АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/431/2018 Головуючий у 1 інстанції - Виниченко Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Яцюка Артура Олександровича на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 листопада 2017 року у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 25.05.2011 року у справі №491/11,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 3 листопада 2017 року заяву ОСОБА_3, заінтересована особа: ПАТ «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 25.05.2011 року у справі №491/11 задоволено.

Скасовано рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у справі №491/11 від 25 травня 2011 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Не погодившись з ухвалою суду, представник ПАТ «Укрсоцбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив суд ухвалу скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала була винесена з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Заява про скасування рішення третейського суду була подана з порушенням строку на подачу такої заяви.

Представник ОСОБА_3 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив її залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Представник апелянта до суду апеляційної інстанції не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. В заяві поданій до суду просив розглянути справу за їх відсутності.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з'явилися.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 про скасування рішення третейського суду, суд першої інстанції виходив з того, що справа не підвідомча третейському суду відповідно до положення п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України « Про третейські суди», а тому рішення є таким, що постановлене з порушенням норм права.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 30 червня 2016 року ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських банків від 25 травня 2011 року по справі № 491/11 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості , посилаючись в обґрунтування заяви на те, що справа, в якій було прийнято рішення, не підвідомча третейському суду, оскільки спори щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку не розглядаються третейським судом. Крім того, про існування рішення третейського суду ОСОБА_3 стало відомо лише 24.06.2016 року під час ознайомлення його представником ОСОБА_5 з матеріалами справи, що стало причиною пропущення строку на оскарження.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 травня 2011 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків ухвалено рішення, яким позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором кредиту в розмірі 408 774, 32 грн. та третейський збір в розмірі 4 487, 74 грн.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених Законом.

Рішення третейського суду може бути оскаржено стороною у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають з цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до ст. 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» ч.1 ст. 6 доповнено п. 14 згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

За ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту , відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладання так і під час виконання такого договору , відповідно до п.14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду , оскільки цим законом від 03.02.2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Задовольняючи заяву про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 25 травня 2011 року, суд першої інстанції виходив з того, що в силу положень п. 14 ч.1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» справа не підвідомча третейському суду.

Статтею 458 ЦПК України визначений вичерпний перелік підстав для скасування рішення третейського суду: 1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано судом недійсною; 4) склад третейського суду, яким прийняте рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Зазначений перелік підстав для скасування рішення третейського суду є вичерпним і закон не передбачає його розширеного тлумачення.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Оскільки ОСОБА_3 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за споживчим кредитом, а тому третейському суду, в силу положень п. 14 ч.1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», така справа не підвідомча.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 вересня 2015 року у справі № 6-856цс15, яка згідно зі ст. 417 ЦПК України є обов'язковою для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Як вбачається з умов кредитного договору №340/25-359г від 25.09.2008 року, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3, грошові кошти надані ОСОБА_3 для особистих потреб, не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, а тому, з урахуванням положень Закону України «Про захист прав споживачів» і роз'яснень, що викладені в рішенні Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011, вказаний договір є договором споживчого кредиту, а ОСОБА_3 є споживачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 25 травня 2011 року.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що заявником пропущено строк для звернення до суду із заявою про скасування рішення третейського суду, оскільки ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.11.2017 року поновлено строк для подання заяви про скасування рішення третейського суду від 25 травня 2011 року.

Відповідно до ст.389-1 ч.3 ЦПК України заява, подана після закінчення тримісячного строку з дня прийняття рішення третейським судом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Посилання апелянта на ту обставину, що ОСОБА_3 не довів суду, що йому не було відомо про постановлення рішення третейським судом, не може бути прийнято до уваги, оскільки апелянт не спростував посилання ОСОБА_3 на те, що йому стало відомо про існування рішення третейського суду лише після ознайомлення його представника із матеріалами справи. Апелянт не навів доказів того, що ОСОБА_3 раніше було відомо про постановлення рішення третейським судом.

Колегія суддів погоджується із доводами апелянта в тій частині, що заявник повинен добросовісно користуватися своїми процесуальними правами та обов'язками, однак, на думку колегії суддів, доказів недобросовісності ОСОБА_3 щодо даного рішення не вбачається, так як інших даних у справі, ніж тих, що навів сам заявник щодо дати коли йому стало відомо про існування рішення третейського суду, немає.

Крім того, судом встановлено, що рішення третейського суду є таким , що постановлене з грубим порушенням норм права, а саме з порушенням правил підвідомчості.

За таких обставин, суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про задоволення вимог.

Постановлена судом ухвала не може бути скасована з підстав, що наведені в апеляційній скарзі, а тому колегія суддів прийшла до висновку про залишення ухвали без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Яцюка Артура Олександровича залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 11 січня 2018 року.

Головуючий

Судді