Справа № 236/2399/18
14 серпня 2018 року Краснолиманський міський суд Донецької області в складі:
Головуючого судді - Саржевська І. В.
за участю секретаря- Олійник С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
25.07.2018 позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4,про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.(а.с.4-7).
Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, просять справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримали повністю, не заперчують проти заочного розгляду справи, про що суду надали відповідну заяву (а.с.45).
Відповідач ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив.
Третя особа ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив.
Ухвалою суду від 14.08.2018 прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Судом встановлено, що на на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.1987 року, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Гуринович І.О., в реєстрі за № 2041, зареєстрованого в Слов'янському бюро техничної інвентаризації 06.10.1987 року, під № 7062, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками житлового будинку(по ? частки кожний) по АДРЕСА_1(а.с.12-13).
Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за місцем проживання у цьому житловому будинку, що підтверджено довідкою виконкому Лиманської міської ради Донецької області від 26.07.2018 № 3030 (а.с.46).
Відповідач за вказаною адресою з червня 2015 року не мешкає, не користуються житлом, не зберігає в приміщенні належне йому майно(а.с.17). Він фактично змінив місце проживання, однак дотепер не припинив попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України.
Позивачі здійснюють виконання обов'язків щодо утримання зазначеного житлового будинку в належному стані, виконують інші обов'язки, пов'язані з використанням нерухомості (а.с.23-33).
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948),ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950).
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України).
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном(ст. 391 ЦК України).
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, з 04.08.1987 у позивачів виникло право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, що є чинними і сторонами не оспорюється. Відповідач протягом тривалого часу користувався вказаним житловим приміщенням, але вже більше трьох років відсутній за адресою реєстрації. Власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
З огляду на це, суд вважає вимоги позивачів стосовно визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог.
Керуючись ст.ст. 317,319,383,391,405 ЦК України, ст.ст. 4,13,18,76-83, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити повінстю.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на користування житловим будинком, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, належному на праві приватної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження -якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення повинно бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Текст рішення виготовлений 14.08.2018.

Суддя -