Справа № 346/3390/17
Провадження № 22-ц/779/126/2018
Головуючий у 1 інстанції П'ятковський В. І.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Девляшевського В.А., Малєєва А.Ю.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю апелянта - ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

представника Органу опіки і піклування - Романюк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог : Орган опіки і піклування П'ядицької об'єднаної територіальної громади Коломийського району про скасування усиновлення дитини, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 23 листопада 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2017 року позивач звернувся в суд з даним позовом та після зміни предмета та підстав позову просив ухвалити рішення про скасування усиновлення ним дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та присвоїти їй прізвище, яке остання мала до усиновлення: ОСОБА_6.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що 06 грудня 2013 року між ним та ОСОБА_1 у виконавчому комітеті П'ядицької сільської ради був зареєстрований шлюб, під час якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_8. Оскільки ОСОБА_1 від попереднього шлюбу з ОСОБА_9 мала дочку ОСОБА_6, то на її прохання погодився удочерити ОСОБА_6, внаслідок чого внесено відповідні зміни до актового запису про народження дитини. У серпні 2016 року дружина зібрала речі та вигнала його з дому, у зв'язку з цим спільне проживання припинено, а за заявою відповідача рішенням Коломийського міськрайонного суду від 17 січня 2017 року шлюб між обома розірвано, дітей залишено проживати з мамою.

Після розлучення відповідач чинила перешкоди у спілкуванні із дітьми, тому змушений був звернутись до Комісії з питань захисту прав дитини Коломийської райдержадміністрації, яка встановила час і місце зустрічей з дітьми, однак відповідач рішення Комісії не виконувала, тому звернувся за захистом порушеного права до суду, і рішенням від 15 грудня 2016 року його вимоги задоволено.

Не зважаючи на рішення суду, відповідач продовжує перешкоджати йому у спілкування з дочкою ОСОБА_6 та заявляє, що дитина не бажає спілкуватись із ним та його родиною.

За обставин, що склались поза своєю волею, не має змоги приймати повноцінну участь у вихованні усиновленої дитини, цього не бажає ні мати дитини, ні сама дитина, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 238 СК України є підставою для скасування усиновлення.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 23 листопада 2017 року позовну заяву задоволено. Скасовано усиновлення ОСОБА_3 ОСОБА_6 та присвоєно прізвище, ім'я та по батькові, які вона мала до усиновлення: ОСОБА_6

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт у скарзі зазначає, що суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

При ухваленні рішення судом не було враховано всі факти, що є предметом доказування, однобічно взято до уваги свідчення матері позивача, під впливом якої не склались сімейні стосунки. Не взято до уваги, що позивач свідомо здійснював усиновлення малолітньої дочки ОСОБА_6, тому повинен нести всі покладені на нього обов'язки як її батько.

Суд необґрунтовано не взяв до уваги висновок Комісії з питань захисту прав дитини П'ядицької об'єднаної територіальної громади від 13 жовтня 2017 року, зазначивши, що він недостатньо обґрунтований та суперечить інтересам дитини. Саме у висновку Комісією було зазначено, що вона не чинить жодних перешкод у спілкуванні батька з донькою ОСОБА_6 та що батько ігнорує її. Позивач на засіданні Комісії підтвердив, що на даний час не бажає спілкуватися з усиновленою дитиною і виконувати свої батьківські обов'язки.

Позивач не надав суду доказів того, що він протягом тривалого часу не спілкується з дочкою ОСОБА_6, а також, що відносини між ним та дитиною на даний час склалися незалежно від волі усиновлювача, які роблять неможливим спільне проживання і виконання батьківських обов'язків. Позов про скасування усиновлення був поданий лише після того, коли позивач дізнався, що готується позов про стягнення аліментів на утримання двох дітей.

Крім того, судом неправильно застосовано норми матеріального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Зокрема, не взято до уваги інтереси дитини. Враховуючи положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Позивач не надав суду доказів неналежного виконання своїх обов'язків, не довів існування стосунків, які роблять неможливим спільне проживання і виконання своїх батьківських обов'язків. Не погоджується з висновком суду щодо не дослідження порядку спілкування усиновленої дитини із усиновлювачем, можливості їх спільного проживання, їх взаємовідносин, участі усиновлювача у вихованні та суспільному житті усиновленої дитини, коли комісією 27 вересня 2017 року було проведено обстеження матеріально-побутових умов, вислухано обидві сторони по справі, тобто вчинено дії, передбачені ч. 5 ст. 19 СК України.

Вислухавши суддю-доповідача, апелянта та її представника, які вимоги скарги підтримали, позивача та його представника, які вимоги скарги заперечили, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та усиновленою ним дитиною склались, поза волю позивача, обставини, що унеможливлюють їх спільне проживання та належне виконання ОСОБА_3, як батьком, обов'язків. Позивач не має змоги забезпечувати усиновленій дитині інтелектуальний та духовний розвиток, щоденне сімейне спілкування, не є обізнаним у щоденних інтересах дитини, через окреме проживання не має можливості брати активну участь у повсякденному, побутовому і суспільному житті дитини. Не досягнута основна мета усиновлення, яка полягає у забезпечення для дитини сімейного та родинного виховання. Між позивачем та відповідачем існують конфліктні відносини, що унеможливлює створення ними для дитини сімейного, родинного виховання, побудованого на взаємній повазі, любові та турботі, що відповідно до вимог ст. 238 СК України є підставою для скасування усиновлення.

Ураховуючи доводи апелянта, встановлені обставини справи і відповідні правовідносини сторін колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про задоволення позову зроблено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для його скасування та ухвалення нового.

Відповідно до ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За статтею 367 ЦПК, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 06 грудня 2013 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_1. За час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_2, виданим 03 лютого 2014 року виконавчим комітетом П'ядицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 6.

Від першого шлюбу із ОСОБА_9 відповідачка має дочку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 22 жовтня 2012 року батько дитини ОСОБА_9 позбавлений батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_6.

Згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 06 травня 2015 року позивачем усиновлено ОСОБА_6 та змінено її прізвище на ІНФОРМАЦІЯ_3, а по батькові - на ІНФОРМАЦІЯ_3. Дані зміни внесено в актовий запис про народження ОСОБА_6, де ОСОБА_3 записано батьком дитини.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 17 січня 2017 року шлюб між сторонами розірвано і за бажанням відповідача змінено її прізвище на ОСОБА_1.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 15 листопада 2016 року вирішено стягувати з позивача на користь відповідача аліменти в розмірі 1/3 частки від заробітку щомісячно на утримання двох дітей, у тому числі і усиновленої.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 15 грудня 2016 року зобов'язано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_3, як батьку, брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з обома дітьми, у тому числі і усиновленою донькою.

Відповідно до ст. 207 Сімейного кодексу України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім'ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 238 Сімейного кодексу України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливим їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 238 Сімейного кодексу України усиновлення скасовується від дня набрання чинності рішенням суду.

Згідно вимог ст. 239 СК України у разі скасування усиновлення припиняються на майбутнє права та обов'язки, що виникли у зв'язку з усиновленням між дитиною та усиновлювачем і його родичами.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років.

Усиновлення може бути скасоване, якщо: воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; між усиновлювачем і дитиною незалежно від його волі склалися стосунки, які роблять неможливим виконання ним своїх батьківських обов'язків.

Згідно з вимогами ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Згідно висновку Комісії з питань захисту прав дитини згідно ст. 232 СК України усиновлення надає усиновлювачу права і накладає на нього обов'язки щодо дитини, яку він усиновив, в тому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Зазначено також, що ОСОБА_1 не чинить жодних перешкод у спілкуванні позивача ОСОБА_3 з донькою ОСОБА_6 і дитина переживає, що батько її ігнорує. Тому комісія вирішила надати висновок про недоцільність скасування усиновлення дочки ОСОБА_6.

Позивачем в судовому засіданні суду першої інстанції належними, допустимими та достовірними доказами не доведено, що між ним, як усиновлювачем і дочкою ОСОБА_6 склалися, незалежно від його волі, стосунки, які роблять неможливим їхнє спільне проживання і виконання ним як усиновлювачем своїх батьківських обов'язків.

Колегія суддів вважає, що відсутність спілкування з усиновленою дитиною у відносинах, які склались між сторонами залежать виключно від волі усиновлювача. Відповідач ОСОБА_1 у засіданні апеляційного суду пояснила, що батько після припинення спільного сімейного проживання з нею почав ігнорувати усиновлену доньку, тому вона певний час не хотіла іти до нього, однак після того як батько почав спілкуватись і забирати до свого будинку тільки сина ОСОБА_8, дочка стала переживати і тягнеться до позивача як до рідного батька. Такі обставини зазначені і у висновку органу опіки і піклування від 13 жовтня 2017 року. Комісія також встановила, що мати не чинить перешкод у спілкуванні з дітьми.

Тому, колегія суддів вважає, що припинення спілкування позивача з усиновленою дитиною має місце саме через небажання батька, а не поза його волею. Припинення спільного сімейного проживання батьків дитини не можуть бути підставою для скасування усиновлення, тому заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, і не можуть у даному випадку бути задоволеними.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 23 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог : Орган опіки і піклування П'ядицької об'єднаної територіальної громади Коломийського району про скасування усиновлення дитини відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повне судове рішення складено 11 січня 2018 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: В.А. Девляшевський

А.Ю. Малєєв