Справа № 184/1254/18
Номер провадження 2/184/463/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - Гукової Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Бринзи Л.І.,

розглянувши в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (Дніпропетровська обл., м. Покров, вул. Л.Чайкіної,34/5) до відповідача ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1; фактичне місце проживання невідоме) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в Орджонікідзевський міський суд з вищевказаним позовом, в якому просить постановити рішення, яким визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №5 в будинку № 34 по вул. Л.Чайкіної в м. Покров Дніпропетровської області. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що їй на праві приватної власності належить житлова квартира АДРЕСА_1, в яку вона зареєструвала колишнього чоловіка ОСОБА_2 Коли шлюбні відносини з відповідачем були припинені, відповідач обіцяв написати заяву про зняття з реєстрації в її квартирі, однак своєї обіцянки не виконав. Тому позивач змушена звернутись з даним позовом до суду.

У процесі розгляду справи, позивач свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. У той же час 17.09.2018р. від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач до суду повторно не зявився, хоча про час, дату та місце розгляду повідомлявся належним чином, причину своєї неявки та її поважність суду не повідомив, відзив та заяву про перенесення слухання не надав.

Відповідно до ст.280 ЦПК України , суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення за наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 належить квартира №5 житлового будинку № 34 по вул. Л.Чайкіної м. Покров Дніпропетровської області (а.с.8-9). Наведене підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, згідно якої позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.9а,11).

Згідно довідки МКП «Житлкомсервіс» ОСОБА_3 до членів сімї відповідача не належить.

Так, згідно рішення Орджонікідзевського міського суду від 06.12.2013р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.10).

Із долучених до матеріалів справи актів МКП «Житлкомсервіс» від 20.06.2018р., 21.01.2017р., 04.07.2017р., 14.07.2016р. та 29.10.2015р. слідує, що в житловій квартирі по вул. Л.Чайкіної, 34/5 зареєстрований, але з 2013 року не проживає ОСОБА_2 (а.с. 12-16).

Крім того, в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 надав покази, згідно яких відповідач ОСОБА_2 проживав до 2013 року за адресою АДРЕСА_2. Проте, у подальшому із даної квартири виїхав та більше там не проживає. Місце знаходження відповідача на даний час йому не відоме.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 вказала на те, що вона є сусідкою позивача і знає, що ОСОБА_2 проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 до 2013 року. Однак, після розлучення відповідач залишив своє мешкання та більше там не проживає.

Статтями 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою ст.156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням.

Приписами ст.317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного ОСОБА_4 України, викладеній у постанові від 16.11.2016 р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час.

Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 141, 265, 280-283, 289 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою № 5 в будинку № 34 по вул.. Л.Чайкіної в м. Покров Дніпропетровської області шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування вказаним будинком шляхом зняття його з реєстрації у ньому.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 17.09.2018 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_6