжі, відповідно до проекту планування та забудови Березанського району Миколаївської області, затвердженого постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23.10.1985 року № 112 (а.с.26).
Як вбачається з інформації відділу Держгеокадастру у ОСОБА_3 районі, відповідно до даних Національної кадастрової системи, відстань від урізу води Чорного моря до південної межі спірної земельної ділянки приблизно складає 51-56 м., до північної межі приблизно складає 92-97м (а.с.23-24).
За положеннями ст.60 Земельного кодексу України та ст.88 Водного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних обєктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.
Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше 2-х км від урізу води.
У межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води (ч.10 ст.88 Водного кодексу України).
Таким чином, надана у власність відповідачці ОСОБА_4 земельна ділянка перебуває у межах прибережної захисної смуги та пляжної зони Чорного моря.
Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною третьою статті 62 ЗК України, частиною третьою статті 90 ВК України у межах пляжної зони прибережних захисних смуг заборонено будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних.
Як передбачено ч.4 ст.59 ЗК України, земельні ділянки прибережних захисних смуг можуть передаватися громадянам та юридичним особам на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування обєктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об'єктів портової інфраструктури та інших обєктів водного транспорту.
Передача земельних ділянок прибережних захисних смуг у приватну власність та для потреб, не зазначених у ч.4 ст.59 ЗК України, законодавством України не передбачено.
Відповідно до ст.17 Закону України Про основи містобудування основою для вирішення питань про вилучення (викуп), передачу (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб є містобудівна документація.
Абзацом 2 ст.48 Закону України Про охорону земель передбачено, що розміщення і будівництво обєктів житлово-комунального, промислового, транспортного, іншого призначення здійснюються відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих обєктів.
Містобудівною документацією, що діяла на момент прийняття спірного розпорядження, є Проект планування та забудови Березанського району Миколаївської області, затверджений постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23.10.1985 року №112, в розділі 4 якого зазначено, що в межах 3-кілометрової зони узбережжя в ОСОБА_3 районі відповідно до Постанови РМ УРСР №272 від 22.04.1969 року заборонено будівництво промислових обєктів, які не повязані з розвитком та обслуговуванням курорту, а також індивідуальне будівництво.
Аналогічна заборона щодо будівництва індивідуальних будинків встановлена п.10.17 ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, затверджених наказом Держкоммістобудування №44 від 17.04.1992 р.
Отже, будівництво індивідуального дачного будинку в 3-кілометровій зоні узбережжя Чорного моря суперечить містобудівній документації та діючим будівельним нормам, державним стандартам і правилам.
Повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування передбачені статтею 122 ЗК України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних розпоряджень), відповідно до частини пятої якої обласним державним адміністраціям надано право передавати земельні ділянки на їхній території із земель державної власності у власність, або у користування, у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб, крім випадків, визначених частиною третьою, якою передбачено передачу земельних ділянок райдержадміністрацією у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: ведення водного господарства; будівництва обєктів, повязаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; індивідуального дачного будівництва, а також частинами четвертою та восьмою цієї статті, якими передбачено повноваження центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності та Кабінету Міністрів України щодо передачі земельних ділянок у випадках, визначених ст.149 ЗК України.
Враховуючи, що спірна земельна ділянка розташована за межами населеного пункту, в межах прибережної захисної смуги Чорного моря та трикілометрової зони рекреації, у якій індивідуальне дачне будівництво заборонено, суд вважає обґрунтованими посилання прокурора на те, що ОСОБА_3 районна державна адміністрація не мала повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою державної власності та надання її у приватну власність для індивідуального дачного будівництва, а тому, виходячи з положень ст.122 ЗК України, повноваження власника цієї земельної ділянки належать ОСОБА_1 обласній державній адміністрації.
Згідно з ч.3 ст.43 Закону України Про місцеві державні адміністрації, розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.
Одночасно із скасуванням незаконного розпорядження ОСОБА_3 районної державної адміністрації про передачу земельної ділянки у власність відповідачці ОСОБА_4 підлягає визнанню недійсним і документ, який посвідчує право власності ОСОБА_4 на зазначену земельну ділянку.
Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Згідно з ч.3 ст.388 Цивільного кодексу України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що підлягають задоволенню і вимоги прокурора щодо витребування у відповідачки ОСОБА_4 спірної земельної ділянки, яка вибула з володіння держави незаконно, та повернення земельної ділянки у власність держави в особі ОСОБА_1 обласної державної адміністрації, яка, за змістом ст.122 ЗК України, виконує повноваження власника земельної ділянки.
Відповідно до ч.1 ст.140 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача сплачений ним судовий збір в сумі по 2800 грн. з кожного.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги задовольнити повністю.
Визнати незаконними та скасувати пункти 1, 2 розпорядження ОСОБА_3 районної державної адміністрації №543 від 11 вересня 2012 року в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0800 га для індивідуального дачного будівництва за межами населеного пункту в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Дата складення повного тексту рішення 23 жовтня 2018 року.

Суддя: