ПОСТАНОВА

Іменем України

13 вересня 2018 року м. Кропивницький

справа № 392/605/17

провадження № 22-ц/781/1375/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

представник ОСОБА_1- ОСОБА_2

представник ОСОБА_3- адвокат ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_1 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 18.05.2018 року, суддя Березій Ю.А., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування розпорядження ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору- Мамедова ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування розпорядження Маловисківської районної державної адміністрації №314-р від 27.04.2012 року «Про переведення земельної ділянки до земель запасу Лозуватської сільської ради». .

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є спадкоємцем після смерті чоловіка ОСОБА_6 в тому числі на земельну ділянку площею 44,8 га згідно Державного акту на право користування землею серії Б № 051259 та на юридичну особу СФГ «Лісовий Сергій Леонідович» Код 22226822.(довідка нотаріальної контори №07/0214 від 10.01.2017 року).

Зазначила, що після смерті чоловіка, який помер 24.06.2011 року є власником зазначеного майна яким користується на даний період часу. Земельна ділянка використовується за призначенням, сплачується відповідна плата за користування, претензій з боку будь-яких державних органів контролю не надходило.

22.03.2017 року дізналася про те, що Розпорядженням Маловисківської районної державної адміністрації № 314 від 27.04.2012 року право користування земельною ділянкою було припинено, державний акт анульовано.

Вважає дане розпорядження незаконним, при цьому посилається на ст..141,142 ЗК України та зазначає , що Розпорядженням Маловисківської районної державної адміністрації № 314 від 27.04.2012 року підлягає визнанню недійсним, оскільки жодної заяви про припинення права користування земельною ділянкою вона не писала та не зверталася до РДА з будь-якими заявами в 2012 році.

Зазначила , що в тексті розпорядження вказано на те, що підставою для прийняття розпорядження є заява засновника ФГ «Лісниче». ФГ «Лісниче» та СФГ «ОСОБА_6Л.» це дві окремі юридичні особи і користуються вони різними земельними ділянками.

Крім того, зазначила, що в п.1 розпорядження вказано на те, що земельна ділянка, яка вилучається належала ОСОБА_6 на підставі рішення виконавчого комітету Лозуватської сільської ради, однак це не відповідає дійсності так як ОСОБА_6 набув право на землю на підставі рішення Лозуватської сільської ради №50 від 25.02.1993 року.

Посилаючись на ст..ст 15,16,21 ЦК України, ст.. 152 ЗК України просила суд визнати недійсним та скасувати розпорядження Маловисківської районної державної адміністрації № 314-р від 27.04.2012 року «Про переведення земельної ділянки до земель запасу Лозуватської сільської ради».

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29.05.2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- Мамедову ОСОБА_5.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 18.05.2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в звязку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема зазначається, що суд першої інстанції неправомірно залучив до участі по справі третю особу на стороні відповідача - ОСОБА_3, оскільки вона не має жодного відношення до предмету спору у даній справі і ця обставина встановлена постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 19.12.2017 року. Крім того, користувачем земельної ділянки є СФГ «ОСОБА_6Л.», вказане набуте господарством право користування не оспорюється і до того ж не є предметом позову у даній справі.

До суду надано відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4, в якому зазначено, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не підтверджені належними та допустимими доказами. Зокрема, позивач не підтвердила наявність порушеного права оскаржуваним розпорядженням. Крім того, суд правомірно залучив третю особу до участі у справі, оскільки саме третя особа є орендарем земельної ділянки. Право позивача, як спадкоємця, вказаним розпорядженням не порушене, оскільки земельна ділянка не увійшла до складу спадкового майна ОСОБА_6 і до складу майна фермерського господарства.

До суду надано відзив на апеляційну скаргу від Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області, в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги, оскільки після смерті земельна ділянка надана ОСОБА_6 в постійне користування підлягає поверненню до земель державної власності, а саме до земель запасу Лозуватської сільської ради для подальшого перерозподілу між фізичними та юридичними особами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що рішенням сесії Лозуватської сільської ради народних депутатів двадцять першого скликання від 25 лютого 1993 року № 50 надано земельну ділянку площею 44,8 га в користування ОСОБА_6 для ведення селянського (фермерського) господарства (а.с. 6 том 1).

На підставі вищезазначеного рішення на імя ОСОБА_6 видано державний акт на право користування землею серії Б № 051259 щодо безстрокового і безоплатного користування земельною ділянкою площею 44,8 га для ведення селянського (фермерського) господарства (а.с. 7-11 том 1).

10 квітня 1997 року проведено державну реєстрацію селянського фермерського господарства «Лісовий Сергій Леонідович» (а.с. 4-5 том 3).

Суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6, право користування земельною ділянкою у якого виникло на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, до 01 січня 2008 року не переоформив у встановленому порядку право власності або право оренди на зазначену земельну ділянку, що не спростував у судовому засіданні представник позивача документами, які надані у розпорядження суду.

24 червня 2011 року громадянин ОСОБА_6 помер; після його смерті спадщину прийняла позивач ОСОБА_1; спадкоємці першої черги за законом ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відмовились від прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с. 112-113 том 1).

20 грудня 2016 року нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 у звязку з тим, що на все майно, що належить померлому, накладено арешт (а.с. 117 том 1).

Розпорядженням голови Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 27 квітня 2012 року № 314-р припинено право постійного користування громадянину ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 44,8 га, переданої в постійне користування рішенням виконавчого комітету Лозуватської сільської ради та зареєстрований в книзі записів державних актів за № 40 від 1993 року (державний акт на право постійного користування Б № 051259), а земельну ділянку сільськогосподарського призначення (землі запасу) площею 44,80 га ріллі переведено до земель запасу Лозуватської сільської ради для подальшого перерозподілу між фізичними та юридичними особами (а.с. 5 том 1).

Суд першої інстанції зазначив, що вирішуючи питання про правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, суд враховує, що громадянину ОСОБА_6 рішенням сесії Лозуватської сільської Ради народних депутатів від 25 лютого 1993 року № 50 надано в постійне користування земельну ділянку площею 44,8 га відповідно до положень абзацу 1 частини 2 статті 7 ЗК України у редакції, яка діяла станом на 15 січня 1993 року, яка передбачала право громадян України отримувати землю у постійне користування із земель, що перебували у державній власності, для ведення селянського (фермерського) господарства.

З 01 січня 2002 року набрав чинність ЗК України у редакції Закону від 25 жовтня 2001 року № 2768-III.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону від 25 жовтня 2001 року № 2768-III визнано таким, що втратив чинність, Земельний кодекс України (Відомості Верховної Ради УРСР, 1991 р., № 10, ст. 98; Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 25, ст. 354; 1993 р., № 10, ст. 79, № 26, ст. 276; 1999 р., № 18, ст. 138; 2000 р., № 39, ст. 333).

Відповідно до статті 92 ЗК України (у редакції Закону від 25 жовтня 2001 року N 2768-III) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності.

Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена.

Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України (у редакції Закону від 25 жовтня 2001 року N 2768-III) визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 116 ЗК України (у редакції Закону від 07.05.2011 року) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до статті 125 ЗК України (у редакції Закону від 07.05.2011 року) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із частиною 1 статті 1225 ЦК України (у редакції Закону від 06.06.2011 року) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 23 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Згідно із частиною першою статті 20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

За таких обставин твердження позивача про те, що вона є спадкоємцем після смерті чоловіка ОСОБА_6, в тому числі на земельну ділянку площею 44,8 га згідно державного акту на право користування землею серії Б № 051259 є помилковим, оскільки суперечать положенням статей 1216, 1218 ЦК України та статті 19 Закону України «Про фермерське господарство».

Суд першої інстанції зазначив , що є помилковим посилання позивача на положення статей 141, 142 ЗК України.

Позивач ОСОБА_1 не є власником чи користувачем спірної земельної ділянки, яка надавалась в постійне користування громадянину ОСОБА_6, тому положення статей 141 і 142 ЗК України не регулюють права та обовязки позивача.

Зауваження позивача з приводу змісту пункту 1 розпорядження голови Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 27 квітня 2012 року № 314-р, в якому зазначено, що земельна ділянка, яка вилучається, належала ОСОБА_6 на підставі рішення виконавчого комітету Лозуватської сільської ради, не впливає на права і обовязки сторін щодо предмету спору, тому само по собі не може бути підставою для скасування зазначеного рішення.

Суд першої інстанції зазначив, що твердження позивача про те, що вона є спадкоємцем після смерті чоловіка ОСОБА_6, в тому числі на земельну ділянку площею 44,8 га згідно державного акту на право користування землею серії Б № 051259 є помилковим, оскільки суперечать положенням статей 1216, 1218 ЦК України та статті 19 Закону України «Про фермерське господарство». Позивач ОСОБА_1 не є власником чи користувачем спірної земельної ділянки, яка надавалась в постійне користування громадянину ОСОБА_6, тому положення статей 141 і 142 ЗК України не регулюють права та обовязки позивача.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що розпорядженням голови Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 27 квітня 2012 року № 314-р правомірно припинено право постійного користування громадянину ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 44,8 га, переданої в постійне користування рішенням сесії Лозуватської сільської ради, а земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 44,80 га переведено до земель запасу Лозуватської сільської ради, тому, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

Суд апеляційної інстанції в цілому погодився погодився з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи викладені в апеляційній скарзі , що суд першої інстанції неправомірно залучив до участі по справі третю особу на стороні відповідача - ОСОБА_3, оскільки вона не має жодного відношення до предмету спору у даній справі і ця обставина встановлена постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 19.12.2017 року не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки відповідно до статті 53 ЦПК України , треті особи які не заявляють самостійнийх вимог щодо предмета спору , можуть вступити у справі на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання , якщо справа розглядається в порядку позовного провадження , у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права та обовязки щодо однієї зі сторін. ОСОБА_3 скористалась своїм процесуальним правом і суд першої інстанції , приймаючи до уваги доводи викладені в заяві задовольнив клопотання.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції, залучив до участі по справі третю особу на стороні відповідача - ОСОБА_3 відповідно до статті 53 ЦПК України.

Доводи апеляційної скрги, що суд першої інстанції не встановив дійсні обставини по справі , неправильно застосував норми матеріального права і як наслідок ухвалив судове рішення яке порушило права позивача не знайшли свого підтвердження.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору- Мамедова ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування розпорядження Маловисківської районної державної адміністрації №314-р від 27.04.2012 року «Про переведення земельної ділянки до земель запасу Лозуватської сільської ради» мотивуючи свій позов тим , що вона є спадкоємцем після смерті чоловіка ОСОБА_6 в тому числі на земельну ділянку площею 44,8 га згідно Державного акту на право користування землею серії Б № 051259 та на юридичну особу СФГ «Лісовий Сергій Леонідович» Код 22226822 відповідно довідки виданої державною нотаріальною конторою №07/0214 від 10.01.2017 року.

24 червня 2011 року громадянин ОСОБА_6 помер. Після його смерті спадщину прийняла позивач ОСОБА_1 Спадкоємці першої черги за законом: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відмовились від прийняття спадщини.

20 грудня 2016 року нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 у звязку з тим, що на все майно, що належить померлому, накладено арешт (а.с. 117 том 1).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням сесії Лозуватської сільської ради народних депутатів двадцять першого скликання від 25 лютого 1993 року № 50 надано земельну ділянку площею 44,8 га в користування ОСОБА_6 для ведення селянського (фермерського) господарства.

На підставі вищезазначеного рішення на імя ОСОБА_6 виданий державний акт на право користування землею серії Б № 051259 щодо безстрокового і безоплатного користування земельною ділянкою площею 44,8 га для ведення селянського (фермерського) господарства .

10 квітня 1997 року проведено державну реєстрацію селянського фермерського господарства «Лісовий Сергій Леонідович».

Відповідно до ст.. ст..9,11,14,16,17,18, Закону України «Про селянське (фермерське )господарство» та зі змісту норм ст..ст.1,5,7,8,12 Закону України «Про фермерське господарство», який діяв на час виникнення спірних відносин, після одержання державного акту на право приватної власності , чи користування землею або укладення договору тимчасового користування землею , у тому числі на умовах оренди, Фермерське господарство з дати державної реєстрації набуває статусу юридичної особи, та з цього часу обовязки власника чи землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин , якому вона надавалась. Зазнане підтверджено у висновках викладених у постановах ВСУ у справі №6-20100св09,справі №6-20859св07, справі №6-13576св07.

Встановлене свідчить, що земельна ділянка яка знаходилась у користуванні СФГ «Лісовий Сергій Леонідович» не може бути предметом спадкування фізичною особою, зокрема позивачем по справі, а може перейти у користування до СФГ «Лісовий Сергій Леонідович» відповідно до діючого законодавства.

З позову вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом як фізична особа , мотивуючи свій позов тим , що вона є спадкоємцем після смерті чоловіка ОСОБА_6 в тому числі на земельну ділянку площею 44,8 га згідно Державного акту на право користування землею серії Б № 051259 та на юридичну особу СФГ «Лісовий Сергій Леонідович» .

Питання про відновлення порушеного права в частині визнання недісним розпорядження Маловисківської районної державної адміністрації №314-р від 27.04.2012 року «Про переведення земельної ділянки до земель запасу Лозуватської сільської ради» може ставитись виключно селянським фермерським господарством, якщо вони вважають , що зазначене розпорядження порушує їхнє право на користування земельною ділянкою яка є предметом розгляду в суді.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що право ОСОБА_1, як фізичної особи , яка є спадкоємцем після свого чоловіка , розпорядженням Маловисківської районної державної адміністрації №314-р від 27.04.2012 року «Про переведення земельної ділянки до земель запасу Лозуватської сільської ради» ніяким чином не порушене.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшов висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Кіровоградської області,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 18.05.2018 року залишити без змін.

Текст постанови складено 19.09.2018року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: