Справа № 473/3692/17
РІШЕННЯ

іменем України

"15" січня 2018 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Вуїва О.В.,

при секретарі Заблоцькій М.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в якому вказував, що 22 липня 2017 року між ним та відповідачем був укладений усний договір позики.

Відповідно до договору позивач передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 200 доларів США, а останній зобовязався повернути борг протягом двох тижнів.

Посилаючись на те, що відповідач ухилився від повного та своєчасного виконання умов договору позики в частині повернення отриманих коштів, а тому ОСОБА_1 просив стягнути з останнього борг за договором позики в національній валюті України в розмірі, еквівалентному на день ухвалення рішення, а також понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, проте надав суду заперечення проти позову в якому визнав факт укладення договору позики з ОСОБА_1 на суму 200 доларів США. Проте в запереченні стверджував, що узгоджений між сторонами термін повернення коштів був обумовлений певною подією, а саме датою продажу належного відповідачу автомобіля. Оскільки вказаний термін не настав, а позивач не звертався до відповідача з приводу повернення позичених коштів, а тому вимоги ОСОБА_1 є передчасними та безпідставними.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представника позивача та відповідача, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення справи.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, оглянувши матеріали перевірки Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області за фактом звернення ОСОБА_1, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 22 липня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали між собою усний договір позики.

Відповідно до договору позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 200 доларів США і вказані обставини сторонами не оспорювалися.

Проте суд не може прийняти до уваги твердження жодної зі сторін щодо узгодженого ними строку (терміну) виконання зобовязання, оскільки такі твердження належним чином не підтверджені. Зокрема не приймаються до уваги посилання ОСОБА_1 в цій частині на висновок Вознесенського ВП ГУНП від 17 жовтня 2017 року, оскільки, як вбачається з матеріалів перевірки, висновок в частині строку повернення коштів ґрунтується виключно на поясненнях самого позивача та не підтверджений іншими доказами. В той же час доводи ОСОБА_2 відносно зазначених ним обставин взагалі не підтверджені жодними доказами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином суд, враховуючи обставини справи, вважає строк виконання боржником зобовязання за договором позики таким, що визначений моментом пред'явлення вимоги.

З пояснень позивача, що підтверджуються матеріалами справи (а.с. 6) та матеріалами перевірки (письмовими поясненнями ОСОБА_4, висновком Вознесенського ВП ГУНП від 17 жовтня 2017 року) вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача з приводу повернення позики.

Однак позичальник взяті на себе зобовязання не виконав, посилаючись на відсутність коштів.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають з підстав, передбачених законодавством, зокрема з договорів та інших правочинів.

З положень ст. 1046, ст. 1047 ЦК України вбачається, що за договором позики (який укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Положення ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України передбачають обовязок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України в разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник не звільняється від виконання зобовязання та зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Оскільки договором не встановлено інший порядок визначення грошового еквіваленту, а тому розмір боргу визначається відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України за офіційним курсом відповідної валюти на день ухвалення рішення про стягнення коштів.

За таких обставин, з врахуванням положень ст.ст. 526, 530 ЦК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути борг за договором позики, що в національній валюті становить 5 706 грн. (200 доларів США (сума боргу) х 28,53 грн. за 1 долар США (офіційний курс валют НБУ станом на 15 січня 2018 року)).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 640 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідент. номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (Миколаївська обл., м. Вознесенськ, вул. Дімітрова, 23, ідент. номер НОМЕР_2) борг за договором позики від 22 липня 2017 року в розмірі 5 706 (пять тисяч сімсот шість) гривень (що в еквіваленті на день ухвалення рішення становить 200 (двісті) доларів США), а також 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О.В. Вуїв