ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/4307/16-ц
Провадження № 2/636/387/17
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Оболєнської С.А.,
за участю секретаря судового засідання - Гамоліної О.В.,
представника позивача - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,
В судовому засіданні позивач та його представник стисло виклали зміст та підстави своїх вимог щодо предмета спору так, як викладено в позовній заяві, просили їх задовольнити та не заперечували проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи.
Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи, згідно з ч.8 ст.128, ч.5 ст.130 ЦПК України, повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи (а.с.163, 164, 169, 170), письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надав, заяв про розгляд справи в його відсутності не надходило.
Суд, вислухавши позивача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 ЦК України).
Судом встановлено, що 20 листопада 2013 року позивач дав у позику відповідачу грошову суму в розмірі 10 000 доларів США, що еквівалентна 255813,68 грн. на день надання позики. В підтвердження отримання позики відповідач власноручно склав письмову розписку, в якій зазначив, що взяв в позику 20 листопада 2013 року гроші в сумі 10 000 доларів США, обіцяв повернути борг до 1 грудня 2014 року.
Належним чином написана розписка є доказом передання грошей ОСОБА_3 ОСОБА_1 (а.с. 171) Проте, взяті на себе зобов'язання ОСОБА_3 не виконав.
Доказів того, що відповідач повернув борг позивачу, матеріали справи не містять.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики.
Відтак стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає:
- сума заборгованості, еквівалентна 10 000 доларів США, що за курсом НБУ на 08.02.2017 року, з урахуванням збільшених позовних вимог (27,491865) складає 274918,65 грн.,
- проценти за користування позикою, розмір яких визначається на рівні облікової ставки НБУ, які обґрунтовано нараховані позивачем та складають 116795,94 грн.,
Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 24 вересня 2014 року № 6-145цс14, яка відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.
Отже, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач взятих на себе зобов'язань за договором позики не виконав, на нього слід покласти обов'язок повернути суму позики, проценти за користування позикою та сплатити три проценти річних за неналежне виконання грошових зобов'язань.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 141, 223, 263, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - задовольнити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Дата складання повного судового рішення 05 січня 2018 року.

Суддя: С.А. Оболєнська