АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1-й інстанції - Журибеда О.М.
№22-ц/796/7679/2018 Доповідач - Українець Л.Д.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

судді-доповідача Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.

ШебуєвоїВ.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Кредитної спілки «Борисфен» на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 06 липня 2018 року про забезпечення позову в справі позовом ОСОБА_3 до Кредитної спілки «Борисфен», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кисельова Надія Володимирівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до Кредитної спілки «Борисфен» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Разом з позовом подала заяву про забезпечення позову, мотивовану тим, що до вирішення спору по суті, на підставі оспорюваного виконавчого напису може бути реалізований належний їй на праві власності об'єкт нерухомого майна, а саме квартира, яка є єдиним можливим місцем її проживання.

Ураховуючи наведене, просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом: зупинення стягнення на предмет застави, а саме нерухоме майно: квартири АДРЕСА_2, що належить їй на праві власності; заборони приватному виконавцю ОСОБА_5 вчиняти будь-які виконавчі дії щодо звернення стягнення на предмет застави, а саме нерухомого майна: квартири АДРЕСА_2.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 06 липня 2018 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.

У порядку забезпечення позову зупинено стягнення з ОСОБА_6 на предмет застави, а саме нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_3 на праві власності.

Заборонено приватному виконавцю ОСОБА_5 вчиняти будь-які виконавчі дії щодо звернення стягнення на предмет застави, а саме нерухомого майна: квартири АДРЕСА_2.

Не погоджуючись з ухвалою, КС «Борисфен» подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу про забезпечення позову.

Зазначає, що жодного належного та допустимого доказу на обґрунтування необхідності забезпечення позову в порушення п.3 та п. 4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України позивачем не надано.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу не обґрунтував, які перешкоди можуть виникнути щодо виконання рішення суду, не надано належної оцінки тому, яким чином буде виконуватись рішення суду в разі задоволення позову та, відтак, чи обрані вимоги позивача щодо конкретного виду забезпечення позову адекватними.

Також суд першої інстанції не звернув уваги на те, що заява не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, не дослідив необхідність зустрічного забезпечення.

У обґрунтування обов'язкового застування зустрічного забезпечення посилається на те, що в позивача відсутні транспортні засоби, також ним порушено вимоги приватного виконавця ОСОБА_5, оскільки не надано декларацію про доходи та майно, в зв'язку з чим її притягнуто до адміністративної відповідальності протоколом № 1 від 02.07.2018 року. Після забезпечення позову позивач продовжує проживати в квартирі, користуватись нею, що призводить до її амортизаційного зносу та зменшення вартості.

Отже, забезпечення позову має прямим наслідком настання збитків у розмірі 33 процентів річних відповідно до пунктів 1.4 та 2.2 укладених сторонами кредитних договорів та ст. 625 ЦК України, оскільки відповідач не має можливості повернути заборгованість, натомість, вона збільшується.

За наведених обставин вбачається, що майновий стан позивача може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову у випадку відмови у позові, що є підставою для обов'язковою застосування зустрічного забезпечення відповідно п. 2 ч. З ст. 154 ЦПК України.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника Кредитної спілки «Борисфен», вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову ОСОБА_3 посилалася на те, щона підставі виконавчого напису нотаріуса, який є предметом оскарження в даній справі, відкрито виконавче провадження та відбувається його виконання. До вирішення спору по суті, на підставі оспорюваного виконавчого напису може бути реалізований належний їй на праві власності об'єкт нерухомого майна, а саме квартира, яка є єдиним можливим місцем її проживання.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив зі співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, та з наявності достатні підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується в повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, та і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно п.6 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Частиною 3 цієї ж статті визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Виходячи із специфіки вказаного виду забезпечення позову, підставою для його застосування є оскарження боржником виконавчого документа.

Законодавець визначив, що саме по собі оскарження виконавчого документа свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, а тому передбачив можливість зупинення стягнення за таким виконавчим документом як вид забезпечення позову.

Оскільки, позивач оспорює виконавчий напис, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, що належить позивачу, цей напис знаходиться на виконанні, то вжиті судом заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення є співмірним із заявленими вимогами.

Виходячи з характеру заявлених вимог, тієї обставини, що на підставі оспорюваного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва ОСОБА_5 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження 08.05.2018 року, суд дійшов правильного висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, оскільки існує ризик реалізації квартири, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Не є підставою для скасування ухвали суду доводи апеляційної скарги про те, що суд не дослідив необхідність зустрічного забезпечення, оскільки забезпечення позову має прямим наслідком настання збитків у розмірі 33 процентів річних відповідно до пунктів 1.4 та 2.2 укладених сторонами кредитних договорів та ст. 625 ЦК України, оскільки майновий стан відповідача не дозволяє повернути заборгованість, яка постійно збільшується. Наведена підстава є обов'язковою для застосування зустрічного забезпечення відповідно п. 2 ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов'язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Такий висновок суду є правильним з огляду на таке.

При цьому ч 3. ст.154 ЦПК України, встановлено, що суд зобов'язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Відповідно до ч.4 ст.154 ЦПК України, зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом:

1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів;

2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов'язаних із забезпеченням позову.

Як убачається з матеріалів справи, позивач зареєстрована на території України, а саме в м. Києві на АДРЕСА_1.

У суду першої інстанції на момент постановлення оскаржуваної ухвали були відсутні докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

За таких обставин, колегія суддів погоджується, що на момент постановлення ухвали, підстав для обов'язкового застосування зустрічного забезпечення не було.

У свою чергу, відповідач не позбавлений можливості подати клопотання про зустрічне забезпечення з обґрунтуванням наявності підстав для такого забезпечення та наданням відповідних доказів на підтвердження цих обставин, у порядку, передбаченому ч.6 ст. 154 ЦПК України.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав до її скасування.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Борисфен» залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 06 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва