"24" жовтня 2018 р.
Справа №2-2220/2007
Провадження №4-с/489/47/18
УХВАЛА

24 жовтня 2018 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:

головуючого судді Румянцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань ОСОБА_2,

за участю: представника скаржника ОСОБА_3, начальника Інгульського ВДВС м. Миколаєва ОСОБА_4, представника Інгульського ВДВС ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 скаргу ОСОБА_6 на неправомірні дії начальника відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області,

В С Т А Н О В И В:

Скаржник просить визнати неправомірною Постанову начальника Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 від 02.08.2018 р., прийняту за результатами розгляду скарги від 24.07.2018 р. представника стягувача ОСОБА_6- адвоката ОСОБА_3 за виконавчим провадженням №52426979. Скасувати Постанову начальника Інгульського відділу Державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 від 02.08.2018 р. прийняту за результатами розгляду скарги від 24.07.2018 р. представника стягувача ОСОБА_6 В.1. - адвоката ОСОБА_3 за виконавчим провадженням №52426979. Зобовязати начальника Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 повторно розглянути скаргу від 24.07.2018 р. представника стягувана ОСОБА_6- адвоката ОСОБА_3 за виконавчим провадженням №52426979. Стягнути судові витрати.

В обґрунтування скарги зазначає, що з 27.12.2016р. в провадженні державного виконавця Інгульського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області знаходиться зведене виконавче провадження №52426979 з примусового виконання по стягненню боргу з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6

21.03.2018 р. ним була подана заява державному виконавцю з проханням повідомити розмір сум стягнутих з боржника та як ці суми були розподілені.

20.07.2018 р. ним отримано лист від 18.04.2018 р. за підписом начальника відділу, на заяву від 21.03.2018 р. Відповідно до листа з боржника стягнуто 12 895 грн., з них 11211,65 грн. перераховано стягувачу, 1121,19 грн. виконавчого збору та 563 грн. витрат виконавчого провадження.

Не погодившись з таким розподілом стягнутих з боржника сум, 24.07.2018 р. ним була подана скарга начальнику відділу на неправомірні дії державного виконавця.

Свої вимоги мотивував тим, що при відкриті виконавчого провадження стягувач ОСОБА_6 сплатив авансовий внесок на загальну суму 13 622 грн. 87 коп. Відповідно до п.1 ст. 45 ЗУ «Про виконавче провадження» у першу чергу, при розподілі стягнутих державним виконавцем сум, повертається авансовий внесок стягувача.

Таким чином, вважає, що всі стягнуті з боржника суми повинні бути повернуті стягувачу як авансовий внесок.

Просив зобовязати державного виконавця зробити перерахунок розподілу стягнутих з боржника сум відповідно до вимог ст. 45 ЗУ «Про виконавче провадження».

02.08.2018 р. начальник Інгульського відділу державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 своєю Постановою про перевірку законності виконавчого провадження постановив, що дії державного виконавця відповідають вимогам ст.ст. 4, 5, 26, 42, 43, 45 ЗУ «Про виконавче провадження»

Свою Постанову начальник відділу мотивував тим, що авансовий внесок повертається стягувачу у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки виконавче провадження перебуває на виконанні і не є завершеним, у державного виконавця відсутні встановлені законом підстави для повернення авансового внеску стягувачу, сплаченого при поданні заяви про відкриття виконавчого провадження.

Однак з такими доводами погодитись не можна.

Вважає, що державний виконавець та начальник відділу неправильно застосовують норми матеріального права, що приводить до порушення прав стягувача та наносить йому матеріальну шкоду.

Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

З 27.12.2016 р. в провадженні державного виконавця Інгульського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області знаходиться зведене виконавче провадження № 52426979 з примусового виконання: виконавчого листа №2-2220 від 20.11.2007 р. по стягненню боргу з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 в розмірі 331746,05 грн., виконавчий лист №2-1424 віл 02.04.2010 про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 231679,08 грн. боргу з урахуванням індексу інфляції 3% річних за користування коштами 26916,94 грн. та судових витрат 1820,00 грн., виконавчий лист № 2-2714 від 21.11.2011 про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 суму збитків від інфляції за період з 01.08.2009 р. по 01.05.2011 р. 84063,67 грн., 3% річних 21740,60 грн. та судовий збір 1058,04 грн., інформаційно-технічне забезпечення 120,00 грн.

Всього стягувачем сплачено авансованого внеску в розмірі 13622,89 грн.

Згідно листа від 18.07.2018 р. на заяву ОСОБА_6 від 21.03.2018 р. з проханням повідомити розмір сум стягнутих, в ході здійснення виконавчого провадження з боржника ОСОБА_7 було стягнуто 12895,84 грн., в тому числі від реалізації майна 570,00 грн., які перераховані: 11211,65 грн. на користь стягувача ОСОБА_6, 1121,19 грн. виконавчого збору та 563,00 грн. витрат виконавчого провадження на проведення виконавчих дій.

Не погодившись з таким розподілом стягнутих з боржника сум, 24.07.2018 р. стягувачем була подана скарга начальнику відділу на неправомірні дії державного виконавця, з вимогою провести перерахунок розподілу стягнутих з боржника відповідно до вимог ст.45 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки згідно наведеної статті сятягнуті суми повинні бути перераховані стягувачу як авансований внесок.

02.08.2018 р. начальник Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 своєю Постановою про перевірку законності виконавчого провадження постановив, що дії державного виконавця відповідають вимогам ст.ст. 4, 5, 26, 42, 43, 45 ЗУ «Про виконавче провадження». Свою Постанову начальник відділу мотивував тим, що авансовий внесок повертається стягувачу у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки виконавче провадження перебуває на виконанні і не є завершеним, у державного виконавця відсутні встановлені законом підстави для повернення авансового внеску стягувачу, сплаченого при поданні заяви про відкриття виконавчого провадження від 18.11.2016 року, 20.12.2016 року, 31.03.2017 року.

Станом на 02.08.2018 р. з боржника стягнуто: по виконавчому провадженню №53073207 1760,72 грн. боргу, 176,11 грн. - виконавчого збору, 151.00 грн. - витрат виконавчого провадження; по виконавчому провадженню №53190006 7200,39 грн. боргу, 720,06 грн. - виконавчого збору, 151,00 грн. - витрат виконавчого провадження; по виконавчому провадженню № 53678608 3990,18 грн. боргу, 399,00 грн. -виконавчого збору, 151,00 грн. - витрат виконавчого провадження.

Всього за зведеним виконавчим провадженням стягнуто та розподілено 12951,29 грн. боргу, 1295,17 грн. - виконавчого збору, 453 грн. - витрат виконавчого провадження, всього стягнуто 14 699,46 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19, ст. 22 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, при цьому права громадян не можуть бути скасовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч.ч. 2-3 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

При цьому, з огляду на закріплені в ст. ст. 12-13 ЦПК України принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, на скаржника покладається обов'язок довести ті обставини, на які він посилається в обґрунтування неправомірності рішення, дій чи бездіяльності виконавця.

Посилання скаржника на те, що оскаржувана постанова порушує вимоги ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» про розподіл стягнутих з боржника грошових сум, є необґрунтованими.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

За приписами ч. 1 ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження», дана норма та визначена в ній черговість задоволення вимог стягувачів застосовується, якщо під час розподілу грошових сум у випадку, передбаченому п. 3 ч. 1 ст. 45 цього Закону, стягнутої суми недостатньо для задоволення вимог стягувачів за виконавчими документами. Вказані норми щодо черговості задоволення вимог стягувачів врегульовують відносини, які виникають тільки тоді, коли за наслідками примусового виконання різних виконавчих листів стягнутих з боржника коштів недостатньо для задоволення всіх вимог всіх стягувачів.

Згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012р. № 512/5, авансові внески стягувачів використовуються виконавцем для здійснення витрат виконавчого провадження в порядку, визначеному пунктом 17 розділу VII цієї Інструкції.

При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання з підстав, передбачених частиною четвертою статті 4 та частиною третьою статті 5 Закону, сплачений ним авансовий внесок повертається одночасно з винесенням повідомлення.

У разі передачі виконавчого документа відповідно до пункту 7 розділу III цієї Інструкції, передачі виконавчого провадження відповідно до пунктів 4, 6 розділу V цієї Інструкції невикористаний авансовий внесок стягувача перераховується на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби (приватного виконавця), якому передається виконавчий документ або виконавче провадження, не пізніше наступного робочого дня з дня винесення виконавцем постанови про передачу виконавчого документа (виконавчого провадження).

У разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа невикористаний авансовий внесок повертається стягувачу не пізніше трьох робочих днів з дня винесення відповідної постанови.

Якщо витрати виконавчого провадження були здійснені за рахунок авансового внеску стягувача, ці кошти перераховуються стягувачу як повернення авансового внеску за рахунок стягнутих з боржника витрат виконавчого провадження.

Про використання авансового внеску виконавець готує звіт, в якому наводить перелік витрат виконавчого провадження, які було здійснено за рахунок авансового внеску, із зазначенням сум коштів, сплачених на фінансування кожної з витрат. Звіт про використання авансового внеску підписується виконавцем та залишається в матеріалах виконавчого провадження.

При поверненні виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою статті 37 Закону, звіт про використання авансового внеску надається стягувачу на його письмову вимогу.

Як вбачається з матеріалів справи, докази порушення державним виконавцем черговості задоволення вимог стягувачів при розподілі отриманих від боржника коштів відсутні, а відтак, твердження скаржника про порушення державним виконавцем вимог ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» є недоведеним та необґрунтованим, а вимога про визнання неправомірної та скасування постанови начальника Інгульського ВДВ служби м.Миколаїв від 02.08.2018 р. - не підлягає задоволенню.

Оскільки скаржником не доведено факту протиправної бездіяльності державного виконавця, порушення державним виконавцем вимог ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», вимоги скарги щодо зобов'язання державного виконавця здійснити перерахунок відрахувань з боржника відповідно до вимог ст. 45, Закону України «Про виконавче провадження» - не підлягають задоволенню.

Окрім того, суд звертає увагу, що за приписами ст. 447, ч. ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України, при розгляді скарги на рішення, дії, бездіяльність виконавця суд може лише встановити факт порушення права особи та зобов'язати виконавця усунути виявлене порушення. Тобто, у суду відсутні повноваження щодо зобов'язання виконавця на вчинення конкретних дій.

Вимога скаржника про зобов'язання начальника Інгульського відділу ДВС м.Миколаєва повторно розглянути скаргу від 24.07.2018 р. не підлягає задоволенню, оскільки відповідний обов'язок вже покладено на виконавця в силу приписів ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а відтак, такий обов'язок не може виникати на підставі окремого рішення суду.

Керуючись ст. ст. 19, 22 Конституції України, ст. ст. 18, 45, 46 Закону України «Про виконавче провадження», 352 - 355, 447 - 451 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_6 на неправомірні дії начальника відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом пятнадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ленінського районного

суду міста ОСОБА_1 Румянцева

Повний текст судового рішення складено «24» жовтня 2018 року.