Постанова

Іменем України

08 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 396/576/16-ц

провадження № 61-5086св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Гранатова зірка»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 23 серпня 2016 року у складі судді Кухарської Н. А. та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Фомічова С. Є., Дьомич Л. М., Карпенка О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Гранатова зірка» (далі - ТОВ «Гранатова зірка») про припинення договору оренди землі шляхом розірвання та стягнення орендної плати.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 Після смерті якої ОСОБА_1 успадкувала земельну ділянку площею 4,1181 га (рілля), що знаходиться на території Помічнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. Право особистої приватної власності на вказану земельну ділянку підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 липня 2015 року.

За життя ОСОБА_2 вказану земельну ділянку передала в оренду ТОВ «Гранатова Зірка», уклавши 01 січня 2009 року відповідний договір строком на п'ятнадцять років. Зазначає, що протягом 2010 - 2015 років відповідач не виконував свої зобов'язання в частині своєчасної та повної виплати орендної плати.

На підставі викладеного, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила розірвати договір оренди земельної ділянки; стягнути з відповідача за весь час користування земельною ділянкою: орендну плату з урахуванням індексу інфляції у сумі 20 089,49 грн; пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України у сумі 11 955,20 грн; проценти за використання коштів у сумі 1 409,68 грн; витрати за адвокатські послуги у сумі 2 000 грн та судові витрати у сумі 1 102,40 грн, всього 36 556,77 грн.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 23 серпня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в ході розгляду справи було доведено факт виплати орендної плати за договором, а також вжиття заходів щодо перерахунку коштів, зокрема за 2015 рік, та доведено отримання позивачем і її матір'ю грошових коштів наперед в рахунок сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за спірний період. У зв'язку із цим, відсутній факт систематичного невиконання відповідачем договірних зобов'язань, який міг би бути підставою для розірвання укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Гранатова Зірка» договору оренди.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що в даному випадку відсутня систематичність несплати відповідачем орендної плати за користування належною позивачу земельною ділянкою на підставі укладеного договору оренди землі, тому відсутні правові підстави для розірвання зазначеного договору. Позовні вимоги в частинні стягнення орендної плати за весь період часу користування земельною ділянкою з урахуванням індексу інфляції, пені подвійної облікової ставки Національного банку України, процентів за використання коштів, є необґрунтованими, не доведеними та безпідставними, оскільки відповідач дотримувався умови договору, кошти в рахунок сплати за оренду землі виплачував, а тому правові підстави для їх задоволення відсутні.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач порушував умови договору оренди, систематично не сплачував орендну плату за користування належною позивачу земельною ділянкою, що є підставою для розірвання укладеного між сторонами у справі договору оренди землі. Зазначала, що суди залишили поза увагою положення пункту «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України, якою визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

01 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що 01 січня 2009 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Гранатова Зірка» було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 4,12 га.

Відповідно до умов договору орендодавець зобов'язувалася надати, а орендар прийняти в оренду строком на 15 років земельну ділянку сільськогосподарського призначення (ріллю), загальною площею 4,1181 га, яка знаходиться на території Помічнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Пунктом 5.2 договору оренди земельної ділянки, передбачено, що орендна плата вноситься орендарем щорічно і становить на момент укладення договору 3,0 % від нормативної грошової оцінки землі, переданої в оренду та згідно з пунктом 5.4 вказаного договору кінцевий термін здійснення орендарем орендної плати за поточний рік визначено до 01 грудня цього ж року.

Відповідно до пункту 5.6 цього договору передбачено, що виплата орендної плати (її частини) у грошовій формі здійснюється через касу підприємства або в іншій спосіб за згодою сторін, який не суперечить чинному законодавству України.

Згідно з пунктом 5.8 договору орендар має право на відшкодування збитків, заподіяних унаслідок невиконання орендодавцем зобов'язань, передбачених цим договором.

Установлено, що згідно з витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 липня 2015 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 4,1181 га, яка знаходиться на території Помічнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, згідно із свідоцтвом про право на спадщину від 15 липня 2015 року, виданим приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Українською Н. М.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частинами першою та другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що відповідно до розписки від 09 вересня 2009 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_4 800 доларів США (що за офіційним курсом Національного банку України становить 6 840 грн) в рахунок плати за оренду земельного паю, що належав матері позивача ОСОБА_2

Крім того, згідно з відомостями на виплату орендної плати ОСОБА_2 отримала орендну плату за 2010 рік в сумі 1 320,29 грн та за 2013 рік в сумі 8 641,90 грн, що значно перевищує суму орендної плати за 2013 рік та дає підстави вважати, що відповідач сплатив кошти за наступні роки.

При цьому зазначено, що відповідач вжив заходів щодо перерахунку ОСОБА_2 суми орендної плати за 2015 рік в розмірі 3 200 грн, що підтверджується відповідною квитанцією від 26 листопада 2015 року про переказ коштів, повідомленням про надходження поштового переказу від 26 грудня 2015 року на ім'я адресата: ОСОБА_2 Однак, позивач вказаний поштовий переказ відмовилась отримувати.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України зазначено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Таким чином, законодавство передбачає як необхідну умову для розірвання договору оренди землі - систематичне невиконання умов договору, в тому числі і несплату орендної плати.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність.

Суди при розгляді справи не дотримались вимог статті 212 ЦПК України, в редакції, чинній на час постановлення рішень, що оскаржуються, не дослідили доказів, необхідних для встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, пославшись лише на ту обставину, що орендна плата була виплачена позивачу, відповідно до розписки від 09 вересня 2009 року; відомостей на виплату орендної плати; квитанції від 26 листопада 2015 року про переказ коштів; повідомлення про надходження поштового переказу від 26 грудня 2015 року.

Посилання судів на відомість про нарахування ОСОБА_2 орендної плати за 2010 рік в розмірі 1320,29 грн та за 2013 рік в сумі 8641,90 грн є необґрунтованими, оскільки вказані відомості не є платіжним документами і з них неможливо встановити періоди нарахування.

Доводи відповідача про надіслання ОСОБА_2 орендної плати поштовим переказом є неналежним та недопустимим доказом у справі в розумінні статей 58, 59 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами, та не заслуговують на увагу, оскільки з повідомлення про надходження поштового переказу від 26 грудня 2015 року на ім'я адресата ОСОБА_2 та відповідного фіскального чека від 26 листопада 2015 року не вбачається що саме ТОВ «Гранатова Зірка», відповідно до пункту 5.2 договору оренди земельної ділянки надіслала орендодавцю саме кошти за оренду землі відповідно до договору. Крім того, вказані кошти ОСОБА_2 не отримала.

Доказів на підтвердження факту перерахування цих коштів щороку та їх отримання ОСОБА_2 або позивачем відповідно до пункту 5.6 договору оренди (яким передбачено, що виплата орендної плати (її частини) у грошовій формі здійснюється через касу підприємства або в іншій спосіб за згодою сторін, який не суперечить чинному законодавству України), під час розгляду справи не надано.

Не підтверджує відсутності заборгованості з орендної плати додана відповідачем розписка від 09 вересня 2009 року щодо отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_4 800 доларів США в рахунок плати за оренду земельного паю матері.

Як зазначено вище, виплата орендної плати (її частини) у грошовій формі здійснюється через касу підприємства. З розписки не вбачається розрахунку орендної плати, не зазначено на виконання умов якого саме договору отримано кошти, та не вказано, що ці кошти ОСОБА_4 передав саме в інтересах відповідача - ТОВ «Гранатова Зірка».

Отже, вказана розписка не підтверджує встановлених судом обставин виконання договору оренди земельної ділянки наперед за 7 років, про розірвання якого просить позивач у позовній заяві.

Належними доказами сплати коштів за оренду є: видатковий касовий ордер, виписаний орендарем та підписаний орендодавцем; видаткова накладна, підписана сторонами; довідка, видана податковою інспекцією, про наявність сплати коштів із земельного податку та оренди землі.

Матеріали справи містять докази проведення оплати лише за 2010 рік, інші докази сплати орендної плати на користь орендодавця протягом 2013 - 2015 років не підтверджені належними та допустимими доказами.

Отже, судами не було належним чином встановлено факт виконання з боку ТОВ «Гранатова Зірка» свого договірного зобов'язання зі сплати орендної плати на користь орендодавця протягом 2013 - 2015 років, що свідчать про систематичність дій орендаря з несплати орендної плати.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не усунув у межах своїх повноважень допущених місцевим судом недоліків, не сприяв всебічному та повному дослідженню доказів, не навів обґрунтованих висновків, тому безпідставно залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі не можливо.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Оскільки суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема не дослідив зібрані у справі докази, а суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, тому відсутні правові підстави для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень.

Таким чином, рішення суду першої інстанції та апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 23 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова є остаточною і набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І.М. Фаловська