Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 466/6825/14-ц

провадження № 61-6519св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя- доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 квітня 2016 року у складі судді Свірідової В. В. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Копняк С. М., Берези В. І., Бойко С. М.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що 26 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра», яке у подальшому перейменовано на ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 052/27/07-Ф, за умовами якого ОСОБА_1 надано у борг 545 000,00 доларів США, зі сплатою 11,74 % річних та кінцевим строком повернення коштів - до 24 липня 2037 року.

26 липня 2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, згідно з яким в іпотеку передано будинок АДРЕСА_1.

Договором, укладеним 20 серпня 2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1, внесено зміни та доповнення до договору іпотеки від 26 липня 2007 року та визначено, що предметом іпотеки є будинок АДРЕСА_1, на плані позначений літерою «А?2», та земельна ділянка загальною площею 0,1000 га, розташована за цією ж адресою.

04 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис № 7080 про звернення стягнення на нерухоме майно - будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1000 га.

У межах виконавчого провадження № 40386488 державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області 30 жовтня 2013 року виніс постанову, якою накладено арешт та оголошено заборону відчуження будинку АДРЕСА_1.

Оскільки в провадженні Апеляційного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 052/27/07-Ф, у межах якого ОСОБА_1 заперечує факт отримання ним кредитних коштів та наявність кредитної заборгованості, тобто наявний спір про право, позивач просив визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26 квітня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано виконавчий напис від 04 жовтня 2013 року № 7080, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М., таким, що не підлягає виконанню.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. під час вчинення оспорюваного виконавчого напису не переконався у безспірності заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «КБ «Надра» та безпідставності правовідносин, що склались між сторонами кредитного договору, а тому порушив статтю 88 Закону України «Про нотаріат» і статтю 35 Закону України «Про іпотеку».

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» в особі виконуючого обов'язки уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» - ОСОБА_3 відхилено та залишено без змін рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 квітня 2016 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заборгованість позивача перед банком на час вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріуса не була безспірною. Приватний нотаріус, не маючи необхідної та достатньої інформації щодо безспірності розміру кредитної заборгованості, вчинив такий виконавчий напис передчасно без витребування іншої необхідної інформації. Тому апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У грудні 2016 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умовами, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надіслання іпотекодержателем письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним. Банк, звертаючись до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, виконав усі зазначені вимоги закону. Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що ОСОБА_1 направлено вимогу про необхідність виконання умов кредитного договору та сплати заборгованості, наявність якої підтверджується укладеним між банком і позичальником кредитним договором та розрахунком заборгованості. Судами попередніх інстанції не встановлені фактичні обставини справи, не досліджені наявні в матеріалах справи докази, у зв'язку із чим ухвалені незаконні судові рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року у складі судді Хопти С. Ф. відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Шевченківського районного суду м. Львова.

У квітні 2017 року до суду надійшли пояснення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М., у яких вона просила задовольнити касаційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» та скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року у складі колегії суддів: Хопти С. Ф., Журавель В. І., Штелик С. П., справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 26 липня 2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 052/27/07-Ф, за умовами якого ОСОБА_1 надано у борг 545 000,00 доларів США, зі сплатою 11,74 % річних та кінцевим строком повернення коштів - до 24 липня 2037 року.

26 липня 2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, згідно з яким в іпотеку передано будинок АДРЕСА_1.

Договором, укладеним 20 серпня 2007 року між ПАТ «КБ «Надра» і ОСОБА_1, внесено зміни та доповнення до договору іпотеки від 26 липня 2007 року та визначено, що предметом іпотеки є будинок АДРЕСА_1, на плані позначений літерою «А?2», і земельна ділянка загальною площею 0,1000 га, яка розташована за цією ж адресою.

04 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. вчинено виконавчий напис № 7080 про звернення стягнення на нерухоме майно - будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, яка розташована за цією ж адресою.

У межах виконавчого провадження № 40386488 державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області 30 жовтня 2013 року виніс постанову, якою накладено арешт та оголошено заборону відчуження будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, розташованої за цією ж адресою.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні за змістом положення містяться у пункті 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок).

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку).

При цьому пунктом 3.2 Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік).

Згідно із пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку) подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

У пункті 1. 1. Переліку зазначено, що для одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов'язанням до закінчення строку виконання основного зобов'язання подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов'язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Тобто, для вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки банк повинен був надати останньому первинні документи, що підтверджують надання кредитних коштів позичальнику: списання цих коштів з рахунку банку і їх надходження на рахунок позичальника.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису - надати стягувачу можливість в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Також на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем повинна бути безспірною.

У свою чергу, боржник може в судовому порядку оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі, установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто:

1) чи існувала заборгованість взагалі,

2) чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі,

3) чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на момент звернення ПАТ «КБ «Надра» до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого нотаріуса між банком та ОСОБА_1 існував спір, у якому позичальник не визнавав наявності у нього кредитної заборгованості перед банком (цивільна справа № 466/7209/13-ц розглядалася Шевченківським районним судом м. Львова). Під час розгляду справи було проведено судову почеркознавчу експертизу, за наслідком якої судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз 20 січня 2016 року складено висновок № 4248.

Єдиним документом, який є в розпорядженні ПАТ «КБ «Надра» і який підтверджує видачу ОСОБА_1 кредиту у розмірі 545 000 доларів США, є заява на видачу готівки від 07 серпня 2007 року № NL-4.

Висновком № 4248, складеним судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз 20 січня 2016 року за наслідками проведеної судової почеркознавчої експертизи в межах розгляду цивільної справи № 466/720913-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Надра», третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М., про визнання виконавчого напису нотаріуса № 6029 від 06 серпня 2013 року таким, що не підлягає виконанню, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1, розташований після слів: «Зазначену суму одержав», над словами: «Підпис отримувача» на заяві про видачу готівки від 07 серпня 2007 року № NL-4 виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою з ретельним наслідуванням його справжніх підписів.

Та обставина, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існує спір щодо розміру заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, спростовує висновок про безспірність заборгованості боржника.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 11 березня 2015 року (справа № 6-141цс14), є незмінною і підстав для відступлення від неї колегія суддів не вбачає.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, обґрунтовано виходив із того, що на момент вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки заборгованість позичальника перед банком не була безспірною, у зв'язку із чим суд задовольнив позов ОСОБА_1 та визнав виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Згідно із статтею 410 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю.В. Черняк