Провадження 2/127/2050/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 вересня 2018 року
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Вохмінової О.С.
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1
21.05.2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу. Мотивував тим, що 16.06.2012 року відповідач позичив у нього гроші в сумі 2500 доларів США строком на 1 рік, про що написав розписку.
Однак, відповідач позичені кошти у строк не повернув, від повернення суми боргу ухиляється, чим порушив взяті на себе зобов`язання.
Відповідно до ст.ст. 257, 625, 1049 ЦК України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 борг, який станом на 04.05.2018 року становить еквівалент 65 234,74 грн., пеню в сумі 8 743,14 грн., а також судові витрати.
В судове засідання представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечив. Також представник надав до матеріалів справи оргиніал розписки ОСОБА_3
Відповідач ОСОБА_3 в підготовчі засідання і в судові засідання повторно не зявився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений шляхом направлення повістки за останньою відомою адресою проживання та шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті Вінницького міського суду Вінницької області. Відзиву на позов, заяви про відкладення розгляду справи суду не надав.
Враховуючи згоду представника позивача, суд вважає необхідним розглянути справу без участі відповідача та ухвалити відповідно до ст. 280-282 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено, що 16.06.2012 року між позикодавцем ОСОБА_2 та позичальником ОСОБА_3, який проживає за адресою: м. Вінниця, вул. 600-річчя, 80, кв. 1, НОМЕР_1, був укладений договір позики на суму 2 500 (дві тисячі пятсот) доларів США. Грошові кошти відповідач отримав строком на 1 рік та зобов`язався повернути до 16.06.2013 року.
На підтвердження укладення договору позики і передачі грошей позичальник ОСОБА_3 написав власноручно розписку, оригінал якої надав позивач для залучення до матеріалів справи (а.с. 34).
Таким чином, сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договору позики щодо його предмету, порядку і строку виконання і даний договір відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України.
Позикодавець ОСОБА_2 виконав умови договору позики від 16.06.2012 року та передав грошові кошти в сумі 2 500 доларів США позичальнику ОСОБА_3, який, в порушення взятих на себе зобов`язань, у строк, зазначений в розписці 16.06.2013 року борг не повернув.
Правовідносини, що виникли між сторонами із договору позики є зобов`язальними, і регулюються нормами глави 47, 48, 51, 71 ЦК України.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання
Наявність оригіналу боргової розписки у позикодавця ОСОБА_2 свідчить про невиконання умов договору позики ОСОБА_3
Станом на 04.05.2018 року за офіційним курсом НБУ 1 долару США відповідає 26,09 грн., тому еквівалент суми боргу 2500 доларів США становить 65 234,74 грн.
Позивач просив стягнути борг в національній валюті, відповідач суму боргу не оспорив, тому з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сума боргу за договором позики від 16.062012 року станом на 04.05.2018 року в сумі 65 234,74 грн.
Позов в частині стягнення пені задоволенню не підлягає.
Так, правовою підставою позову щодо стягнення пені в сумі 8 743,14 грн. є Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань».
Вказаний закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб'єктів переказу грошей через платіжні системи.
Відповідно до рішення Конституційний Суд України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», Конституційний Суд України дійшов висновку, що визначення в Законі певного переліку субєктів правовідносин, на які поширюється його дія, зумовило виняток із загального правила про поширення дії Закону на всіх учасників відповідних правовідносин. Таким чином, перелік субєктів правовідносин, встановлений Законом, є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.
В аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22 липня 1996 року, з наступними змінами, у взаємозвязку з положеннями статей 1, 3 цього Закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобовязаннях подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, субєктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи субєкти підприємницької діяльності (підприємці).
Таким чином, враховуючи, що Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» не поширюється на правовідносини сторін у даному спорі, суд дійшов висновку, що підстав для нарахування та стягнення пені немає.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 78, 79 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
При подачі до суду даного позову ОСОБА_2 було сплачено судовий збір в сумі 739,78 грн., про що надано квитанцію від 18.05.2018 року (а.с. 1). На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог (88,18%), в сумі 652,34 грн.
Керуючись ст.ст. 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-
позов ОСОБА_2 задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 (прож.: м. Вінниця, вул. 600-річчя, 80, кв. 1, НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (і.н. НОМЕР_2, прож.: ІНФОРМАЦІЯ_1) заборгованість за договором позики станом на 04.05.2018 року в сумі 65 234 (шістдесят пять тисяч двісті тридцять чотири) грн. 74 коп., а також судові витрати в сумі 652 (шістсот пятдесят дві) грн. 34 коп.
В решті позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 10.09.2018 року.
Суддя: