Постанова

Іменем України

4 січня 2018 року

м. Київ

справа № 405/3913/16-ц

провадження № 61-1663 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4

відповідач - Кіровоградський інститут розвитку людини в особі директора Пупишевої В. Я.

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 травня 2016 року у складі судді Шевченко І. М. та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 30 червня 2016 року у складі суддів: Потапенка В. І., Черненко В. В., Чорнобривець О. С.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Кіровоградського інституту розвитку людини в особі директора Пупишевої В. Я., в якому просив: визнати конкурси на заміщення вакантних посад викладацького корпусу відповідача 2011-2015 років недійсними, перед цим запросити у відповідача завірений список вказаних конкурсів із зазначеними посадами, строком і місцем оголошень, посівшими їх персонами та строками обрання; зобов'язати відповідача внести в трудові книжки у посівших персон скасовуючи записи про конкурс як про недійсний по рішенню суду; визнати призначення на посади викладацького корпусу відповідача 2011-2015 років без проходження конкурсу недійсними, перед цим запросити у відповідача завірений список вказаних призначень з зазначенням посад, посівших їх персон, підстав для призначення (контракт, наказ) та строків призначення; зобов'язати відповідача внести в трудові книжки посівших персон скасовуючи записи про неконкурсне призначення як про недійсне по рішенню суду; направити на адресу Міністерства освіти і науки України визначення відносно відповідача про його порушення законодавства в галузі вищої освіти та про доцільність розгляду питання щодо обґрунтованості ліцензії та акредитації відповідача; призначити відповідачу належну відповідальність - штраф від двадцяти п'яти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян згідно з статтею 212 КУпАП; стягнути з відповідача на його користь 2 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, завданої перешкоджанням праву на працю та стягнути з відповідача на його користь матеріальну компенсацію 16-місячного вимушеного безробіття від відповідача в розмірі 16-місячної зарплати професора у розмірі 102 224 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 травня 2016 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що при зверненні до суду позивачем не сплачено судовий збір за кожну вимогу немайнового характеру, а також 1 % від ціни позову щодо позовних вимог майнового характеру, а тому суд запропонував йому усунути цей недолік у п'ятиденний термін з дня отримання ухвали.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 30 червня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_4 відхилена, а ухвала суду першої інстанції залишена без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без руху, правильно виходив із того, що позивач повинен сплатити судовий збір у розмірі та в порядку, встановленому Законом України «Про судовий збір».

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення і ухвалити рішення про відкриття провадження у справі, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували того, що він звільнений від сплати судового збору на підставі пункту сьомого частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому вимога про його сплату незаконна. Крім того, вказує, що судом першої інстанції не вирішено клопотання про звільнення його від сплати судового збору.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту першого частини 1 статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Перелік підстав, за яких не справляється судовий збір, та пільги щодо сплати судового збору передбачені частиною 2 статті 3 та статтею 5 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 121 ЦПК України, чинної на момент постановлення ухвали судом першої інстанції, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

У зв'язку із тим, що позивачем не було сплачено судовий збір, доказів звільнення від сплати таких витрат матеріали справи не містять, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано залишив без руху позовну заяву для усунення її недоліку.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту сьомого частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» є необґрунтованими.

Так, відповідно до пункту сьомого частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб

Проте, із матеріалів справи не вбачається в інтересах яких осіб звернувся до суду ОСОБА_4 та що він представляє інтереси інших осіб у передбачених законодавством випадках.

Також є необґрунтованими доводи касаційної скарги про те, що судом першої інстанції не розглянуто клопотання про звільнення від сплати судового збору, оскільки такого клопотання матеріали справи не містять, а вирішення цього питання за власною ініціативою суду діючим законодавством не передбачено.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 30 червня 2016 року без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта