Номер провадження: 22-ц/785/595/18
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2018 року м. Одеса

Справа № 522/11473/15-ц

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Драганової Ю.С.,

учасники справи:

- позивач - заступник керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави, в особі Одеської міської ради,

- відповідачі - 1) ОСОБА_4, 2) ОСОБА_5, 3) ОСОБА_6,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - державний нотаріус Четвертої Одеської нотаріальної контори Назарчук Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_8, представника ОСОБА_6, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Шенцевої О.П. 30 травня 2017 року, у цивільній справі за позовом заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави, в особі Одеської міської ради, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - державний нотаріус Четвертої Одеської нотаріальної контори Назарчук Н.М., про скасування свідоцтва про право на спадщину, визнання договорударування недійсним, визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання майна відумерлою спадщиною, передачу майна у власність, скасування рішення державного нотаріуса,

встановив:

У червні 2015 р. заступник керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 звернувся до суду з позовом в інтересах держави, в особі Одеської міської ради,який уточинв у квітні 2016 р. і остаточно просить: 1) скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.11.2014 р. на АДРЕСА_1, яке посвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренко Є.С., зареєстроване в реєстрі № 5805; 2) визнати договір дарування, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, серія та номер - 5-123, від 09.02.2015 р., посвідчений державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М., недійсним; 3) визнати договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, серія та номер - 5-485, від 07.04.2015 р., посвідчений державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М., недійсним; 4) поновити строк на звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою; 5) визнати АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною; 6) передати у власність територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, АДРЕСА_1; 7) скасувати рішення державного нотаріуса Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № НОМЕР_1 від 07.04.2015 р., на підставі якого зареєстроване право власності за ОСОБА_6 на АДРЕСА_1.

Заступник керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2014 р. було встановлено факт проживання ОСОБА_4 із ОСОБА_10. Визнано ОСОБА_4 спадкоємцем 4-ої черги.

12.11.2014 р. ОСОБА_4 отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану квартиру.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03.02.2015 р. рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2014 р. було скасовано. У задоволенні вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Разом з тим, 09.02.2015 р. ОСОБА_4 за договором дарування відчужив спірну квартиру ОСОБА_5, яка у свою чергу за договором купівлі-продажу від 07.04.2015 р. відчужила спірну квартиру ОСОБА_6 (Т. 1, а. с. 2 - 7, 136 - 141).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.05.2017 р. вищезазначений позов заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 задоволено.

Скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.11.2014 р. на АДРЕСА_1, яке посвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренко Є.С., зареєстроване в реєстрі № 5805.

Визнано договір дарування, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, серія та номер - 5-123, від 09.02.2015 р., посвідчений державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М., недійсним.

Визнано договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, серія та номер - 5-485, від 07.04.2015 р., посвідчений державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М., недійсним.

Поновлено строк на звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.

Визнано АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною.

Передано у власність територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, АДРЕСА_1

Скасовано рішення державного нотаріуса Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № НОМЕР_1 від 07.04.2015 р., на підставі якого зареєстроване право власності за ОСОБА_6 на АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2014 р. встановлено юридичний факт, а саме, що ОСОБА_4 разом проживав однією сім`єю з померлим ОСОБА_10 у АДРЕСА_1. Визнано ОСОБА_4 спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті померлого.

12.11.2014 р. ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначену квартиру, яке посвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренко Є.С., зареєстроване в реєстрі № 5805.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03.02.2015 р. апеляційна скарга заступника прокурора Приморського району м. Одеси була задоволена. Вказане рішення суду першої інстанції від 07.07.2014 р. скасоване. У задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовлено.

На підставі договору дарування, серії та номер: 5-123, від 09.02.2015 р., посвідченого державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М., АДРЕСА_1 відчужена на користь ОСОБА_5.

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 19206186 від 09.02.2015 р. внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру за ОСОБА_5.

На підставі договору купівлі-продажу, серії та номер 5-485 від 07.04.2015 р. АДРЕСА_1 продана ОСОБА_6.

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: НОМЕР_1 від 07.04.2015 р. внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру за ОСОБА_6.

Право власності на АДРЕСА_1 припинене рішенням апеляційного суду Одеської області від 03.02.2015 р., яким рішення суду від 07.07.2014 р. було скасовано.

ОСОБА_4 неправомірно набув право власності на спірну квартиру на підставі вищезазначеного рішення суду, яке скасоване судом вищестоящої інстанції.

З урахуванням зазначеного послідуючі угоди, за якими ОСОБА_5 та у подальшому ОСОБА_6, набули право власності на спірне майно, укладені незаконно.

Одеська міська рада не мала можливості на протязі року звернутися до суду із заявою про відкриття спадщини, оскільки існувало рішення суду справі № 522/11740/14-ц, на підставі якого за ОСОБА_4 було визнано право власності на спірний об'єкт.

Встановлено, що у померлого ОСОБА_10 спадкоємці за заповітом, або які прийняли спадщину відсутні.

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача, а тому задовольняє позовні вимоги (Т. 1, а. с. 251 - 254).

ОСОБА_8, представник ОСОБА_6, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову прокурора.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріальному права.

Апелянт вказує на те, що відсутні підстави для визнання Свідоцтва про право на спадщину недійсним, а тому як похідні не підлягають задоволенню вимоги про визнання спірної квартири відумерлою. На момент укладення договорів відчуження спірної квартири ОСОБА_4, ОСОБА_5 були належними власниками спірної квартири. Вимоги про поновлення строку на звернення до суду із позовом про визнання спадщини відумерлою не засновані на законі, оскільки кінцевий строк подання заяви про визнання спадщини відумерлою законом не визначений. Суд може лише визнати майно відумерлим, а не передавати це майно у власність територіальної громади. Не були заявлені вимоги про визнання рішення державного нотаріуса незаконним, а тому відсутні підстави для задоволення вимог про скасування державної реєстрації права власності.

ОСОБА_8, представник ОСОБА_6, у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Прокурор та Одеська міська рада відзивів на апеляційну скаргу не надали. У судовому засіданні прокурор та представник Одеської міської ради вважали необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилалися на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оскільки рішення суду, на підставі якого ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, скасовано. Тому законних підстав для відчуження спірної квартири не має.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Справа надійшла до апеляційного суду Одеської області - 04.07.2017 р.. Спочатку вона була розподілена судді-доповідачу Плавич Н.Д.. Справа вперше була призначена до розгляду на 17.10.2017 р..

У зв'язку із звільненням судді Плавич Н.Д. у відставку справа була розподілена судді-доповідачу Заїкіну А.П.. Справа призначалася до розгляду п'ять разів (25.01.2018 р., 12.04.2018 р., 21.06.2018 р., 26.07.2018 р. і на - 04.10.2018 р.). Кожного разу судові повістки, направлені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на відомі і перевірені у відділі реєстрації громадян апеляційним судом адреси, поверталися до суду з приміткою пошти - «За закінченням терміну зберігання». У зв'язку з відсутністю у матеріалах справи номерів телефонів вказаних осіб, їх електронної адреси тощо, апеляційний суд тривалий час використовував усі наявні можливості щодо сповіщення вказаних осіб.

Державний нотаріус Четвертої Одеської нотаріальної контори Назарчук Н.М. надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи тривалість розгляду справи, розміщення інформації про розгляд справи на сайті апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у як найшвидшому вирішені спору, зловживання з боку ОСОБА_4, ОСОБА_5 своїми процесуальними правами та обов'язками щодо отримання судових повісток, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

При цьому, колегія суддів приймає також до уваги, що ОСОБА_4 через свого представника - ОСОБА_8, який приймає участь у даній справі, у вересні 2018 р. звернувся до суду з позовом про визнання його спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_10. Вказане також підтверджує освідомленість ОСОБА_4 про розгляд апеляційним судом даної справи.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, чинних на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про задоволення позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. 41 Конституції України, ст. ст. 215, 319, 321, 328, 1277 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») та процесуального (ст. ст. 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення судом першої інстанції, ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України) права.

Між сторонами виникли спадкові правовідносини, зокрема і щодо відумерлості спадщини, а також правовідносини щодо визнання правочину недійсним.

Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається належним йому майном.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно п.1. ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Оскільки ОСОБА_4 набув право власності на спірну квартиру на підставі скасованого в подальшому рішення суду, колегія суддів вважає правильним висновок суду про визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру, визнання недійсним послідуючих договорів дарування та купівлі-продажу спірної квартири.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів не приймає доводи апелянта про відсутність підстав для визнання Свідоцтва про право на спадщину недійсним, відсутність підстав для визнання договорів дарування та купівлі-продажу недійсними.

Згідно із ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів не приймає доводи апелянта про те, що не підлягають задоволенню вимоги про визнання спірної квартири відумерлою, відсутність підстав для поновлення строку на звернення до суду із позовом про визнання спадщини відумерлою, суд може лише визнати майно відумерлим, а не передавати це майно у власність територіальної громади. Вказане апелянтом не привело до неправильного вирішення спору.

Згідно ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів не приймає доводи апелянта про відсутність підстав для задоволення вимог про скасування державної реєстрації права власності.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_8, представника ОСОБА_6, є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_8, представника ОСОБА_6, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8, представника ОСОБА_6, - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 16 жовтня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова