Провадження №2/447/290/18
Справа №447/2709/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

17.10.2018 року Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Бачуна О.І, при секретарі Крочак І.Ю.

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду 08.12.2017року із позовом до ОСОБА_3 в якому просить стягнути із останнього 100000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнути понесені судові витрати.

Позовні вимоги мотивує тим, що 12.12.2015р. о 21 год. 00 хв. на 594км.+ 495м. автодороги Київ-Чоп у напрямку міста Львів поблизу села Пісочна Миколаївського району Львівської області водій автомобіля НОМЕР_1, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4, 15.03.1985р.н. , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці дорожньо-транспортної пригоди.

За результатами проведеного досудового слідства кримінальне провадження №000628 від 12.12.2015року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. було закрите у звязку із відсутністю в діях ОСОБА_3 ознак складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Незважаючи на те, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад злочину, що передбачений ст.286 КК України, у нього наступила цивільно - правова відповідальність по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди внаслідок загибелі ОСОБА_4 Смерть сина спричинила сильні душевні страждання для його матері. Такі страждання проявилися у пригніченому стані, втраті спокійного сну, постійних нервових стражданнях, постійній тривозі, відвідування психолога, у звязу з чим просила стягнути моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн. в її користь, а також понесені судові витрати в розмірі 4800,00 грн.

20.12.2017року ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області відкрито провадження по справіі підготовче судове засідання призначено на 09.02.2018року.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили задоволити повністю. Додатково пояснили, що у звязку із смертю сина в неї неодноразово виникали суїцидальні наміри.

21.02.2018року представник відповідача адвокат ОСОБА_5 подав до суду відзив в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, оскільки у діях ОСОБА_3 відсутній склад злочину передбачений ч.2 ст. 286 КК України, а ДТП сталася через грубе порушення ОСОБА_4 правил дорожнього руху.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що їй відомо про те, що ДТП яка мала місце 12.12.2015року сталася із вини ОСОБА_4, який є її братом. Позивачка дуже тяжко пережила смерть сина, у неї відбувалися емоційні зриви, потребує постійної уваги. Крім цього повідомила, що ОСОБА_1 в приватному порядку відвідувала психолога, оскільки хотіла здійснити суїцид.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_1 пояснила, що у нею були дуже добрі відносини із сином, який проживав окремо. Після смерті сина ОСОБА_4 вона зверталася до психолога ОСОБА_7 На даний час в неї постійні проблеми зі здоров"ям.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши її дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно із ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

На підставі ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 12.12.2015року о 21год. керуючи автомобілем НОМЕР_2, на 594км.+ 495м. автодороги Київ-Чоп у напрямку міста Львів поблизу села Пісочна Миколаївського району Львівської здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4, 15.03.1985р.н., внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається із постанови від 23.10.2018року про закриття кримінального провадження №00628, вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 під час ДПТ яка мала місце 12.12.2015року поблизу с.Пісочна 594км+495м. в напрямку до м.Львава на автодорозі Київ-Чоп, керував власним автомобілем НОМЕР_3.

Постановою страшого слідчого СУ ГУ НП у Львівській області Репій Я.В. від 23.10.2017 року кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №00628 від 12.12.2015року закрито у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_3 ознак складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування також враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається з п. 1 Постанови ПВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди. Відповідно до п.3, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно абз.2 п.5 вказаної Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи те, що відповідачем не доведено той факт, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили чи умислу ОСОБА_4, суд вважає, що така підлягає відшкодуванню ОСОБА_3

В судовому засіданні судом встановленою, що моральна шкода, завдана позивачу, полягала у душевних стражданнях останньої внаслідок смерті сина ОСОБА_4, порушенням нормальних життєвих звязків та зміни звичайного до цієї події життєвого ритму.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує вимоги розумності, виваженості та справедливості, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача та беручи до уваги, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз, суд оцінює завдану моральну шкоду позивачці ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_3 у розмірі 50000 гривень, вважаючи, що у такому розмірі компенсація моральної шкоди буде відповідати перенесеним моральним страждання позивача та буде відповідати вимогам розумності та справедливості.

Крім цього, позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, повязані з проведенням експертизи.

Згідно ч. 5 ст. 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

Частиною 3 ст. 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В якості доказів сплати за надання правової допомоги позивачкою надано квитанцію №0.0.995611521.1 від 23.03.2018 року, згідно якої вона сплатила 4800 грн., та відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України надала акт передачі-приймання наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 29.11.2017року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

А тому, враховуючи вищенаведені обставини та відповідно до ст.ст.137, 139, 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 4800 грн. за правову допомогу згідно квитанції №№0.0.995611521.1 від 23.03.2018 року та стягнути з відповідача в користь держави 640 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 137,141,258,259, 263,268 ЦПК України, , суд,-

ухвалив :

Позов задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 50000 ( пятдесят тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 4800 ( чотири тисячі вісімсот) гривень витрат на правничу допомогу.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 в користь держави судовий збір в розмірі 640 ( шістсот сорок ) гривень.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бачун О. І.