Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/2174/17 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 8 Доповідач Коломієць О.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2018 рокуколегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б., Борисюка Р.М.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про витребування майна та визнання права власності на нього

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 06 листопада 2017 року, яке ухвалено суддею Грубіяном Є.О. в м.Житомирі

в с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на трактор марки «Т-25», 1980 року випуску, реєстраційний номер «НОМЕР_1», що зареєстрований за ОСОБА_3, витребувати у останнього на її користь вищевказаний транспортний засіб. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що у липні 2011 року за власні кошти придбала своєму братові ОСОБА_5 спірний трактор. При оформлені договору купівлі-продажу даного транспортного засобу у останнього не виявилось при собі документів, у зв'язку з чим, трактор було оформлено на ОСОБА_3, який є рідним братом ОСОБА_4 В грудні 2012 року брат позивача ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_4 розірвали шлюб і остання пообіцяла повернути колишньому чоловікові трактор, однак обіцянку так і не виконала. Позивач зазначає, що саме вона є фактичним власником спірного трактора, а тому має право на користування та розпоряджання своєю власністю.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 06 листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вказуючи на незаконність та необґрунтованість зазначеного рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано покази свідка ОСОБА_5, який був присутній під час купівлі спірного трактора. Крім того, відповідачем ОСОБА_3 не було спростовано показів свідка ОСОБА_6 Апелянт вважає, що вирішення спору за відсутності відповідачів взагалі є неможливим, оскільки останні не спростували заявлених позовних вимог. Крім того, перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_6 - ОСОБА_4 фактично користувалась спірним трактором та продовжує ним користуватись разом зі своїм братом ОСОБА_3 і на даний час.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1. ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України).

Позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Положеннями ст. 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Під час розгляду справи, було встановлено, що трактор марки «Т-25», 1980 року випуску, реєстраційний номер «НОМЕР_1», з 27 липня 2011 року зареєстрований за ОСОБА_3, вартість транспортного засобу зазначена у розмірі «4500». Реєстрація даного трактора в свою чергу відбулась на підставі довідки-рахунку серії «ТО» № 042224 від 23 липня 2011 року (а.с.5).

Таким чином, установивши, що власником спірного трактору на підставі довідки рахунку ТО № 42224 від 23.07.2011 року є ОСОБА_3, даний транспортний засіб поставлений на облік в уповноваженому органі та зареєстрований за відповідачем, незаконність набуття права власності ОСОБА_3 на трактор у встановленому законом порядку судом не встановлена (ст. 328 ЦК України), районний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на трактор та витребування його з чужого незаконного володіння на підставі статті 387 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про наявність у позивача коштів в розмірі 7000 дол. США від продажу квартири у місті Донецьк, які і були витрачені на придбавання спірного автомобіля, правового значення для вирішення даного спору немає, оскільки як встановлено судом, відповідач ОСОБА_3 у встановленому законом порядку набув право власності на спірний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу, недійсність якого у встановленому законом порядку не встановлена.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині неврахування судом показів свідків, які були допитані в судовому засіданні, оскільки не може доводитися свідченнями свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину (абзац другий ч.1 ст. 218 ЦК України). Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК) (п. 8 постанови Пленуму ВС України від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 06 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11.01.2018 року.

Головуючий : Судді :