АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2018 року м. Чернівці

справа № 724/92/15-ц

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів : Лисака І.Н., Яремка В.В.

секретар Герман Я.І.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 29 червня 2016 року та ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна, відділу державної виконавчої служби Хотинського районного управління юстиції, Головного управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області, Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, прокуратури Чернівецької області про визнання порушення права на справедливий судовий розгляд та права на мирне володіння своїм майном, відшкодування матеріальної і моральної шкоди

встановив :

ОСОБА_2 подав до суду в інтересах ОСОБА_1 позовну заяву до держави України, відділу державної виконавчої служби Хотинського районного управління юстиції, Головного управління Державної казначейської служби України Чернівецькій області, Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, прокуратури Чернівецької області про порушення права на справедливий судовий розгляд та права на мирне володіння своїм майном, відшкодування матеріальної і моральної шкоди, зобовязання вчинити певні виконавчі дії.

Позовні вимоги обґрунтовував слідуючими обставинами.

19 березня 2012 року Хотинський районний суд Чернівецької області видав судовий наказ про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційне товариство „Арго на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в розмірі 5599 грн 03 коп.

Провадження 22-ц/794/813/18 Категорія 30

На виконання цього судового наказу 24 квітня 2012 року відділ ДВС Хотинського РУЮ відкрив виконавче провадження № 32323588.

27 червня 2012 року відділ примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області виніс постанову про повернення виконавчого листа стягувачу у звязку з відсутністю у боржника коштів та майна.

У січні 2013 року ОСОБА_1 повторно звернулася до відділу ДВС Хотинського РУЮ для подальшого примусового виконання судового наказу.

29 червня 2013 року відкрито виконавче провадження № 36247353, яке не виконано до теперішнього часу.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 жовтня 2012 року стягнуто з ТОВ ВКТ „Арго на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 16880грн.58коп, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 34565грн. 55коп. компенсацію втрати частини заробітної плати в сумі 27грн. 90коп. збитки в розмірі 595грн. 86 коп. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

29 січня 2013 року відділ ДВС Хотинського РУЮ відкрив виконавче провадження № 36248056 на виконання вказаного судового рішення, однак на час подання позову рішення суду не виконано.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 грудня 2012 року стягнуто з ТОВ ВКТ „Арго на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 1034 грн. 85 коп. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 19094грн. 69коп. та моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

На виконання цього рішення 29 січня 2013 року відділ ДВС Хотинського РУЮ відкрив виконавче провадження № 36247792, яке не виконано до теперішнього часу.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 8 травня 2013 року стягнуто з ТОВ ВКТ „Арго на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 60536 грн. 23 коп.

5 липня 2013 року відділ ДВС Хотинського РУЮ відкрив виконавче провадження № 38689567 на виконання рішення суду від 29 січня 2013 року, однак це рішення також не виконано на час подання позову.

22 березня 2013 року відділ ДВС Хотинського РУЮ неправомірно закінчив виконавчі провадження № 36248056, № 36247792 та № 36247553, що встановлено ухвалами апеляційного суду Чернівецької області від 11 липня 2013 року і 27 серпня 2014 року

Вважав, що тривалим невиконанням вищевказаних судових рішень позивачці ОСОБА_1 завдано майнову шкоду, яка полягає у матеріальних втратах від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, та моральну шкоду.

Позивач просив визнати, що Україна порушила право ОСОБА_1 на справедливий судовий розгляд та право на мирне володіння своїм майном, стягнути з України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 569349грн. 64коп. та моральну шкоду в розмірі 558912грн. 90коп. шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Головного управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 29 червня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішення першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також просить скасувати ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 лютого 2016 року про відвід судді Руснака А.І.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що суддя Руснак А.І. безпідставно самоусунувся від розгляду даної справи і необґрунтованим є посилання суду в ухвалі від 25 лютого 2016 року на п.4 ч.1 ст.20 ЦПК України як на підставу для задоволення заяви Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про відвід судді.

Посилаючись на обставини, зазначені в позові просить рішення суду першої інстанції скасувати, задовольнити позовні вимоги. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не з»ясував всіх обставин справи та зробив помилковий висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди скасувати, виходячи з наступного.

Встановлено, що 19 березня 2012 року Хотинський районний суд Чернівецької області видав судовий наказ про стягнення з ТОВ ВКТ „Арго на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в розмірі 5599 грн. 03коп.

На виконання цього судового наказу 24 квітня 2012 року відділом ДВС Хотинського РУЮ було відкрито виконавче провадження № 32323588.

Постановою відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області від 27 червня 2012 року повернуто виконавчий лист стягувачу у звязку з відсутністю у боржника коштів та майна.

29 червня 2013 року на повторне звернення ОСОБА_1 про примусове виконання судового наказу відділом ДВС Хотинського РУЮ відкрито виконавче провадження № 36247353.

29 січня 2013 року відділом ДВС Хотинського РУЮ відкрито виконавче провадження № 36248056 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Хотинським районним судом Чернівецької області, про стягнення з ТОВ ВКТ „Арго на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги в розмірі 16880 грн. 58 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 34565 грн. 55 коп. компенсації втрати частини заробітної плати в сумі 27 грн. 90 коп. збитків в розмірі 595 грн. 86 коп. та моральної шкоди в розмірі 5000 грн., а також виконавче провадження № 36247792 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Хотинським районним судом Чернівецької області, про стягнення з ТОВ ВКТ „Арго на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в розмірі 1034грн. 85коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 19094грн. 69коп. та моральної шкоди в розмірі 1000 грн.

5 липня 2013 року відділом ДВС Хотинського РУЮ відкрито виконавче провадження № 38689567 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Хотинським районним судом Чернівецької області, про стягнення з ТОВ ВКТ „Арго на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 60536 грн. 23 коп.

Посилаючись на тривале невиконання вказаних виконавчих документів внаслідок бездіяльності державного виконавця, позивачка просила задовольнити її позовні вимоги.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, виходив з того, що судові рішення про стягнення з ТОВ ВКТ „Арго на користь ОСОБА_1 грошових коштів не виконанні не через бездіяльність державного виконавця, а у звязку з відсутністю коштів на рахунках боржника та перебування всього його майна в іпотеці.

Відмову у задоволенні позовних вимог про визнання факту порушення права на справедливий судовий розгляд та права на мирне володіння своїм майном суд першої інстанції правильно обґрунтував, що ці вимоги не можна вважати як спосіб захисту відповідно до цивільного, цивільно-процесуального законодавства України, оскільки існує інший визначений законом спосіб захисту цих прав.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, з огляду на таке.

Відповідно до ст.11 Закону України „Про виконавче провадження державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець зобовязаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, відповідно до ч.2 ст.30 Закону України „Про виконавче провадження.

У п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах судам розяснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст.11 Закону України „Про державну виконавчу службу, ч.2 ст.87 Закону України „Про виконавче провадження, а також з положень ст.ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем відділу ДВС Хотинського РУЮ вчинено виконавчі дії, спрямовані на виконання вищевказаних судових рішень, зокрема, постановами від 14 червня 2013 року, 8 січня 2014 року, 17 березня 2014 року було оголошено розшук всього майна боржника, а постановою від 19 березня 2014 року було доручено відділу ДВС Літинського РУЮ Вінницької області накласти арешт на нежитлові будівлі і споруди, що знаходяться по вулиці Радянській № 14 у смт. Літин Вінницької області, а також направлено відповідні запити до банківських установ, відділу Держземагенства у Хотинському районі.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 14 липня 2014 року скаргу ОСОБА_1 задоволено, визнано неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця ВДВС Хотинського РУЮ щодо зупинення виконавчих проваджень. Також встановлено, що державним виконавцем безпідставно тривалий час не вживав заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», щодо виконання судових рішень про стягнення заборгованості із заробітної плати з ТОВ «ВКТ «Арго» на користь ОСОБА_1

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 15 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 24 грудня 2014 року, скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність ВДВС Хотинського РУЮ задоволено частково, визнано неправомірним безпідставне повернення виконавчого листа, виданого Хотинським районним судом Чернівецької області, про стягнення з ТОВ «ВКТ «Арго» на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати у розмірі 5 599грн.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Тобто факт неправомірної бездіяльності державних виконавців є встановленим.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У ст. 11 Закону «Про державну виконавчу службу» - державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За п.1 ст. 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», висока Договірна Сторона зобов»язана гарантувати кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків справедливий судовий розгляд впродовж розумного строку. Невідємною частиною справедливого судового розгляду та ефективного захисту права на мирне володіння майном, забезпечення державою примусового виконання рішення суду в розумний строк.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом ст.1174 ЦК України обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про державну виконавчу службу» та Закону України «Про виконавче провадження».

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

За ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну особи неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За ст.ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконною бездіяльністю органу державної влади чи його посадової або службової особи при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів чи осіб.

За ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Позивач як на підставу задоволення своїх вимог не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів розміру заподіяної йому матеріальної шкоди. Сума шкоди, що була заявлена позивачем до стягнення, є необґрунтованою, оскільки невиконання рішення суду не може ототожнюватися із заподіяною позивачу майновою шкодою, оскільки позивачем не надано доказів безповоротної втрати реальної можливості виконання рішення щодо стягнення з боржника грошових коштів.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до ч.2 цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Суд першої інстанції цього не врахував, неповно з»ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів вважає, що неправомірними діями, бездіяльністю державного виконавця ВДВС Хотинського РУЮ державної виконавчої служби, та невиконанням судового рішення, позивачу завдано моральну шкоду. Виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, враховуючи погіршення стану її здоров»я, нервове напруження, неодноразове звернення до державних органів з приводу не виконання рішення суду, відсутність коштів для належного забезпечення себе та своїх дітей, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково, стягнувши за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача 3000грн. на відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Доводи апелянта про незаконність ухвали Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 лютого 2016 року про відвід судді є безпідставними. Ухвала є законною та обґрунтованою. В ній зазначені підстави відводу, ухвала є мотивованою та відповідає вимогам закону. Підстав для скасування ухвали не вбачається.

Враховуючи всі обставини справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково. Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 29 червня 2016 року в частини відмови в задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди скасувати. Позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, стягнути з держави Україна на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 3000грн. шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України в особі управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області. В решті рішення залишити без змін. Ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 лютого 2016 року залишити без змін.

Керуючись ст.374, п.1, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 29 червня 2016 року в частини відмови в задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до держави Україна, відділу державної виконавчої служби Хотинського районного управління юстиції, Головного управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області, Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, прокуратури Чернівецької області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 3000грн. шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України в особі управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області.

В решті рішення залишити без змін.

Ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Дата складення повної постанови 24 жовтня 2018 року.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом вірно :