Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 314/3845/15-ц

провадження № 61-5310св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Платинум Банк», приватне акціонерне товариство «Ренесанс життя»,

представники публічного акціонерного товариства «Платинум Банк»: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 07 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Савченко О. В., Кочеткової І. В., Маловічко С. В.,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк»), приватного акціонерного товариства «Ренесанс життя» (далі - ПрАТ «Ренесанс життя») про захист прав споживачів фінансових послуг.

Позовна заява мотивована тим, що 05 червня 2013 року між нею та

ПАТ «Платинум Банк», ПрАТ «Ренесанс життя» укладено кредитний договір зі страхуванням життя № 1160/2797BPLCO5. Указаний кредитний договір позивач вважала недійсним, оскільки зміст правочину є незаконним та при його укладенні не було дотримано форми, згідно з чинним законодавством, зокрема, не дотримано письмової форми правочину, кредитний договір містить вимоги щодо страхування, умови кредитного договору містять сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, умови кредитного договору містять третейське застереження, а також умови кредитного договору містять можливість передачі інформації третім особам.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просила суд визнати недійсним кредитний договір зі страхуванням життя позичальника від 05 червня 2013 року № 1160/2797BPLCO5, а також застосувати наслідки недійсності вказаного договору та стягнути на її користь з ПрАТ «Ренесанс Життя» отримані за вказаним договором кошти у розмірі 3 420,00 грн.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 грудня

2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Платинум Банк»,

ПрАТ «Ренесанс життя» про захист прав споживачів фінансових послуг відмовлено.

Встановлено нікчемність з моменту укладення кредитного договору зі страхуванням життя від 05 червня 2013 року № 1160/2797BPLCO5, укладеного між ОСОБА_2, ПАТ «Платинум Банк» та ПрАТ «Ренесанс життя» підпункту

д) пункту 1.2 договору щодо сплати комісії за обслуговування кредиту у розмірі 224,00 грн.

Застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину - стягнуто з

ПАТ «Платинум Банк» на користь ОСОБА_2 суму грошових коштів, а саме комісії за обслуговування кредиту в розмірі 2016,00 грн.

Встановлено нікчемність з моменту укладення кредитного договору зі страхування життя від 05 червня 2013 року № 1160/2797BPLCO5, укладеного між ОСОБА_2, ПАТ «Платинум Банк» та ПрАТ «Ренесанс життя» розділу 5 щодо третейського застереження.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання кредитного договору недійсним в цілому, суд першої інстанції виходив з того, що вказані для цього підстави не свідчать про його недійсність, проте є підстави для визнання нікчемними підпункту д) пункту 1.2 та розділу 5 оскаржуваного договору із застосуванням наслідків недійсності нікчемної частини правочину щодо комісії, а саме: стягнення з банку сплаченої позивачем суми комісії за період дії договору на користь позивача.

Рішення суду першої інстанції переглядалось лише в частині встановлення нікчемності з моменту укладення кредитного договору зі страхуванням життя

від 05 червня 2013 року № 1160/2797BPLCO5 підпункту д) пункту 1.2 договору щодо сплати застосування комісії за обслуговування кредиту та розділу 5 вказаного договору, а також застосуванні наслідків недійсності нікчемної частини правочину щодо комісії.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 07 квітня 2016 року рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 грудня 2015 року в оскаржуваній частині змінено, скасовано в частині встановлення нікчемності підпункту д) пункту 1.2 кредитного договору зі страхуванням життя

від 05 червня 2013 року № 1160/2797BPLCO5 та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину у вигляді стягнення з ПАТ «Платинум Банк» на користь ОСОБА_2 сплаченої комісії у розмірі 2 016,00 грн.

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 щодо визнання недійсним підпункту д) пункту 1.2 кредитного договору зі страхуванням життя

від 05 червня 2013 року № 1160/2797BPLCO5 та щодо стягнення з

ПАТ «Платинум Банк» на її користь сплаченої на підставі вказаного пункту договору комісії.

У іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що умова кредитного договору зі страхуванням життя щодо сплати комісії за обслуговування кредиту в розмірі 224,00 грн не суперечить ні вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ні затвердженому сторонами графіку платежів, згідно з яким боржник повинен сплачувати щомісяця однакову суму, оскільки у спірному договорі плата за обслуговування кредиту встановлена не за формулою зі змінними величинами, а чітко визначеною фіксованою сумою.

У травні 2016 рокуОСОБА_2подаладо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального правапросила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом апеляційної інстанції та помилкового скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

01 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судами установлено, що 05 червня 2013 року між ОСОБА_2 та

ПАТ «Платинум Банк», ПрАТ «Ренесанс життя» укладено кредитний договір зі страхуванням життя № 1160/2797BPLCO5.

Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору зі страхуванням життя

від 05 червня 2013 року № 1160/2797BPLCO5, укладеного між ОСОБА_2,

ПАТ «Платинум Банк» та ПрАТ «Ренесанс життя», банк надає позичальнику грошові кошти (кредит) на наступних умовах: а) сума кредиту - 22 420,00 грн;

б) строк користування - 36 платіжних періодів; в) фіксована процентна ставка за користування кредитом - 9,9900 %; г) комісія за надання кредиту - 0,00 грн;

д) комісія за обслуговування кредиту - 224,00 грн; е) цільове призначення - поточні потреби; ж) дата повернення кредиту - 18 червня 2016 року.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

При цьому законодавством визначено декілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом (стаття 215 ЦК України).

Частиною другою статті 215 ЦК України передбачено, що правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається.

Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту.

Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року.

За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо зі дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17, 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України

від 06 вересня 2017 року в справі № 6-2071цс16.

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині встановлення нікчемності підпункту д) пункту 1.2 кредитного договору зі страхуванням життя та ухвалюючи в цій частині нове рішення, апеляційний суд, дійшовши висновку про те, що оскільки плата за обслуговування кредиту визначена не за формулою зі змінними величинами, а чітко визначеною фіксованою сумою, що не суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів», на зазначені положення статті 11 цього Закону уваги не звернув, а тому дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом повністю не встановлено, а тому судове рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 389, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 07 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення суду апеляційної інстанції втрачає законну силу та у подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.П. Курило