Номер провадження: 22-ц/785/1979/18
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Калараш А.А.

за участю секретаря: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Бойчука А.Ю. 17 квітня 2014 року у м. Одесі, -

встановила:

02 жовтня 2013 року представник ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитом (а. с. 2-5).

В обґрунтування свої вимог посилався на те, що 21 грудня 2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського облуправління ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 1103-н, відповідно до умов якого Банк надав їй кредит у сумі 250 000 гривень, з кінцевим терміном повернення до 21 грудня 2013 року.

У якості забезпечення виконання зобов'язань, між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії та ОСОБА_3 було укладено договір застави транспортного засобу від 21 грудня 2006 року, предметом якого є автомобіль марки TOYOTA FJ CRUISER, 2006 року випуску.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 1 від 21 грудня 2006 року.

В порушення умов вказаного договору, відповідачі прострочили виплату грошової суми, тому, у зв'язку з невиконанням відповідачами умов кредитного договору, представник позивача просив суд достроково стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 312 818,03 гривень, а також судові витрати.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2014 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» задоволено у повному обсязі. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитом в розмірі 312 818,03 гривень. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» суму судового збору в розмірі 1 564,09 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» суму судового збору в розмірі 1 564,09 гривень (а. с. 55-57).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення (а. с. 98-99).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить заочне рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову в частині стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме, на думку апелянта, АТ «Ощадбанк» було пропущено шестимісячний строк для звернення з позовом до поручителя ОСОБА_2; судом не враховано необхідність застосування шестимісячного строку, визначеного ч.4 ст. 559 ЦК України, до кожного чергового платежу (а.с. 104-107).

Як вбачається з матеріалів справи, 21 грудня 2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 1103-н, відповідно до якого ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського облуправління ВАТ «Ощадбанк», надав відповідачці кредит у сумі 250 000 гривень, терміном до 21 грудня 2013 року.

У якості забезпечення виконання зобов'язань за договором про іпотечним кредит № 1103-н, між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії та ОСОБА_3 було укладено договір застави транспортного засобу від 21 грудня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Крицькою Н.В. за реєстровим №11494, за яким ОСОБА_3 з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору, передала в заставу автомобіль марки TOYOTA FJ CRUISER, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований РЕВ 1-го МРВ ДАІ ГУ МВС України в Одеській області 21 грудня 2006 р., та належній ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, виданого РЕВ 1-го МРВ ДАІ ГУМВС України в Одеській області 21 грудня 2006 р.

Крім того, у забезпечення виконання зобов'язаннь за кредитним договором, між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 1 від 21 грудня 2006 року.

Відповідачі порушили умови повернення суми кредиту шляхом несплати відсотків річних за користування кредитом, інших платежів, згідно умов, погашення кредиту, а також не виконали вимоги банку щодо дострокового погашення заборгованості.

Заборгованість відповідачів станом на 15 жовтня 2012 р. за кредитом складала 312 818, 03 гривень, що включає в себе:

- залишок заборгованості за кредитом - 44 586, 93 гривень;

- прострочена заборгованість за кредитом - 175 197, 54 гривень;

- заборгованість за відсотками - 60 851, 01 гривня;

- заборгованість за пенею по кредиту - 24 816, 31 гривень;

- заборгованість за пенею по відсоткам - 7 366, 24 гривень.

Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно із ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець

має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому (п.п. 2.1, 2.2 кредитного договору).

Відповідно до ст.ст. 525, 526, ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченного порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якшо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Колегія суддів не приймає до уваги довід апеляційної скарги представника ОСОБА_2 на факт пропуску АТ «Ощадбанк» шестимісячного строку для звернення з позовом до поручителя ОСОБА_2

Згідно п.1.2 Кредитного договору, кредит надається на 84 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 21 грудня 2013 р.

На забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 21 грудня 2006 р. між Банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №1 (надалі - Договір поруки).

Відповідно до п.1.1 Договору поруки, поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором.

Пунктом 4.2 Договору поруки передбачено, що порука припиняється, якщо кредитором протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язань по кредитному договору не пред'явить вимоги до поручителя.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому, в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутись до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

З вимогами про дострокове повернення заборгованості, котрі б змінювали строк виконання зобов'язання, Банк до Позичальника або Поручителя не звертався.

Позовну заяву про дострокове стягнення заборгованості АТ «Ощадбанк» подав до Приморського районного суду м. Одеси 02 жовтня 2013 р., про що свідчить штамп вхідної кореспонденції на позовній заяві.

Таким чином, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги, що АТ «Ощадбанк» пропустив шестимісячний строк для звернення з позовом до поручителя ОСОБА_2, оскільки вимоги, які б змінювали строк виконання зобов'язання, сторонам не направлялись, а позов було подано за більш ніж два місяці до спливу терміну, на який було надано кредит.

Крім того, безпідставними є доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 про застосування шестимісячного строку, визначеного ч.4 ст. 559 ЦК України, до кожного чергового платежу, оскільки згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтями 257, 258 ЦК України передбачено загальну та спеціальну позовну давність.

Статтею 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Строки, передбачені у ст.ст. 256,559 ЦК України, мають різну правову природу.

Якщо позовна давність є строком звернення суб'єкта до суду за захистом порушених прав, то строк, визначений ч.4 ст. 559, пов'язаний із терміном дії зобов'язання у часі.

Якщо перебіг позовної давності починається з моменту порушення права, то відлік шести місяців до припинення договору поруки відбувається з моменту закінчення строку на виконання кредитного зобов'язання в цілому (кінцевий термін погашення), або зі моменту його зміни (дострокове погашення).

Умовами договору поруки передбачена відповідальність поручителя за кредитним договором як цілісним зобов'язанням, що в свою чергу, передбачає необхідність застосування ч.4 ст. 559 ЦК України до зобов'язання в цілому, а не окремих його частин.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2014 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2014 року - залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 18 жовтня 2018 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

А.А. Калараш