Постанова

Іменем України

15 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 654/21/17-ц

провадження № 61-33363св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 15 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Майданіка В. В., Кутурланової О. В., Орловської Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дочку ОСОБА_4, яка продовжує навчання.

Позовна заява мотивована тим, що у 2016 році дочка відповідача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, вступила до Херсонського державного університету, та навчається на 1 курсі денної форми навчання факультету природознавства, здоров'я людини і туризму за спеціальністю фізична реабілітація на бюджетній формі фінансування. Батько ОСОБА_4- ОСОБА_2 допомоги не надає, хоча має таку можливість, оскільки отримує дохід від вирощування сільськогосподарської продукції, виконує роботи за договорами цивільно-правового характеру. Посилається на те, що дочка потребує матеріальної допомоги, а їй важко утримувати дочку самостійно у зв'язку з тим, що вона є інвалідом ІІІ групи.

З урахуванням викладеного, позивач просила суд стягнути із відповідача аліменти на її користь на утримання їхньої повнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для працездатної особи, щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення ОСОБА_4 23 років.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від

11 липня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/8 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 05 січня 2017 року, і до досягнення ОСОБА_4 двадцяти трьох років за умови продовження нею навчання.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення районного суду мотивовано тим, що відповідач є працездатним, має у користуванні земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,83 га, є членом особистого селянського господарства, а тому відповідно до положень частин першої, третьої статті 199 СК України маючи таку можливість, зобов'язаний утримувати свою доньку, яка продовжує навчання до досягнення нею двадцяти трьох років.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 15 серпня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 задоволено. Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 11 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суду не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість утримувати свою повнолітню дочку. Натомість суд дійшов висновку, що хвороба відповідача та необхідність лікування, наявність іншої сім'ї та неповнолітньої дитини, наявність заборгованості із сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_4, яка ще була неповнолітньою, відсутність рухомого та нерухомого майна, відсутність постійної роботи свідчать про відсутність у нього будь-якої можливості надавати вказану допомогу.

04 вересня 2017 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення апеляційного суду Херсонської області від 15 серпня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог та залишити в силі рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 11 липня 2017 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду необґрунтоване, не відповідає встановленим у справі обставинам, суд не взяв до уваги доводи позивача, не врахував, що відповідач є батьком дитини, а тому також зобов'язаний брати участь в її утриманні.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним нормам процесуального права рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, щоОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 12 жовтня 1998 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_4

Постановою Голопристанського міського суду Херсонської області від 19 жовтня 2001 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на кожну дитину, починаючи з 29 жовтня 1999 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 3).

Згідно з довідкою-розрахунком, складеним Голопристанським міськрайонним відділом державної виконавчої служби, заборгованість відповідача із сплати аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на 12 квітня 2017 року складає 22 325,61 грн (а. с. 48-49).

Згідно з довідки від 09 вересня 2016 року № 93/06-131, виданою проректором з навчальної та виховної роботи та в. о. декана факультету, а також із угоди про підготовку фахівців з вищою освітою від 15 серпня 2016 року № 577467 вбачається, що ОСОБА_4 навчається у Херсонському державному університеті на 1 курсі денної форми навчання факультету природознавства, здоров'я людини і туризму за спеціальністю фізична реабілітація, на бюджетній формі фінансування; отримує стипендію в розмірі 825,00 грн (а. с. 7, 8).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 отримує стипендію у розмірі близько 1 000,00 грн.

Згідно з довідкою про склад сім'ї від 10 жовтня 2016 року № 779, виданою Долматівською радою Голопристанського району Херсонської області, в будинку по АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (дочка), ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 (онука), ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 6).

Із останнього запису в трудовій книжці ОСОБА_2 вбачається, що він наказом від 31 жовтня 2012 року № 15-к був звільнений з роботи у ФГ «Охріменко» згідно пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за згодою сторін), де працював підсобним робітником, з 12 жовтня 2012 року (а. с. 29-33).

Судами встановлено, що за відповідачем майно не зареєстроване (а. с.71-73).

Крім повнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідача є неповнолітня дочка - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 50).

Матір'ю вказаної неповнолітньої дочки є ОСОБА_9.

Із виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого та медичної довідки Облшкірвендиспансера вбачається, що відповідач хворіє хворобою псоріаз, прогресуючий, гостра форма, псоріатичний артрит із болями, наявні загострення, перебував на лікуванні з 27 квітня по 18 травня 2017 року; проведено лікування (а. с. 28, 51).

Згідно з пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2, ОСОБА_1 є пенсіонером за інвалідністю ІІІ групи (загальне захворювання) (а. с. 37).

Відповідно до довідки від 13 червня 2017 року № 28/02-12, виданої в. о. сільського голови, відповідач ОСОБА_2, є членом особистого селянського господарства та має у користування 0,83 га сільськогосподарської землі; сільська рада не володіє інформацією стосовно наявності у володінні відповідача сільськогосподарської техніки (а. с. 46).

Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 6 СК України дитиною визнається особа до досягнення нею повноліття.

Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина передбачений главою 16 СК України.

Вказана глава передбачає стягнення аліментів на період навчання і не передбачає стягнення додаткових витрат.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що дочку ОСОБА_4 вона утримує самостійно, відповідач допомоги не надає, вона орендує для доньки житло у місті Херсоні, а стипендії вистачає лише на підручники.

При цьому судом також встановлено, що ОСОБА_2 є працездатним, має у користуванні земельну ділянку площею 0,83 га сільськогосподарського призначення та є членом особистого селянського господарства.

Таким чином, суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги, обґрунтовано виходив із того, що відповідачем не доведено факт непрацездатності, а наявні хвороби не свідчать про неможливість працювати та надавати матеріальну допомогу дочці ОСОБА_4, яка продовжує навчання.

Визначаючи розмір аліментів, судом першої інстанції було враховано майновий стан відповідача, стан його здоров'я, а також те, що відповідач має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_8, 2003 року народження.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд належним чином своє рішення не мотивував. Зокрема наявність заборгованості із сплати аліментів, необхідність лікування від наявних хвороб, а також те, що позивач не погоджувала з відповідачем можливість вступу дочки до вищого навчального закладу, а відповідно і майбутнього її утримання, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до вимог статті 388 ЦК України, та помилково було скасоване рішенням апеляційного суду.

Частиною першою статті 413 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційним судом скасовано законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду відповідно до положень статті 413 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення районного суду.

Керуючись статтями 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 15 серпня 2017 року скасувати.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 11 липня 2017 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення апеляційного суду втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило