Провадження № 2/200/3561/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

«18» червня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Санжаровської Я.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних та моральних збитків, -

ВСТАНОВИВ:

18 липня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.

В обґрунтування позову посилається на те, що 21.01.2016 року о 08:45 годин, відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, на перехресті вул. Січеславської Набережної та вул. ОСОБА_3, біля буд. 22, рухаючись по другорядній дорозі не надав дорогу автомобілю «MAZDA CX-7», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням чоловіка позивача ОСОБА_4 Унаслідок ДТП автомобіль «MAZDA CX-7», номерний знак НОМЕР_2 отримав механічні ушкодження, а позивачу, яка знаходилась на передньому пасажирському сидінні, були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.02.2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні даного ДТП, за ст. 124 КУпАП. Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця № 3660 від 21.04.2016 року вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «MAZDA CX-7», номерний знак НОМЕР_2, склала 134 571.03 гривень. Крім того, внаслідок ДТП позивачу завдано моральну шкоду, яка виразилася в душевних переживаннях внаслідок отримання тілесних ушкоджень, втрати покою та режиму, яких вона зазнала в звязку з пошкодженням майна автомобіля, який активно використовувався у повсякденному житті позивача, та отриманими тілесними ушкодженнями. Позивач змушена була самостійно вирішувати питання ремонту автомобіля. Також вона перенесла сильний стрес через невиконання та зневагу до норм чинного законодавства відповідачем до свого обовязку щодо виплати відшкодування, через цинічну байдужість відповідача в вирішенні даного питання та витрачений час. Розмір моральної коди оцінює в 20000 грн. Також внаслідок протиправних дій відповідача позивачеві була спричинена матеріальна шкода у розмірі 1648.71 грн., а саме у витратах повязаних з придбанням ліків та посиленого харчування, під час проходження лікування у звязку з отриманими тілесними ушкодженнями. Крім того, позивачем було сплачено за юридичні послуги адвоката, в сумі 4500 грн., за проведення експертного дослідження автомобіля в сумі 1500 грн., за призначення та проведення судово-медичного дослідження, в сумі 172,89 грн..

З урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 136 219.74 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 20000 грн. - на відшкодування моральної шкоди. Стягнути з відповідача судовий збір та витрати, пов'язані із розглядом справи: за юридичні послуги адвоката в сумі 4500 грн.; за проведення експертного дослідження автомобіля в сумі 1500 грн.; за призначення та проведення судово-медичного дослідження в сумі 172,89 грн.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 03 лютого 2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних та моральних збитків та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 04.04.2017 року.

В подальшому судові засідання відкладались на 26.09.2017 року, 24.11.2017 року, 18.04.2018 року, однак відповідач жодного разу в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про розгляд справи.

Ухвалою суду від 18 квітня 2018 року визначено судовий розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін з призначенням судового засідання на 18 травня 2018 року.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав.

Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2018 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступне.

21 січня 2016 року о 08:45 годин, ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1 на перехресті вул. Січеславської Набережної та вул. ОСОБА_3, біля буд. 22, рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу автомобілю «MAZDA CX-7», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.02.2016 року у справі № 203/367/16-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Постанова суду набрала законної сили.

Згідно з п.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема щодо винуватості ОСОБА_2 не потребують доказування, оскільки встановлені постановою суду по вищевказаній справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили.

У вищезазначеній ДТП транспортному засобу MAZDA CX-7, номерний знак НОМЕР_2 були спричинені механічні пошкодження.

Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця № 3660 від 21.03.2016 року вартість матеріального збитку нанесеного власнику автомобіля MAZDA CX-7, номерний знак НОМЕР_2, склала 134 571.03 гривень.

Власником автомобіля MAZDA CX-7, номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

За проведення експертного дослідження автомобіля позивачем було сплачено 1500 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 3660 від 14.04.2016;

Позивач стверджує, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2, їй була спричинені тілесні ушкодження, на підтвердження своїх доводів надала висновок спеціаліста судово-медичного експерта № 2663 від 08.07.2016.

Судом досліджено вказаний висновок та встановлено, що він складений на підставі даних карти амбулаторного хворого ДЦП СМД № 5, з якої вбачається, що 22.01.2016 року позивач була оглянута невропатологом в звязку з отриманням травми голови та шиї в результаті ДТП.

Відповідно до висновків експерта, у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, що спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі), які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

За проведення судово-медичного дослідження ОСОБА_1 було сплачено 172,89 грн., що підтверджується відповідними квитанціями.

З матеріалів справи також вбачається, що позивач з метою лікування наслідків травми придбала ліки на загальну суму 1648,71 грн., що підтверджується наданими копіями чеків від 22.01.2016, 26.01.2016, 02.02.2016 року.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (стаття 1187 ЦК України).

В п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Стаття 1192 ЦК України визначає, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Верховний Суд України в постанові від 4 червня 2014 року № 6-49цс14 вказав, що системний аналіз пункту 32.7 статті 32 указаного Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованій у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 дає можливість дійти висновків, відповідно до яких власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

Згідно ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, на думку суду, позивач довів належними та достатніми доказами розмір завданої йому матеріальної шкоди, разом з тим, відповідач не надав заперечень проти позовних вимог.

З урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 134 571,03 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та витрати на придбання ліків в сумі 1648,71 грн., а всього на загальну суму 136 219,74 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ст. 46 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов'язковим для держав-учасниць Конвенції.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Вирішуючи питання про розмір стягнення моральної шкоди, суд вважає, що позивачеві відповідачем внаслідок ДТП заподіяна моральна шкода, розмір якої визначається з урахуванням характеру й тривалості моральних страждання позивача, викликаних пошкодженням автомобіля та неможливістю користування автомобілем певний час, порушення укладу життя позивача, внаслідок чого позивачу заподіяна моральна шкода.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з періоду страждань позивача, зумовлених пошкодженням його автомобіля; з характеру та виду пошкоджень; виду страждань. У зв'язку із цим, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача по відшкодуванню моральної шкоди частково та стягнути з відповідача ОСОБА_2, як винуватця ДТП, на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн. Вказану суму суд вважає співмірною та такою, що відповідає принципу розумності.

Таким чином, суд, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір на загальну суму 2962,21 грн., що підтверджується банківськими квитанціями від 06.02.2017 року.

Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Таким чином, підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати на залучення експертів, а саме: за проведення експертного дослідження автомобіля в сумі 1500 грн.; та за проведення судово-медичного дослідження в сумі 172,89 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 4500 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

При визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката по конкретній справі, адресований клієнту.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_6 12 липня 2016 року було укладено договір про надання правової допомоги № 31/цк, та додаткові договори № 1 та № 2 від 12.07.2016 року, з яких вбачається, що адвокат надає ОСОБА_1 послуги: консультація з приводу відшкодування матеріальних та моральних збитків; складання позовної заяви про відшкодування матеріальних та моральних збитків; представництво в суді першої інстанції за позовом про відшкодування матеріальних та моральних збитків. Згідно договору, вартість послуг адвоката складає 4500 грн.

Позивачем було сплачено кошти за правову допомогу в сумі 4500 грн., що підтверджується квитанцією № 059502 від 12.07.2016.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки судом частково задоволено позовні вимоги, то судовий збір та інші судові витрати, повязані із розглядом справи, необхідно покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, загальна сума позовних вимог становить 156219,74 грн. (136 219,74 грн. матеріальної шкоди + 20000 грн. моральної шкоди), судом задоволено позовних вимог на 139219,74 грн. (136 219,74 грн. матеріальної шкоди + 3000 грн. моральної шкоди), тобто 89,1% від заявленої суми позовних вимог.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача має бути стягнуто 89,1% від сплаченої суми судового збору, тобто 2639 грн. 33 коп.

Інші судові витрати, повязані із розглядом справи, сплачені позивачем, складають всього 6172,89 грн. (4500 грн. витрат на правову допомогу + 1500 грн. витрат за проведення експертного дослідження автомобіля + 172,89 грн. за проведення судово-медичного дослідження).

Отже, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача має бути стягнуто 89,1% від сплаченої позивачем суми інших судових витрат, повязаних із розглядом справи, тобто 5500,04 грн.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних та моральних збитків задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки в розмірі 136 219,74 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, повязані із розглядом справи, в сумі 5500 грн. 04 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2639 грн. 33 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Е.В. Женеску