АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/32600/14-ц

11 січня 2018 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бігдан Аліни Вікторівни на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року, постановлену під головуванням судді Макаренко І.О., у цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на рішення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України МурихінаСергія Володимировича, заінтересовані особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, -

в с т а н о в и л а :

20 липня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою на рішення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна Сергія Володимировича у виконавчому провадженні № 49066240, заінтересовані особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якій просив: визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 49066240 від 19 жовтня 2015 року; визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 49066240 від 31 травня 2017 року.

В обґрунтування вимог скарги посилався на те, що виконавче провадження № 49066240 відкрите з метою примусового виконання виконавчого листа № 761/32600/14-ц, в якому було зазначено боржником ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт НОМЕР_2, виданий Шевченківським РВ ГУ МВС України в м. Києві 08 серпня 2000 року, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року, яка в подальшому була скасована, внесено виправлення до виконавчого листа № 761/32600/14-ц, видалено відомості про число, місяць, рік народження і паспортні дані боржника ОСОБА_3, натомість зазначено ідентифікаційний номер боржника - «НОМЕР_1». Вказав, що даний ідентифікаційний номер належить йому, а не ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт НОМЕР_2, виданий Шевченківським РВ ГУ МВС України в м. Києві 08 серпня 2000 року, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1, який був відповідачем у цивільній справі № 761/32600/14-ц та є дійсним боржником за виконавчим листом. Зазначив, що він ніколи не проживав і не був зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1, його датою народження є ІНФОРМАЦІЯ_2, а особа документується паспортом іншої серії та номеру. При цьому, в матеріалах цивільної справи № 761/32600/14-ц були наявні документи, що містили відомості про особисті дані дійсного відповідача ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому зазначення у виконавчому листі ідентифікаційного номеру ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 є неправомірним. В подальшому, старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихін Сергій Володимирович відкрив виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 761/32600/14-ц та в ході вчинення виконавчих дій наклав арешт на все майно боржника - ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1. Вважає, що такий арешт порушує його права, обмежує в можливості вільно розпоряджатися своєю власністю, є безпідставним і необґрунтованим, оскільки він не є стороною цивільної справи № 761/32600/14-ц, а тому не може вважатися боржником за виконавчим листом. З огляду на вищевикладене, вважає рішення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України МурихінаСергія Володимировича про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника протиправними і такими, що підлягають скасуванню судом.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року задоволено частково скаргу ОСОБА_3 на рішення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна Сергія Володимировича, заінтересовані особи ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Визнано незаконною та скасовано постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна Сергія Володимировича про арешт майна боржника у виконавчому провадженні номер № 49066240 від 31 травня 2017 року.

В задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бігдан АлінаВікторівна подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні скарги.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Посилалася на те, що оскарження в рамках одного провадження рішення державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника є недоцільним, враховуючи суттєву відмінність характеру та змісту таких виконавчих дій. Вказала, що для кожної із вищезазначених постанов встановлено десятиденний строк на оскарження, а тому, оскільки вони винесені з різницею в півтора роки, спільний розгляд скарги на такі рішення є неможливим. Вважає необґрунтованими доводи ОСОБА_3 про те, що він не був обізнаним про вчинення виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду, так як в матеріалах провадження наявні численні супровідні листи, які підтверджують направлення боржнику всіх процесуальних документів. Вказала, що при прийнятті рішення про відкриття виконавчого провадження і про арешт майна боржника державний виконавець діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». В силу положень статті 11 цього Закону, державний виконавець здійснює виконання рішення у спосіб, встановлений виконавчим документом, а тому, оскільки ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року було внесено виправлення до виконавчого листа № 761/32600/14-ц, внаслідок чого боржником було визначено ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зазначення його даних в постанові про відкриття виконавчого провадження та рішення про накладення арешту на майно цієї особи є правомірними та не може розцінюватися як порушення з боку державного виконавця.

В судовому засіданні представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Васіна Інна Олександрівна повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 ОСОБА_13 проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заінтересовані особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи судом повідомлялися у встановленому законом порядку, а тому, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню , з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 заборгованість по грошовому зобов'язанню в розмірі 15 684 000,00 грн., 24 % від суми простроченого грошового зобов'язання в розмірі 7 115 809,32 грн., а всього 22 799 809,32 грн.. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 у відшкодування витрат по сплаті судового збору по 3 508,50 грн. з кожного.

23 червня 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 761/32600/14-ц на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року. Боржником у виконавчому листі зазначено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт НОМЕР_2, виданий Шевченківським РВ ГУ МВС України в м. Києві 08 серпня 2000 року, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року було виправлено допущені при оформленні виконавчого листа № 761/32600/14-ц описки, видалено відомості про число, місяць, рік народження і паспортні дані боржника ОСОБА_3 та зазначено ідентифікаційний номер боржника -НОМЕР_1.

08 жовтня 2015 року представник ОСОБА_5 ОСОБА_4 звернувся до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року. До заяви долучив оригінал виконавчого листа № 761/32600/14-ц та копію ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року.

19 жовтня 2015 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіним СергіємВолодимировичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 49066240 з виконання виконавчого листа № 761/32600/14-ц. Боржником в постанові зазначено ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1.

В ході проведення виконавчих дій, 31 травня 2017 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіним Сергієм Володимировичем було здійснено запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та виявлено, що ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на праві власності належить ряд об'єктів нерухомого майна.

31 травня 2017 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіним СергіємВолодимировичем винесено постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 49066240, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1, у межах суми стягнення 22 802 867,82 грн..

В зв'язку з знаходженням всього, належного ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, майна на території міста Донецька, яка тимчасово непідконтрольна Україні внаслідок проведення антитерористичної операції на території Луганської і Донецької областей, постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна Сергія Володимировича від 31 травня 2017 року виконавчий лист № 761/32600/14-ц повернуто стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Також судом встановлено, що ухвалою Апеляційного суд м. Києва від 29 серпня 2017 року скасовано ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року про виправлення описок, допущених при оформленні виконавчого листа № 761/32600/14-ц, питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2017 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_5 про виправлення описки у виконавчому листі № 761/32600/14-ц, виданому на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року.

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_3, визнаючи незаконною та скасовуючи постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна Сергія Володимировича про арешт майна боржника у виконавчому провадженні номер № 49066240 від 31 травня 2017 року, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року, якою внесено виправлення до виконавчого листа № 761/32600/14-ц шляхом виключення паспортних даних та зазначення ідентифікаційного номеру боржника, скасовано, а тому, накладення арешту на майно фізичної особи - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, є безпідставним та таким, що порушує права особи, яка подала скаргу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону, з наступних підстав.

Так, стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що для забезпечення реального виконання рішення застосовується арешт майна боржника. Арешт на майно боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника або про опис та арешт майна боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Боржником для цілей цієї статті вважається фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом, на яку покладається обов'язок щодо виконання рішення. (стаття 15 Закону України «Про виконавче провадження»)

Як вбачається з матерів справи, на момент винесення оскаржуваної постанови про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 49066240 від 31 травня 2017 року, боржником за виконавчим листом № 761/32600/14-ц дійсно значився ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проте, скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року про внесення виправлень до виконавчого листа № 761/32600/14-ц та постановлення ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2017 року про відмову в задоволенні заяви стягувача про внесення виправлень до цього виконавчого документу свідчать про те, що наразі громадянин ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, не має статусу боржника за виконавчим провадженням.

З сукупного аналізу положень статей 37, 40 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що повернення виконавчого документу стягувачеві у зв'язку з встановленням законом заборони щодо звернення стягнення на майно боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення, не закінчує виконавче провадження та не є підставою для скасування арешту, що накладався державним виконавцем в ході вчинення виконавчих дій, з метою забезпечення реального виконання рішення.

Тобто, після повернення виконавчого листа № 761/32600/14-ц стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» арешт, накладений на майно ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, продовжує діяти та не може бути самостійно скасований державним виконавцем в силу закону, незважаючи на те, що ця особа не має статусу боржника за виконавчим листом № 761/32600/14-ц.

Стаття 383 ЦПК України в редакції, що діяла станом на дату розгляду скарги і постановлення оскаржуваної ухвали, встановлювала, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 387 ЦПК України, в редакції, що діяла станом на дату розгляду скарги і постановлення оскаржуваної ухвали, в разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

При винесенні постанови про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 49066240 від 31 травня 2017 року старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихін Сергій Володимирович діяв у спосіб, визначений виконавчим документом, проте, вказане рішення державного виконавця, хоча і прийняте відповідно до положень закону, порушує права ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який звернувся до суду зі скаргою, так як зазначена особа не є боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого накладено арешт на її майно.

Оскільки положеннями статей 383, 387 ЦПК України передбачено право особи звернутися до суду зі скаргою у разі, якщо рішенням державного виконавця порушено її права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення скарги ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, так як наявними в матеріалах справи і дослідженими судом доказами достовірно підтверджується факт порушення його права на вільне розпорядження своїм майном, у зв'язку накладенням на нього арешту державним виконавцем.

Доводи апеляційної скарги про те, що при прийнятті оскаржуваних рішень про відкриття виконавчого провадження і про арешт майна боржника державний виконавець діяв правомірно та у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», не спростовують правильність висновку суду першої інстанції про часткове задоволення скарги, з огляду на наступне.

В силу положень ст. 387 ЦПК України, підставою для зобов'язання державного виконавця поновити порушене право особи є встановлення обґрунтованості доводів скарги та того факту, що прийняте рішення дійсно порушує права і свободи скаржника.

В ході розгляду скарги було встановлено, що в рамках виконавчого провадження № 49066240 накладено арешт на майно особи, яка не має статусу боржника за виконавчим документом, примусове виконання якого здійснювалося у цьому провадженні.

Одночасно, повернення виконавчого документу стягувачеві не є підставою для скасування арешту в силу закону, а тому, накладений арешт продовжуватиме діяти та не може бути самостійно скасований державним виконавцем.

Стаття 41 Конституції України закріпила, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Оскільки після скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року про внесення виправлень до виконавчого листа № 761/32600/14-ц ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, не вважається боржником за виконавчим листом, обмеження його в праві вільно розпоряджатися своїм майном не ґрунтується на законі, з огляду на що, діючий в рамках виконавчого провадження № 49066240 арешт порушує його права.

Таким чином, незважаючи на правомірність дій державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови про арешт майна боржника, станом на дату розгляду скарги даний арешт є таким, що накладений безпідставно, що, в силу ст. 387 ЦПК України, є підставою для задоволення скарги з метою поновлення права особи, що подала скаргу.

Посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_3 був обізнаний про наявність виконавчого провадження про стягнення з нього коштів та ознайомлювався з його матеріалами, що розцінюється як визнання ним свого статусу боржника, колегія суддів відхиляє, так як боржником у виконавчому провадженні є особа, вказана у виконавчому документі, а тому, оскільки скасована ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року не породжує правових наслідків, боржником за виконавчим листом № 761/32600/14-ц є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт НОМЕР_2, виданий Шевченківським РВ ГУ МВС України в м. Києві 08 серпня 2000 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, а не ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яким подано дану скаргу.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року про часткове задоволення скарги постановлена за наявності правових підстав, з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги представника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бігдан Аліни Вікторівни відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 379, 381 - 382 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бігдан Аліни Вікторівни залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженау касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді: