АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 759/3119/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6321/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Журибеда О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

13 вересня 2018 року Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.,

при секретарі - Дячук І.М.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортний Ассістанс» на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 23 травня 2018 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортний Ассістанс» про скасування заходів забезпечення позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль-Блюз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортний Ассістанс», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Явір-Житлобуд-2», Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Вищий адміністративний суд України, Святошинська районна у місті Києві державна адміністрація, Печерська районна у місті Києві державна адміністрація, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення, вселення, визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав, та за позовом Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль-Блюз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортний Ассістанс», треті особи: Вищий адміністративний суд України, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення факту, що має юридичне значення, вселення, визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав та просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що номер АДРЕСА_1, зазначений в акті прийому-передачі № 47-МП від 3 листопада 2011 року, змінений АДРЕСА_1, визнати недійсним договір купівлі-продажу майнових прав № НИ-1243, укладений 10 вересня 20147 року між ТОВ «Стиль-Блюз» та ТОВ «Транспортний Ассістанс», вселити ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 3 березня 2016 року відкрито провадження по даній справі.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 3 березня 2016 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

У березні 2018 року представник ТОВ «Транспортний Ассістанс» звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, посилаючись на те, що ухвала, якою накладено арешт на зазначену вище квартиру є незаконною, необґрунтованою на не містить жодної підстави для обмеження ТОВ «Транспортний Ассістанс» у володінні, користуванні, розпорядженні його майном, у зв'язку із чим просив суд скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 3 березня 2016 року.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 23 травня 2018 року у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, представник ТОВ «Транспортний Асісстанс» подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову про скасування заходів забезпечення позову, вважаючи, що судом порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Вирішуючи питання про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, які стали підставою для застосування заходів забезпечення позову не змінились, спір між сторонами не вирішений по суті, а тому відсутні передбачені законом підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права при постановленні ухвали про забезпечення позову, з огляду на наступне.

Так, частинами 1,2 статті 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року &quk';Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову&q?я ;, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами .

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

При постановленні ухвали про забезпечення позову, суд першої інстанції перевірив всі обставини справи та встановив, що невжиття таких заходів може в майбутньому утруднити виконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просив суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1. Вимогою позовної заяви є визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав №НИ-1243, стосовно зазначеної вище квартири, у зв'язку із чим відхиляються посилання скаржника на те, що забезпечення позову є неспівмірним із заявленими позовними вимогами.

Апеляційною інстанцією ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 3 березня 2016 року не переглядалась.

На теперішній час розгляд справи триває, спір між сторонами не вирішено.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про скасування заходів забезпечення позову.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, висновки суду обґрунтовані, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортний Ассістанс» відхилити.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 23 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2018 року.

Головуючий

Судді