АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/934/18 Головуючий у 1 інстанції - Притула Н.Г.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2018року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді - Панченка М.М.

суддів - Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» Оберемко РоманАнатолійович, про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь виплати, передбачені ст. 625 ЦК України, а саме: індекс інфляції за весь час прострочення виконання зобов'язання, а також три відсотки річних від простроченої суми, що в загальній сумі становить 117 136 грн. 70 коп.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 27.06.2014 року між ним та ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) №42240, за яким позивач вніс на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 12 350 доларів США строком до 29.07.2014 року зі сплатою 8,00 % річних. З 15.08.2014 року у Банку було введено тимчасову адміністрацію строком на три місяці, а пізніше розпочато процедуру ліквідації. З 21.11.2014 року розпочато виплату коштів вкладникам в межах гарантованої Фондом суми.

Позивач зазначав, що уповноваженою особою на ліквідацію банку повідомлено позивача про те, що договір №42240 є нікчемним відповідно до ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст.228 ЦК України, а тому, позивач, починаючи з 21.11.2014 року не зміг отримати відшкодування за вкладом в межах гарантованої суми за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Указані дії уповноваженої особи були оскаржені ОСОБА_2 до суду адміністративної юрисдикції, яким визнано протиправними дії уповноваженої особи щодо визнання договору нікчемним та зобов'язано відповідну особу подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно позивача як владника ПАТ «КБ «Український фінансовий світ».

Гарантовану Фондом гарантування вкладів фізичних осіб суму позивач отримав лише 04.01.2017 року, в той час як право на її отримання мав, на його думку, починаючи з 21.11.2014 року.

Отже, позивач на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, ч.1 ст.22, ст.1166, 1174, 1172 ЦК України та ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вважає, що відповідачем на прострочену суму 162 125,00 грн. має бути сплачено індекс інфляції у розмірі 106 794,32 грн. за період з 21.11.2014 року по 04.01.2017 року та три проценти річних від вказаної суми за той же період в сумі 10 342,38 грн.

В ході розгляду справи позивач уточнив розрахунок заборгованості відповідача, зазначивши вірну суму грошового зобов'язання, виконаного Фондом 04.01.2017 року, а саме: 162 782 грн. 42 коп., з огляду на що просив суд стягнути з відповідача на свою користь інфляційне збільшення боргу у сумі 107 207 грн. 54 коп. та 3 відсотки річних від простроченої суми у розмірі 10 382 грн. 40 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві, просить зазначене рішення суду скасувати, як таке що ухвалене з порушенням норм процесуального і матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. При цьому, в апеляційній скарзі скаржник посилається також на те, що позивач поніс збитки, пов'язані зі здороженням валюти у розмірі 130 527 грн. 80 коп., проте вимоги про стягнення указаної суми не були заявлені позивачем в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М. та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

За змістом ч.ч. 1, 6 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27.06.2014 року між ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» та ОСОБА_2 укладено договір № 42240 банківського вкладу (депозиту) «Планер» за умовами якого вкладник вніс на депозитний рахунок кошти в сумі 12 350 доларів США, строком до 29.07.2014 року зі сплатою Банком 8,00 % річних.

Як вбачається з інформації, розміщеної на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на підставі постанови Правління Національного банку України від 14.08.2014 року № 491 "Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 14.08.2014 року № 69 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "УФС", згідно з яким з 15.08.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ".

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "КБ "УФС" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Гончарова СергіяІвановича.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ "КБ "УФС" запроваджено строком на три місяці з 15.08.2014 року по 15.11.2014 року.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 10.11.2014 № 717 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13.11.2014 року № 119 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "УФС" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації указаного Банку та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "КБ "УФС" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Гончарова Сергія Івановича строком на 1 рік з 13.11.2014 року по 12.11.2015 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 198 від 02.11.2015 року змінено уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ», згідно якого всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «УФС» делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Оберемку Роману Анатолійовичу з 03.11.2015 року.

На підставі п. 2 ч.5 статті 12, ч.1 статті 35, ч.5 статті 44, ч.3 статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 05 листопада 2015 року № 201 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «УФС» на 2 роки до 12 листопада 2017 року включно.

Водночас, відповідно до зазначеного рішення всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «УФС», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-51 Закону, делеговані провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту управління активами Оберемку РомануАнатолійовичу до 12 листопада 2017 включно.

Листом ПАТ «КБ «УФС» від 02 грудня 2014 року № 001/463 повідомлено ОСОБА_2, що правочини, у тому числі договір № 42240, операції із внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання такого договору, є нікчемними відповідно до ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 228 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з указаними діями уповноваженої особи на ліквідацію банку, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва за захистом свого порушеного права.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 квітня 2015 року позов ОСОБА_2 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково:

- визнано протиправними дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича при розгляді вимог щодо відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_2 та визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) «Планер» від 27 червня 2014 року № 42240;

- зобов'язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова СергіяІвановича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно ОСОБА_2 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами у публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Український фінансовий світ» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В іншій частині позов залишено без задоволення.

Указану постанову скасовано в подальшому судом апеляційної інстанції, проте, залишено в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 січня 2016 року.

Судом також встановлено, що гарантовану суму відшкодування позивач отримав 16.01.2017 року в розмірі 162 782,42 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив з того, що правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача виплат, передбачених ст. 625 ЦК України, - відсутні.

Так, встановлено, що між позивачем та ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» виникли правовідносини за договором банківського вкладу, які в силу ст. 1058 ЦК України полягають в тому, що одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст.ст. 526, 525 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до положень ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Фонд є юридичною особою публічного права. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном. Фонд є економічно самостійною установою.

За змістом ч. 3 ст. 16 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» шкода, заподіяна внаслідок рішень, дій та/або бездіяльності Фонду (його працівників), у тому числі шкода, заподіяна внаслідок професійної помилки членів виконавчої дирекції Фонду та/або уповноважених осіб Фонду, відшкодовується Фондом згідно із законодавством та страховими компаніями відповідно до умов договорів страхування (у разі їх укладення).

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Згідно ч.2 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.

За змістом ч.1 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Позивач, звертаючись до суду з позовом зазначав, що 3% річних та інфляційна складова боргу є збитками, які спричинені позивачу внаслідок дій працівника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Проте, погодитися з указаними доводами колегія суддів не може, з огляду на наступне.

Так, згідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

При цьому, згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов'язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за його прострочення, та є способом захисту майновогоправа та інтересу, який полягає в отриманні компенсації(плати) від боржника за користуванняостаннім утримуваними грошовими коштами, належними до сплатикредиторові.

Таким чином, виплати, передбачені ст. 625 ЦК України не можуть вважатися збитками або шкодою, а є окремою мірою відповідальності боржника за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Щодо посилання позивача на те, що суми, які останній просить стягнути з відповідача, є шкодою, завданою працівником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Статтею 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Між тим, правова природа компенсаційних виплат, передбачених ст. 625 ЦК України, та які просить стягнути позивач, полягає у тому, що відповідні суми не можуть бути стягнуті у деліктних правовідносинах, тобто правовідносинах, що полягають у завданні шкоди.

Так, статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Чинне законодавство не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань.

Слід також зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що позивачем не подавалися заяви про зміну підстав або предмету позову, а отже, позивач просить стягнути виплати, передбачені саме ст. 625 ЦК України, та не заявляє позовних вимог щодо відшкодування збитків або шкоди.

Відмовляючи у стягненні з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інфляційного збільшення боргу та трьох відсотків річних, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи об'єктивно вбачається, що грошове зобов'язання, що виникло між позивачем та ПАТ «КБ «Український фінансовий світ», а в подальшому виконання якого в силу Закону було покладено на Фонд, є валютним.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Разом з тим у випадку порушення грошового зобов'язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 01 березня 2017 року при розгляді справи №6-284цс17.

Крім того, слід зазначити, що згідно ч. 5 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону.

Таким чином, ОСОБА_2, в будь-якому випадку, має право на отримання вкладу в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют на день введення тимчасової адміністрації, а не на день здійснення фактичної виплати, тобто саме у тому розмірі, який було виплачено позивачеві Фондом 04.01.2017 року.

Також, у відповідності до положень п. 3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Тобто, чинним законодавством не передбачено нарахування виплат, встановлених ст. 625 ЦК України, після введення тимчасової адміністрації.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційного збільшення боргу та трьох відсотків річних - відсутні.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з дотриманням норм процесуального та матеріального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374,375, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: