Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 336/8371/15 Головуючий у 1 інстанції: Наумов О.О.
Провадження № 22-ц /778/168/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Остащенко О.В.

за участі:

представника апелянта в особі Управління поліції охорони в Запорізькій області -

Дементьєва О.А.

представників позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5

представника третьої особи ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Запорізькій області на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», Управління поліції охорони в Запорізькій області, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення майнової шкоди ( збитків) та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Запорізькій області, третя особа - ОСОБА_6 про стягнення майнової шкоди (збитків) та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В позові зазначала, що 02.10.2015р. о 9.00 год. водій ОСОБА_6, керуючи автомобілем «ВАЗ 212140», р.н. НОМЕР_5, поблизу гаражного кооперативу «Лада» по вулиці Іванова в м. Запоріжжі, в порушення вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху не витримав безпечну дистанцію та скоїв зіткнення з автомобілем «SKODA RAPID», р.н. НОМЕР_4. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль «SKODA RAPID», р.н. НОМЕР_4, який належить їй на праві власності. 12.10.2015р. Шевченківський районний суд м. Запоріжжя виніс постанову по справі № 336/7429/15-ц, провадження № 3/336/1805/2015, якою визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, призначивши йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Зазначена постанова набрала законної сили .

На час ДТП цивільно-правова відповідальність УДСО при ГУМВС України в Запорізькій області була застрахована у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» зі страховою сумою за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Загальний розмір заподіяної їй внаслідок ДТП матеріальної шкоди становить 98982,39

грн., що складається зі шкоди, пов'язаної з відновлювальним ремонтом транспортного засобу в розмірі 96 765,39 грн., з витрат, пов'язаних з евакуацією транспортного засобу у розмірі 1500 грн., витрат на проведення автотоварознавчого дослідження - 700 грн., витрат, пов'язаних з викликом представників ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» та УДСО при ГУМВС України в Запорізькій області для участі в проведенні автотоварознавчого дослідження - 17 грн.

Просила суд стягнути з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» страхове відшкодування у розмірі 50000 грн., тобто в межах страхової суми, а з УДСО при ГУМВС України в Запорізькій області як власника джерела підвищеної небезпеки та роботодавця водія ОСОБА_6 стягнути непокриту страховим відшкодуванням суму матеріальної шкоди у розмірі 48 982,39 грн., а також на відшкодування моральної шкоди 20000 грн.

У ході судового розгляду ОСОБА_3 збільшила свої позовні вимоги, відповідно до яких вартість матеріальної збитку, завданого їй пошкодженням автомобілю станом на 19.02.2016р. становить 106 231 грн., оплата послуг за проведення додаткового автотоварознавчого дослідження - 400 грн., загальна сума матеріальної шкоди становить 108 848 грн., моральної - 20000 грн.

Уточнивши остаточно свої позовні вимоги ОСОБА_3 просила суд стягнути з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на її користь 50 000 грн. страхової виплати та 14 175,32 грн. пені за весь час прострочення виплати страхового відшкодування; з Управління поліції охорони в Запорізькій області матеріальну шкоду у розмірі 58 848 грн. та 20 000 грн. на відшкодування завданої їй моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн., пеню за несвоєчасну сплату страхового відшкодування у розмірі 14 175,32 грн., судові витрати у розмірі 641,75 грн., усього: 64 817,07 грн. Стягнуто з Управління поліції охорони в Запорізькій області на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 58 848,00 грн., 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, судові витрати у розмірі 638,48 грн., усього - 64 486,48 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Управління поліції охорони в Запорізькій областіподало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В апеляційному розгляді у всіх судових засіданнях приймали участь: представники позивача, які заперечували проти апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення; представник УПО в Запорізькій області, який підтримав апеляційну скаргу; представник третьої особи, який підтримував апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідач в особі Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» належним чином повідомлявся про всі судові засідання у справі, про що свідчать зворотні поштові повідомлення у матеріалах справи, але у жодне судове засідання свого представника не направив, заперечень та відзиву на апеляційну скаргу не надав, ніяких письмових заяв по суті скарги не надсилав, причини неявки його представника не сповіщав.

Судову повістку в останнє судове засідання апеляційного суду на 09 серпня 2018р. ПрАТ «УОСК» отримало 16.07.2018р. разом з ухвалою про відновлення провадження у справі після зупинення у зв»язку з проведенням експертизи.

За вказаних обставин, апеляційний суд у відповідності до приписів ч. 2 ст. 372 ЦПК

України здійснив апеляційний розгляд у відсутності представника ПрАТ «УОСК», проти чого не заперечували інші учасники судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у спра-

ві, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить

до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позов ОСОБА_3 був пред»явлений до старховика та володільця джерела підвищеної небепеки - Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Запорізькій області.

На підставі Наказу Міністра внутрішніх справ № 1399 від 07.11.2015р. було розпочато ліквідацію цієї юридичної особи ( Т. 1 а.с. 68-71).

Згідно інформації Управління поліції охорони в Запорізькій області від 19.12.2016р. встановлено, що 30.09.2016р. Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Запорізькій області відповідно до наказу МВС України № 1399 від 07.11.2015р. припинено шляхом ліквідації, про що внесено відомості до сайту ДП «Інформаційно-ресурсний центр», який функціонує відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 14.12.2012р. № 1846/5 «Про затвердження порядку надання відомостей з ЄДР юридичних та фізичних осіб - підприємців».

Управлінню поліції охорони в Запорізькій області на підставі спільного наказу МВС України та Національної поліції України № 50/82 від 29.01.2016р. було передано з балансу Управління ДСО майно, активи та зобов»язання станом на 22.02.2016р. ( Т. 3 а.с. 23-33).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2017р. замінено первісного відповідача в особі Управління державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ в Запорізькій області на правонаступника в особі Управління поліції охорони в Запорізькій області (Т. 3 а.с. 43).

Судом встановлено, що 02.10.2015р. в м. Запоріжжі на вул. Іванова в районі гаражного кооперативу «Лада» відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 212140», д.н. НОМЕР_5, власником якого є Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Запорізькій області, під керування ОСОБА_6 та автомобіля «SKODA RAPID», д.н. НОМЕР_4, власником якого є позивач, під керуванням ОСОБА_8

Також за матеріалами справи вбачається, що після зіткнення з автомобілем ВАЗ автомобіль «SKODA RAPID» продовжив рух і скоїв наїзд на автомбліь «Форд», д.н.з. НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_9, який стояв на виїзді з ГК «Лада».

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2015р. по справі № 336/7429/15-П ОСОБА_6 визнано винним у скоєні ДПТ та притягнуто до адміністративної відповідальності. Зазначена постанова Шевченківського райсуду м. Запоріжжя набрала чинності (т.1 а.с. 7-8, т. 2 а.с. 41).

Відповідно до п. 3 ст. 61 ЦПК України (у ред. ЦПК від 18.02.2004р., чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції) обставини, встановлені судовим рішенням, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено цю постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 є власником автомобіля «SKODA RAPID», державний номер НОМЕР_4 ( т. 1 а.с. 9, т. 3 а.с. 126), а власником автомобіля «ВАЗ 212140», державний номер НОМЕР_5, є УДСО при ГУМВС України в Запорізькій області, про що мається свідоцтво про реєстрацію ТЗ САО № 064421 від 30.08.2012р., видане Запорізьким ВРЕР № 2 УДАЇ ГУМВС України в Запорізькій області ( т. 1 а.с. 93, 164).

Винуватець ДТП ОСОБА_6 є працівником відповідача, займаючи посаду міліціонера-водія спеціального взводу груп затримання Жовтневого МВ УДСО при ГУМВС України в Запорізькій області, та під час дорожньо-транспортної події керував службовим автомобілем на підставі шляхового листа № 879, а тому за положення ст. 1172 ЦПК України за шкоду від ДТП, завдану його діями, несе цивільно-правову відповідальність власник ТЗ в особі Управління поліції охорони, який одночасно є роботодавцем ОСОБА_6

Відповідно до матеріалів справи, Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Запорізькій області, правонаступником якого є Управління поліції охорони, уклало договір страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АС № 3574676( т.1 а.с. 11, 53) з Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія», зі строком дії з 09.08.2015 по 28.08.2016р., яким визначено ліміт страхової суми на відшкодування майнової шкоди - 50 000 грн., франшиза - 0,00 грн.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 45/02 від 19.02.2016р. по встановленню вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику «SKODA RAPID», державний номер НОМЕР_4, вартість матеріальної шкоди на дату оцінки 19.02.2016р. становить 106 231,00 грн. ( т. 2 а.с. 56-75).

Управління охорони поліції, не погоджуючись із зазначеним висновком № 45/02, заявив клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи, яке було задоволено судом, а її проведення доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Згідно висновку № 2963-16 експерта Дніпропетровського НДІСЕ від 07.10.2016р. розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «SKODA RAPID», д/н НОМЕР_4, внаслідок його пошкодження під час ДТП, яке відбулося 02.10.2015р., станом на дату прове-

дення експертизи складає 106 251,02 грн. ( т. 2 а.с. 197-244).

З матеріалів справи вбачається, що 21 грудня 2015р. позивач звернулася до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, яку останній отримав 26.01.2016р. (т. 1 а.с. 213, 214).

Але страховик залишив її без реагування: виплату не здійснив, та і не відмовив у виплаті. Принаймні, в ході розгляду справи доказів сплати позивачу страхового відшкодування старховиком суду не надано. Як не надано страховиком ніяких заперечень на позов, розрахунків страхового відшкодування, висновку страхового комісара, свого звіту про матеріальну шкоду, або взагалі відповіді про невизнання вимог потерпілого від ДТП власника ТЗ.

Встановивши всі вище перелічені обставини, суд першої інстанції вважав доведеними вимоги позивача в частині стягнення з відповідача в особі страховика страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн., а також пені в сумі 14 175,32 грн., нарахованої з 26.04.2017р. - дати спливу 90 днів з дня отримання заяви ОСОБА_3 про виплату страхового відшкодування до 26.05.2016р. - дати здійснення розрахунку позивачем в уточненій позовній заяві. Враховуючи, що сума матеріальної шкоди перевищила суму ліміту страхового відшкодування, суд стягнув з Управління поліції охорони решту непокритої ним суми матеріальної шкоди у розмірі 58 848 грн., а також 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі Управління поліції охорони в Запорізькій області наголошує на тому, що постанова Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2015р. відносно визнання ОСОБА_6 винним у ДТП, що сталась 02.10.2015р., є незаконною, оскільки суд неповно з»ясував усі фактичні обставини ДТП, базуючи свої висновки лише на переконанні працівника ДАЇ, який склав протокол про порушення ПДР саме відносно цього водія, але не переглядалась в апеляційному порядку у зв»язку об»єктивними причинами. Вважає, що протокол був неправомірно складений відносно ОСОБА_6, в той час як винуватцем за усіма обставинами та механізмом ДТП є другий водій ОСОБА_8, дії якого не відповідали правилам дорожнього руху у даній дорожній ситуації.

На підтвердження вказаних доводів апелянт в скарзі посилався на висновок службового розслідування № 19/4-2550/Рб, проведеного в межах установи відповідача, а також на висновок самостійно проведеного на підставі заяви ОСОБА_6 автотехнічного дослідження № 410-15 від 23.02.2016р. Також вказував, що визнання винуватцем ДТП ОСОБА_6 стало можливим у зв»язку з неправомірністю дій працівника ДАЇ ОСОБА_10, який неналежним чином зафіксував цю дорожньо-транспортну пригоду.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступні обставини.

1) Щодо незаконності постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2015р та об»єктивних причин її неперегляду в апеляційному порядку.

В скарзі наголошується на тому, що ОСОБА_6 не зміг довести своєї невинуватості у ДТП через порушення судом при розгляді протоколу про адмінправопорушення, складеного відносно останнього, ст. 268 КУпАП.

Між тим, з тексту постанови вбачається, що ОСОБА_6 був присутній при розгляді протоколу у Шевченківському районного суді м. Запоріжжя, свою вину не визнав, з протоколом не погодився, та пояснив, що саме водій ОСОБА_8 не виконав вимоги ПДР, здійснивши лівий поворот на територію гаражного кооперативу без включення сигналу повороту та не змівши швидкості руху (Т. 1 а.с. 7).

Проте суд на підставі сукупності доказів притягнув ОСОБА_6 до адміністративної

відповідальності за ст. 124 КУПАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. ( Т. 1 а.с. 8).

Відповідно до приписів ст. 294 КУпАП постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту її прийняття шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 дійсно намагався оскаржити цю постанову в апеляційному порядку, але скарга не була прийнята до апеляційного розгляду у зв»язку з пропуском ним строку на оскарження.

Так, постановою судді Апеляційного суду Запорізької області від 27 жовтня 2015р. відмовлено в прийнятті до апеляційного розгляду апеляційної скарги ОСОБА_11 на вказану постанову та скаргу повернуто заявнику, оскільки останній не брав участь у справі судом першої інстанції, ОСОБА_6 є повнолітнім та дієздатним, тому ОСОБА_11 не може бути його законним представником в контексті ст. 370 КУпАП, а відомостей, що ОСОБА_11 є захисником або іншим фахівцем в галузі права в матеріалах справи не мається ( Т. 1 а.с. 103-104).

Постановою судді Апеляційного суду Запорізької області від 17 листопада 2015р. клопотання ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження залишено без задоволення, а апеляційна скарга повернута апелянту, оскільки встановлено, що ОСОБА_6 був присутній при розгляду протоколу у судовому засіданні 12.10.2015р., копію постанови отримав 13.10.2015р., а тому був ознайомлений зі строком та порядком оскарження постанови, але скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження подав лише 10.11.2015р. ( Т. 1 а.с. 101-102).

Постановою судді Апеляційного суду Запорізької області від 16 грудня 2015р. клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу ОСОБА_6 на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2015р. було повернуто апелянту у зв»язку з тим, що право повторного звернення з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження законом не передбачено ( Т. 1 а.с. 105-106).

Усіма вказаними постановами визнано, що постанова Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2015р. не була предметом перегляду в апеляційній інстанції не у зв»язку з об»єктивними обставинами, як наголошується в апеляційній скарзі, а у зв»язку з недотримання самим ОСОБА_6 приписів КУпАП щодо вимог статті 294 цього кодексу.

А тому не мається підстав вважати, що постанова Шевченківського районного суду м.

Запоріжжя від 12 жовтня 2015р. є незаконною та не має враховуватись судом, який розглядає спір щодо цивільно-правових наслідків, обумовлених її висновками та встановленими в ній обставинами щодо винних дій ОСОБА_6 у скоєнні ДТП 02.10.2015р., що суперечило би приписам ст.ст. 14, 61 ЦПК України ( ред.. від 18.03.2004р.) та ст.ст. 18, 82 ЦПК України ( ред.. від 03.10.2017р.).

2) Щодо наявності порушень правил дорожнього руху в діях водія ОСОБА_8

Вбачається, що ОСОБА_12 звертався до начальника Шевченківського ВП ЗМУ ГУНП України в Запорізькій області щодо доручення уповноваженим на те посадовим особам органів внутрішніх справ скласти протокол про адміністративне порушення у відношенні ОСОБА_8, яким під час ДТП 02.10.2015р. не було дотримано п.п. 2.3 (б), 9.4, 10.1, 10.3, 10.4, 14.3 ПДР (Т. 1 а.с. 145).

Проте органами національної поліції йому було відмовлено з посиланням на неможливість втручання в процес прийняття рішення судом ( Т. 1 а.с. 146).

На цю відмову у повному складанні матеріалів про ДТП від 02.10.2015р., зокрема, протоколу на водія ОСОБА_8, ОСОБА_6 було подано скаргу начальнику ГУНП України в Запорізькій області, в задоволенні якої було відмовлено (Т. 1 а.с. 148-150).

За матеріалами цієї цивільної справи вбачається, що ОСОБА_6 намагався також оскаржити дії Головного управління Національної поліції в Запорізькій області щодо протиправної бездіяльності, яка виразилась у відмові скласти протокол про адміністративне правопорушення у відношенні водія автомобіля «Шкода Рапід» ОСОБА_8, подавши адміністративний позов до суду (Т. 2 а.с. 156-161).

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2016р. позов ОСОБА_6 задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Запорізькій області щодо відмови скласти протокол про адміністративне правопорушення у відношенні водія автомобілю «Шкода Рапід», НОМЕР_4, ОСОБА_8 за фактом ДТП від 02 жовтня 2015р. за розпочатим провадженням по справі про адмінправопорушення за заявою ОСОБА_6 від 02 грудня 2015р., і направити його до суду. Зобов»язано ГУ НП в Запорізькій області передати відповідні матеріали у відношенні водія автомобілю «Шкода Рапід» ОСОБА_8 до Департаменту патрульної поліції для вирішення питання по складанню протоколу про адмінправопорушення відносно нього. Встановлено наявність компетенції уповноважених осіб Департаменту патрульної поліції Національної поліції України по складанню протоколу про адмінправопорушення у відношенні водія ОСОБА_8

Постановою Дніпропетровського Апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2016р. вказану постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2016р. скасовано та в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено ( Т. 3 а.с. 16-18).

В постанові апеляційний суд вказував, що при оформленні результатів ДТП працівники відповідача діяли на підставі, в межах і у спосіб, передбачені законом, і підстав для визнання таких дій незаконними не вбачається (Т. 3 а.с. 18).

Отже, на час постановлення оскаржуваного рішення не малось будь-яких судових рішень, які набрали законної сили, з приводу встановлення незаконності дій працівників, якими оформлювались документи щодо фіксації місця ДТП та складання протоколу на водія ОСОБА_6

3) Щодо матеріалів службового розслідування.

З приводу ДТП від 02.10.2015р. у ДСО при УМВС України в Запорізькій області було проведено службове розслідування, яким порушень транспортної дисципліни щодо підстав керування транспортним засобом та вимог Правил дорожнього руху з боку ОСОБА_6 не виявлено ( Т. 1 а.с. 92-95).

Вказані висновки зроблені на підставі пояснень ОСОБА_6 та пасажира його автомобілю в особі ОСОБА_13, який обіймає посаду охоронника охорони об»єктів СР «Титан» УДСО при ГУМВС України в Запорізькій області, тобто лише на підставі пояснень своїх співробітників.

З висновку слідує, що відшкодування збитків, нанесених внаслідок ДТП службовому автомобілю, планується здійснити за рахунок страхової компанії ПАТ «УОСК».

Тобто вказане проведене внутрішнє розслідування базується на підставі показань власних працівників - учасників ДТП, та метою якого, зокрема, є відшкодування шкоди для відновлення власного автомобілю за рахунок страховика, у якого наявний обов»язок здійснити виплату страхового відшкодування потерпілій від ДТП особі.

З огляду на ці обставини, а також у зв»язку з тим, що цей висновок службового розслідування суперечить судовому рішенню - постанові Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2015р., яке набрало законної сили, а тому є обов»язковим щодо встановлених ним дій особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, суд обґрунтовано не взяв до уваги вказаний висновок.

3) Щодо висновку автотехнічної експертизи, яку проведено за заявою ОСОБА_6

Як вбачається з матеріалів справи, 28 грудня 2015р. ОСОБА_6 самостійно звернувся із заявою до Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз про проведення експертного дослідження, у якій просив провести експертне інженерно-транспортне (автотехнічне) дослідження, на вирішення якого поставити питання: як повинен був діяти водій ОСОБА_8 у даній дорожній обстановці згідно з вимогами ПДР; з якого моменту для водія ОСОБА_8 виникла небезпека для руху; чи відповідали дії водія ОСОБА_8 технічним вимогам ПДР; чи були ці дії в причинному зв»язку з виникненням ДТП; як повинен був діяти водій ОСОБА_6 у даній дорожній ситуації; з якого моменту для водія ОСОБА_6 виникла небезпека для руху; чи відповідали дії водія ОСОБА_6 вимогам ПДР; чи вбачаються в діях водія ОСОБА_6 порушення п. 13.1 ПДР; чи були з технічної точки зору дії водія ВАЗ ОСОБА_6 у причинному зв»язку з виникненням ДТП; чи мав водій ОСОБА_6 технічну можливість шляхом екстреного гальмування зупинити ТЗ з моменту виникнення небезпеки для руху ( Т. 1 а.с. 84-85).

У вказаній заяві ОСОБА_6 задає експерту на дослідження свої вихідні дані, зокрема, щодо механізму ДТП: що автомобіль «Шкода Рапід» рухався у крайньому правому положенні на проздній частині та почав повертати ліворуч до ГК «Лада» з цього положення та, не подавши світлового сигналу. Також надає відомості з історії переміщення службового автомобілю ВАЗ-2121 згідно з програмою «Кронос А» ( Т. 1 а.с. 96-99), які не можуть братись до уваги, оскільки не є доведеним, що такі відомості дійсно відслідковувались та у законній спосіб, а також вони не містять положення другого автомобіля - учасника ДТП «Шкода Рапід» в процесі їх руху до контактування та під час контактування.

З наданого висновку експертного автотехнічного дослідження обставин ДТП за заявою ОСОБА_6 № 410-15 від 23.02.2016р. вбачається, що саме визначений ним механізм ДТП був покладений в основу аналізу експертом події ДТП та дій водіїв - учасників пригоди (Т. 2 а.с. 4-19).

Так, у розділі «Обставини пригоди та вихідні дані» висновку експерта зазначено, що 02.10.2015р. на вул.. Іванова поблизу гаражного кооперативу «Лада» водій автомобіля «Шкода Рапід» ОСОБА_8, грубо порушивши вимоги ПДР, не слідкуючи за дорожньою обстановкою, не подавши сигнал лівим покажчиком повороту перед зміною напрямку руху, різко змінив його, розпочавши маневр ліворуч поза перехрестям не з крайнього лівого положення на проїзній частині, не давши дорогу попутному ТЗ - автомобілю ВАЗ-2121 під керуванням ОСОБА_6, який розпочав маневр обгону цього автомобілю з ввімкненим лівим покажчиком повороту, чим перешкодив обгону, внаслідок чого відбулось зіткнення вказаних ТЗ ( Т. 2 а.с. 6).

Тобто замовник експертного дослідження ОСОБА_6 у вигідній для себе позиції виклав всі обставини ДТП щодо дотримання ним правил дорожнього руху та недотримання другим водієм низки правил, а також вже завчасно визначив причинний зв»язок між неправомірними діями ОСОБА_14 та зіткненням автомобілів.

Оскільки експерт базував своє дослідження на вихідних даних, які надані одним із учасників ДТП на свою користь, то таке дослідження не може бути прийнятним у якості доказової бази у цій справі.

4) Щодо доводів не взяття до уваги судом факту участі в ДТП трьох автомобілів, а тому слід було покладати відповідальність на кожного з учасників ДТП, пропорційно до їх дій, які призвели до зіткнення транспортних засобів.

Такі ствердження позбавлені доказового підґрунтя, оскільки за положеннями ст. 1188 ЦК України такий розподіл відповідальності враховано судом, який правильно базував свої висновки на тому факті, що до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за порушення правил ДР притягнуто було лише одного водія - ОСОБА_6, а тому саме на страховика, який застрахував відповідальність від шкоди, спричиненого керованим ним автомобілем, а також на роботодавця цього водія покладено обов»язок з відшкодування шкоди іншим учасникам ДТП.

Як вже зазначено вище, протокол на водія ОСОБА_8 не складався, та у визнанні таких дій працівників ДАЇ та полиції (після реорганізації цього органу) неправомірними і покладення обов»язки скласти протокол судовим рішенням, яке набрало законної сили, відмовлено.

До того ж, третій учасник ДТП - водій ОСОБА_9 взагалі не знаходився у русі під час зіткнення автомобілів ВАЗ-2121, керованого ОСОБА_6, та «Шкода Рапід», керованого ОСОБА_8, зупинившись у воротах ГК «Лада» для пропуску автомобіля «Шкода Рапід» на територію кооперативу, а зіткнення з ним автомобілю «Шкода Рапід» стало лише наслідком попереднього зіткнення між рухавшимися автомобілями.

Тому підстав вважати, що суд неправильно розприділив відповідальність за шкоду, спричинену власнику автомобілю «Шкода Рапід», за наявними зібраними матеріалами не мається.

5) Щодо незверення ОСОБА_3 з вимогою до страховика.

В скарзі зазначається також, що позивач ОСОБА_3 не зверталась до страховика з приводу отримання страхового відшкодування, що є підставою для відмови в позові про його стягнення в судовому порядку.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що вперше з приводу ДТП від 02.10.2015р. ОСОБА_3 звернулась до АТ УОСК та Управління ДСО 16.10.2015р., про що свідчать зворотні поштові повідомлення про вручення її звернення цим юридичним особам ( Т. 1 а.с. 15).

З заявою про виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 звернулась до Генерального директора АТ «УОСК» ОСОБА_25 21.12.2015р., у якій сповістила реквізити свого банківського рахунку, яка страховиком була отримана 26.01.2016р. ( Т. 1 а. 213-214), і ці обставини були встановлені судом правильно.

Та за матеріалами справи було встановлено, що страховик залишив цю заяву без реагування, що надає підстави для звернення до суду з позовом до останнього, а у випадку доведення вимог потерпілого про його право на виплату страхового відшкодування, він набуває і права на застосування до страховика відповідальності у вигляді пені за приписами п. 36.5 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

13.01.2016р. ОСОБА_3 спрямувала вимоги про відшкодування матеріальної шкоди також і до Голови ліквідаційної комісії з припинення Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Запорізькій області, вказавши його обов»язок виплатити їй завдану винними діями їх працівника матеріальну і моральну шкоду, яка була отримана адресатом ( Т. 1 а.с. 215-217).

Ця вимога також була залишена без реагування.

А тому ОСОБА_3 з урахуванням поведінки страховика обґрунтовано провела своє автотоварознавче дослідження, подала заяву про ДТП, а в подальшому заяву про виплату страхового відшкодування, що відповідало приписам ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

6) Щодо недоведеності вимог про стягнення вартості послуг евакуатора.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з квитанцією № 12 від 23.10.2015р. ОСОБА_3 оплатила ФОП ОСОБА_16 послуги евакуатора у розмірі 1500 грн. ( Т. 1 а.с. 13).

З Витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців вбачається, що в ньому зареєстрований ОСОБА_16 як фізична особа -підприємець з правом здійснення діяльності щодо допоміжного обслуговування наземного транспорту, надання послуг перевезення речей, вантажний автомобільний транспорт ( Т. 1 а.с. 211), а також свідоцтво платника єдиного податку ( Т. 1 а.с. 212).

Тому підстав для відмови у стягненні витрат ОСОБА_3 на послуги евакуатора, які підтверджені квитанцією, та відшкодування яких передбачено ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не вбачається, як правильно визнав суд.

7) Щодо недоведеності позивачем факту спричинення моральної шкоди та її розміру.

У цій справі суд встановив, що водій ОСОБА_6 перебував у трудових відносинах з Управлінням державної службової охорони при ГУМВС України в Запорізькій області, правонаступником якого є Управління поліції охорони, під час ДТП 02.10.2015р., внаслідок якої позивачу було завдано шкоди, тому суд першої інстанції правильно визначив як відповідального за шкоду, задану його працівником, Управління поліції охорони.

Також суд першої інстанції з дотримання статей 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України та з урахуванням висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 06 листопада 2013р. у справі № 6-108цс13, дійшов правильного висновку, що моральна шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, який одночасно збігається з особою роботодавця.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що внаслідок ДТП її транспортний засіб отримав механічні пошкодження, що призвело до вимушених змін у житті, душевних переживань, неможливості використання автомобілю за його призначенням, необхідності пошуку значних коштів для його ремонту.

Вказані обставини повністю підтверджуються матеріалами справи, а з поведінки відповідачів вбачається повне ігнорування того факту, що мається не скасована постанова суду про визнання винуватцем ДТП водія ОСОБА_6

Таким чином, суд першої інстанції, давши належну оцінку вказаним обставинам, встановивши наявність завданої позивачу моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв»язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, обґрунтовано визнав розмір такої шкоди у 5 000 грн., який за конкретних обставини цієї справи є розумним і справедливим.

Крім всього вищезазначеного, колегія зазначає про те, що в ході апеляційного розгляду справи представником Управління охорони поліції ОСОБА_17 було заявлено клопотання про призначення у справі автотехнічної експертизи, яке було задоволено з огляду на те, що відповідач та третя особа послідовно намагались в ході розгляду справи судом першої інстанції довести невідповідність дій другого водія - учасника ДТП ОСОБА_8 правилам дорожнього руху ( Т. 3 а.с. 236, 244-245). У справі міститься клопотання Управління державної охорони про призначення у справі судової автотехнічної експертизи ( Т. 1 а.с. 162-163), у задоволенні якого було відмовлено ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2016р. ( Т. 2 а.с. 82).

Проведення експертизи доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз, а на дослідження постановлені наступні запитання:

- як повинен був діяти водій автомобілю «Шкода Рапід» ОСОБА_8 у даній дорожній обстановці згідно з вимогами ПДР; - чи відповідали його дії у даній дорожній обстановці вимогам ПДР ( з урахуванням як включеного сигналу лівого повороту, так і входження в поворот з вимкненим сигналом лівого повороту; чи були з технічної точки зору дії водія «Шкоди Рапід» ОСОБА_8 у причинному зв»язку з виникненням ДТП ( Т. 34 а.с. 245).

Зазначено в ухвалі, що вихідні дані для проведення експертизи брати лише з матеріалу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_6, у якому містились всі зібрані матеріали щодо фіксації ДТП працівниками ДАЇ. Роз»яснено, що відомості з висновку експертного автотехнічного дослідження обставин ДТП за заявою ОСОБА_6 та сам висновок спеціаліста Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідному інституту судових експертиз ОСОБА_18, який засновано на вибраних заявником та вигідних для нього вихідних даних ( Т. 2 а.с. 4-19), а також висновок службового розслідування факту ДТП, затверджений 12.10.2015р. начальником УДСО при ГУМВС України в Запорізькій області ( Т. 1 а.с. 141-142), оскільки ОСОБА_6 працює в цьому органі водієм, при проведенні дослідження до уваги не брати.

Запропоновано звернути увагу на покази ОСОБА_9 та ОСОБА_13, зафіксовані у цьому матеріалі, у яких маються суперечності щодо подання сигналу лівого повороту водієм ОСОБА_8 перед початком здійснення маневру повороту ліворуч для заїзду до території ГК «Лада», та встановити відповідність його дій ПДР з урахуванням здійснення повороту як з включенням лівого сигналу повороту, так і з вимкненим сигналом лівого повороту.

31.01.2018р. експертами Полуницьким В.І., Іскондяровим А.С., Дем»яненком В.В. до апеляційного суду спрямовано клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертизи ( Т. 4 а.с. 4-5), а саме:

- відомостей про розташування ТЗ «SKODA RAPID» та «ВАЗ-212140» відносно ширини проїзної частини в момент, коли «SKODA RAPID» почав виконувати маневр повороту ліворуч, із зазначенням конкретних розмірних параметрів кожного транспортного засобу від їх правих бортів до правого краю проїзної частини;

- відомостей про відстань, яку подолав автомобіль «SKODA RAPID» від місця початку маневру ліворуч до місця зіткнення;

- відомості про час руху автомобіля «SKODA RAPID»; відомостей про швидкість руху автомобілю «ВАЗ-212140» перед гальмуванням.

Провадження у справі було відновлення для вирішення вказаного клопотання.

В ході розгляду вказаного клопотання встановлено, що частини таких даних не мається в матеріалах справи та адміністративному матеріалі, а інша частина не може бути взята до уваги, оскільки щодо цих даних маються суперечливі відомості сторін у справі, зокрема, у самих учасників ДТП.

Так, в схемі ДТП та матеріалах справи відсутні дані щодо розмірних параметрів кожного ТЗ від їх правих бортів до правого краю проїзної частини у момент, коли «SKODA RAPID» почав виконувати маневр повороту ліворуч; дані про відстань, яку подолав автомобіль «SKODA RAPID» від місця початку маневру ліворуч до місця зіткнення.

З»ясовуючи думку учасників справи щодо способу, яким можна встановити такі дані, апеляційний суд з»ясував, що, оскільки в поясненнях учасників ДТП ОСОБА_6 та ОСОБА_8 маються різні версії щодо дій кожного з учасників дорожнього руху перед зіткненням вказаних автомобілів, а саме: ОСОБА_6 вказував, що ОСОБА_8 здійснював маневр ліворуч з крайнього правого положення та «підрізав» його, а ОСОБА_21 зазначав, що рухався ближче до середині проїзної частини, та взагалі до моменту зіткнення вже ввійшов в поворот і чекав, доки з ГК «Лада» виїздить третій автомобіль - «FORD».

В судовому засіданні представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 наполягав на їх версії щодо механізму ДТП, а, відповідно, представники ОСОБА_8 - ОСОБА_22 та ОСОБА_4 на його версії розвитку механізму ДТП.

Таким чином, встановлення даних щодо відстані від правих бортів автомобілів - учасників ДТП до правого краю проїзної частини шляхом опитування водіїв не уявляться можливим. По цим же причинам не уявляється можливим провести відтворення обстановки та обставин події ДТП учасниками справи.

Крім того, такий спосіб як доручення органу, який фіксував місце ДТП, здійснити відтворення події ДТП, не може бути застосований, оскільки цей орган ДАЇ на теперішній час вже реорганізований.

ОСОБА_2 пропонувалось взяти зазначені вихідні дані, а також дані щодо швидкості автомобіля «ВАЗ-212140» з автотехнічного дослідження, проведеного самостійно ОСОБА_6 за його заявою Запорізьким відділенням ДНІСЕ. Але апеляційний суд, призначаючи експертизу, вже наголошував на тому, що вказане дослідження проводилось на вибіркових даних, сповіщених експерту ОСОБА_18 заявником ОСОБА_6, якого визнано винуватцем в цьому ДТП постановою суду, тому це дослідження не може бути базою для взяття з нього вихідних даних.

Також ОСОБА_2 прохав взяти відомості про швидкість автомобілю «ВАЗ-212140» за довідками спостережної системи «КРОНОС», яка начебто відслідковувала рух цього автомобілю по всьому маршруту його слідування. Але така довідка є неналежним та недопустимим доказом, оскільки до матеріалів справи не додано доказів, що таке спостереження дійсно було встановлено 02.10.2015р. за цим автомобілем та що це відбувалось в законний спосіб.

Таким чином, виконати клопотання експертів щодо надання запитуваних вихідних даних із законних джерел та таких, які були б достовірними, а не припущеннями сторін спору на свою користь, і з якими погодились би обидві сторони, не уявилось можливим.

Між тим, ініціатор призначення судової автотехнічної експертизи - представник УОП в Запорізькій області ОСОБА_2 просив не скасовувати ухвалу про проведення експертизи та провести її на тих матеріалах, які вже визначені в ухвалі від 07.12.2017р., а також надав квитанцію про передплату цієї експертизи.

Тому апеляційний суд вважає, що справу слід направити до Дніпропетровського НДІСЕ для виконання ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 07 грудня 2017р. з урахуванням встановлених в ній обмежень у абз. 7 а.с. 3 ухвали.

Висновком експертів № 128-18 від 08 травня 2018р. встановлено, що у даній дорожній обстановці дії водія автомобілю «Шкода Рапід» ОСОБА_8 регламентувались вимогами п.п. 10.4, 10.1, 9.1 а), 9.2 б), 9.4 ПДР; за показами водіїв ОСОБА_8 та ОСОБА_9 провести аналіз дій водія ОСОБА_8 відносно вимог п.п. 10.1, 10.4 ПДР не виявились можливим у зв»язку з відсутності в них інформативних даних про розвиток механізму ДТП, який передував зміні напрямку руху автомобілю «Шкода Рапід»; за показами водія ОСОБА_6 і ОСОБА_13 дії водія ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.п. п.п. 10.4, 10.1, 9.1 а), 9.2 б), 9.4 ПДР ( Т. 4 а.с. 90-99).

Таким чином, висновком вказаної експертизи не надано чіткої відповіді на поставлені запитання, оскільки за показами водіїв і свідків експертом аналізувались дві версії механізму ДТП, та по версії водія ОСОБА_23 у діях водія ОСОБА_8 маються порушення вимог ПДР, які могли бути причиною ДТП, а по версії водія ОСОБА_8 - порушення вимог п.п. 9.1 а), 9.2 б), 9.4 ПДР в його діях не мається, а щодо порушень вимог п.п. 10.1, 10.4 ПДР відповіді надати не уявляється можливим.

Усунути вказані розбіжності в ході експертного дослідження не уявилось можливим через недостатність вихідних даних, зокрема, даних про розташування автомобілів в момент початку маневру повороту ліворуч автомобілем «Шкода Рапід».

Між тим, про те, що автомбіль «Шкода Рапід» до здійснення повороту ліворуч не знаходився у крайньому правому положенні на проїзній частині, свідчить той факт, що ВАЗ-2121, здійснюючи його обгін, частково на відстань 0,5 метрів виїхав на зустрічну смугу руху, про що свідчить схема ДТП, де і відбулось зіткнення автомобілів.

Отже, виїзд ВАЗу на зустрічну смугу для обгону саме і свідчить про те, що крайне ліве положення на дорозі в попутному напрямку займала Шкода, тому обгін відбувався по зустрічній смузі. Якщо б автомбіль «Шкода Рапід» знаходилась у правого краю проїзної частини, то у ВАЗу не було підстав здійснювати обгін по зустрічній смузі. А обгін почався, як вказує сам ОСОБА_6 у поясненнях в матеріалах справи, саме до того, як «Шкода Рапід» почала змінювати напрямок руху.

Постановою суду від 12.10.2015р. за ст. 124 КпАП ОСОБА_6 визнано винним у недотримання п. 13.1 ПДР, тобто недотримання дистанції, що призвело до зіткнення ТЗ, та на теперішній час у справі вона є безспірним доказом того, що винуватцем ДТП є саме ОСОБА_6, а тому підстав вважати винними іншого водія - учасника ДТП ОСОБА_8 за зібраними у справі доказами у апеляційного суду не мається.

Зважаючи на ретельний та всебічний аналіз, здійснений судом першої інстанції, за результатами ретельної та всебічної перевірки доводів апеляційної скарги апеляційним судом підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення колегія суддів не знаходить. Тому у відповідності до приписів статті 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 серпня 2018р.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Гончар М.С.