АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2018 року

м. Рівне

Справа № 556/372/18

Провадження № 22-ц/787/1475/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С. О.,

суддів: Ковальчук Н.М., Боймиструка С.В..

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 07 червня 2018 року, ухваленого в складі судді Котик Л.О.., повний текст якого складено 14 червня 2018 року, у справі №556/372/18,

в с т а н о в и в :

29 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення завданих збитків покликаючись на те, що рішенням Рівненського міського суду від 13.12.2017 року, яке набрало законної сили 27.12.2017 року, їй виділено у власність автомобіль марки «Toyota Rav 4», ринкова вартість якого на час розгляду справи становила 254 113,20 грн. відповідно до звіту про оцінку майна №AS18-160816-151 від 16.08.2016 року.

Протягом усього часу автомобіль марки «Toyota Rav 4», державний номерний знак НОМЕР_1 перебував у користуванні відповідача, а з моменту набрання рішенням законної сили 27.12.2017 року, транспортний засіб знаходився у останнього без належних на те правових підстав. Оскільки відповідач регулярно користувався автомобілем, що призвело до його значного фізичного зносу та пошкодження, внаслідок необережної експлуатації останнім, тому зменшилась його ринкова вартість на 47256 грн. та складає 206 857,20 грн. станом на 22.02.2018 року.

Просила суд стягнути на її користь 47256 грн. заподіяних збитків.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 07 червня 2018 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заподіяних збитків відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено, що зниження ринкової вартості автомобіля сталося внаслідок протиправних дій відповідача і що між ними та шкодою є безпосередній причинний зв'язок.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального права та фактичним обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що рішення суду законне та обгрунтоване просить залишити його без зміни.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Як передбачено ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів протиправних (неправомірних) дій відповідача внаслідок яких було пошкоджено належний їй автомобіль, не доведено наявність заподіяної шкоди, про яку зазначено у позові, існування причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вину останнього в її заподіянні.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на зібраних у справі доказах і відповідають вимога діючого законодавства.

Установлено, що рішенням Рівненського міського суду від 13.12.2017 року, яке набрало законної сили 27.12.2017 року, позивачу виділено у власність автомобіль марки «Toyota Rav 4», ринкова вартість якого на час розгляду справи становила 254 113,20 грн. відповідно до звіту про оцінку майна №AS18-160816-151 від 16.08.2016 року.

На виконання вказаного судового рішення 22.02.2018 року було здійснено приймання-передачу належного позивачу автомобіля (а.с.8)

Згідно експертного дослідження №02/18 про оцінку транспортного засобу від 22.02.2018 року ринкова вартість автомобіля становить - 206857,20 грн.

Згідно приписі в ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування завданої майнової шкоди на підставі ст.22 ЦК України.

У статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У розумінні цієї статті збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил вищевказаної статті, оскільки її першою частиною визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

За змістом статті 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, оскільки в діях відповідача не було встановлено усіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема, протиправної поведінки та причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував того, що факт неодноразового користування автомобілем ОСОБА_2 протягом 2016-2017 років та заподіяння шкоди внаслідок неналежних дій відповідача не заслуговують на увагу, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом першої інстанції. Доказів, які б довели вказані обставини не надано й суду апеляційної інстанції.

Сам по собі факт постійного користування відповідачем автомобілем, який належав йому на праві спільної сумісної власності подружжя до 27 грудня 2017 року не є належним та достатнім доказом заподіяння шкоди позивачу.

Покликання позивача в апеляційній скарзі на зменшення ринкової вартості автомобіля як доказ заподіяних збитків, апеляційним судом відхиляється, оскільки зменшення ринкової вартості не свідчить про знищення або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд під час ухваленням оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог статті 264 ЦПК України правильно встановив, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню та вирішив спір з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для скасування судового рішення Апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 07 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 вересня 2018 року.

Головуючий :

Судді: