Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2017 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області

в складі: головуючого судді - Чальцевої Т.В.,

при секретарі судового засідання - Сєрих І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу 221/5270/17 за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку спільного майна придбаного під час шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначив, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.12.2011р. отримав у власність житловий будинок № 65 по вулиці Костюченко в с. Вільне Волноваського району Донецької області. 05.08.1985р. між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, після чого ОСОБА_2 була зареєстрована у вищевказаному будинку як член сімї власника житла. 05.07.2012р. шлюб було розірвано. З серпня 2012р. ОСОБА_2 фактично перестала проживати в даному будинку, таким чином вона була відсутня без поважних причин більше року. Крім того, після того як ОСОБА_2 залишила вказаний будинок та забрала усі свої речі, вона почала мешкати в іншому житловому приміщені. Добровільно знятись з реєстрації у вищевказаному будинку ОСОБА_2 не бажає. Позивач просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: будинок № 65 по вулиці Костюченко в с. Вільне Волноваського району Донецької області та стягнути з останньої сплачений позивачем судовий збір.

ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом про визнання права власності на частку спільного майна, придбаного підчас шлюбу. В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що 05.08.1985р. між нею та ОСОБА_1 було укладено шлюб. 26.06.2012р. шлюб було розірвано. За час шлюбу вони з ОСОБА_1 придбали у спільну власність наступне майно: - житловий будинок та господарські споруди, розташовані за адресою: будинок № 65 по вулиці Костюченко в с. Вільне Волноваського району Донецької області, загальною площею 88,7 кв.м. Даний будинок зареєстрований на ОСОБА_1 Її було зареєстровано у даному будинку. У звязку з вищевикладеним, позивачка за зустрічним позовом просить суд визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок та господарські споруди, які розташовані за адресою: будинок № 65 по вулиці Костюченко в с. Вільне Волноваського району Донецької області, загальною площею 88,7 кв.м. та вартістю 85 071, 00 гривень, які придбані підчас шлюбу; визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку та господарських споруд, які розташовані за адресою: будинок № 65 по вулиці Костюченко в с. Вільне Волноваського району Донецької області, загальною площею 88,7 кв.м. та вартістю 42 535,50 гривень; залишити за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку та господарських споруд, які розташовані за адресою: будинок № 65 по вулиці Костюченко в с. Вільне Волноваського району Донецької області, загальною площею 88,7 кв.м. та вартістю 42 535,50 гривень.

Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 26.12.2017р., первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку спільного майна, придбаного підчас шлюбу були обєднані у одне провадження.

У судове засідання позивач за первинним позовом ОСОБА_1 не зявився; надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність за участю його представника.

Представник позивача за первинним позовом ОСОБА_3 повністю підтримав позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові; проти задоволення зустрічного позову заперечував, посилаючись на порушення позивачем за зустрічним позовом строку позовної давності.

У судове засідання відповідач за первинним позовом ОСОБА_2 не зявилась; надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність за участю її представника.

Представник відповідача за первинним позовом ОСОБА_4 заперечував проти задоволення первинного позову, просив задовольнити зустрічний позов, надав пояснення, аналогічні викладеним у зустрічному позові.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача за первинним позовом, представника відповідача за первинним позовом, дослідивши матеріали справи у їх сукупності і перевіривши їх доказами, приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 03.08.1985 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІV НО 393079 від 03.08.1985 р. ( а.с. 30).

Згідно свідоцтва про право власності від 27.12.2001р., ОСОБА_1, на підставі рішення виконкому Волноваської ОСОБА_5 № 5 від 05.12.2001р., є власником житлового будинку, розташованого за адресою: будинок № 65 по вулиці Костюченко в с. Вільне Волноваського району Донецької області ( а.с. 5).

Згідно довідки № 773/02-18 від 05.09.2017р., виданої виконкомом Волноваської сільської ради Волноваського району Донецької області, за адресою: будинок № 65 по вулиці Костюченко в с. Вільне Волноваського району Донецької області, зареєстровані наступні особи:

-ОСОБА_1, 15.04.1963р.н;

-ОСОБА_6, 01.01.1981р.н;

-ОСОБА_2, 29.07.1968р.н. ( а.с. 9)

Судом встановлено, що шлюб між сторонами було розірвано 26.06.2012р., про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 36 від 26.06.2012р., що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-НО № 235004 від 05.07.2012р. ( а.с. 4).

Згідно зі ст.. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобовязані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі.

Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, з винятком виключеного з цивільного обороту ( ч. 1 ст. 61 СК України). Здійснення права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжям. Право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст.. 69 СК України.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( частини перша, друга статті 70 СК України) .

Згідно розяснень п.п.23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3ст. 368 ЦК), відповідно до ч.ч.2,3ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї.

При розірванні шлюбу право спільної сумісної власності на житло, набуте під час шлюбу, не припиняється. Розпорядження цим житлом здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до вимог ст. 369 ЦК України.

Доводи представника позивача за первинним позовом в частині того, що відповідачка за первинним позовом ОСОБА_2 не зареєструвала право власності на належну їй частку майна і тому вона втратила право власності на дане майно, суд не бере до уваги, оскільки реєстрація права власності є особистим правом власника. Крім того, Законом України « Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно» № 406 від 04.07.2013р. не визначено та не обмежено строки, протягом яких особа має зареєструвати належне їй майно.

Окрім того, в ч. 1 ст. 369 ЦК України закріплено положення про те, що співвласники володіють і користуються майном, що є у спільній сумісній власності, спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Слід звернути увагу на норми міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.).

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сімї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

З урахуванням викладеного, суд не приймає до уваги доводи представника позивача за первинним позовом в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: будинок № 65 по вулиці Костюченко в с. Вільне Волноваського району Донецької області через тривале не проживання у вказаному будинку, що підтверджується актом депутата Вільненської сільради ОСОБА_7 від 28.09.2017р (а.с. 8) , оскільки вони не застосовуються при вирішенні даного спору та регулюють інші правовідносини.

Отже, за таких підстав, суд приходить до висновку, що житловий будинок, що розташований за адресою: будинок № 65 по вулиці Костюченко в с. Вільне Волноваського району Донецької області є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

За правилом, встановленим ч.1ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.22 Постанови № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Дійсна вартість спірного житлового будинку на час розгляду справи не встановлена, оцінка майна або судово-товарознавча експертиза щодо визначення ринкової вартість спірного житлового будинку не проводились, тому вимоги позивача за зустрічним позовом в частині визначення вартості майна , зокрема у сумі 85 071,00 гривень, суд вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи представника позивача за первинним позовом щодо порушення відповідачем за первинним позовом строків позовної давності спростовуються вимогами ч.2ст. 72 Сімейного Кодексу України , згідно якої « до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.»

З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволенню не підлягає.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку спільного майна, придбаного підчас шлюбу підлягає частковому задоволенню, зокрема позовні вимоги в частині визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житлового будинку та господарських споруд, які розташовані за адресою: будинок № 65 по вулиці Костюченко в с. Вільне Волноваського району Донецької області, загальною площею 88,7 кв.м. , які придбані підчас шлюбу; визнання за ОСОБА_2 права власності на ? частину житлового будинку та господарських споруд, які розташовані за адресою: будинок № 65 по вулиці Костюченко в с. Вільне Волноваського району Донецької області, загальною площею 88,7 кв.м.; залишення за ОСОБА_1 права власності на ? частину житлового будинку та господарських споруд, які розташовані за адресою: будинок № 65 по вулиці Костюченко в с. Вільне Волноваського району Донецької області, загальною площею 88,7 кв.м. підлягають задоволенню;

позовні вимоги в частині зазначення вартості спірного майна - задоволеню не підлягають.

Суд, ухвалюючи рішення, виходить з вимог ст..ст. 12,81 ЦПК України,відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60,61,69,70, 71,72 СК України, ст.ст. 12,13,81, 209,258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку спільного майна придбаного під час шлюбу задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок №65 та господарські споруди по вулиці Костюченка в селі Вільне Волноваського району Донецької області загальною площею 88,7 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку №65 та господарські споруди по вулиці Костюченка в селі Вільне Волноваського району Донецької області загальною площею 88,7 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку №65 та господарські споруди по вулиці Костюченка в селі Вільне Волноваського району Донецької області загальною площею 88,7 кв.м.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення подається до апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02 січня 2018 року.

Суддя Т.В.Чальцева