Справа № 139/652/18
Провадження № 2/139/284/18
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

17 вересня 2018 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В. з участю секретаря судового засідання Хонькович Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) у зв'язку із заборгованістю зі сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 24 лютого 2015 року відповідач ОСОБА_3 зобов'язаний сплачувати на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання спільної малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення дочкою повноліття. Відповідач ОСОБА_3 з липня 2016 року до квітня 2018 року включно аліменти не сплачував, внаслідок чого у нього виникла заборгованість по аліментам на суму 22 тисячі гривень. На підставі ч. 1 ст. 196 СК України, позивач просить суд стягнути з платника аліментів неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 1 % від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Позов подано до суду 17 липня 2018 року. Ухвалою судді Мурованокуриловецького районного суду від 19 липня 2018 року (а.с. 18) відкрито провадження у справі і призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 07 серпня 2018 року справу призначено до розгляду по суті (а.с. 25).

09 серпня 2018 року до суду по пошті надійшло клопотання відповідача (а.с. 30-33), яке підписане 03 серпня 2018 року, про залишення позовної заяви без руху. 17 серпня 2018 року до суду по пошті надійшов відзив на позовну заяву з додатками (а.с. 41-58). 22 серпня 2018 року судом від відповідача електронною поштою (а 30 серпня 2018 року - по пошті) отримано клопотання про розгляд процесуальних документів, винесення ухвал та направлення їх сторонам по справі.

27 серпня 2018 року представник позивача ОСОБА_1 (а.с. 23) подала відповідь на відзив (а.с. 65-68).

Ухвалою суду від 27 серпня 2018 року (а.с. 71-73) ОСОБА_3 у задоволенні клопотання про залишення позову без руху та клопотання про надання представнику відповідача розумного строку для ознайомлення з матеріалами справи та про продовження підготовчого провадженнявідмовлено у зв'язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю. В той же час цією ухвалою суд визнав поважною першу неявку відповідача в судове засідання по розгляду справи по суті, а тому на підставі ч. 1 ст. 240 та п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України судове засідання було відкладено до 17 вересня 2018 року (а.с. 71-73).

В судове засідання ні ОСОБА_2, ні її представник за довіреністю (а.с. 23) ОСОБА_1 не з'явилися. Остання 07 серпня 2018 року подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 22). На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України судом ухвалено про розгляд справи за відсутності позивача та її представника.

Відповідач по справі ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився вдруге, хоча кожного разу належним чином був повідомлений про час і місце його проведення, про що свідчать розписки про отримання ним судових повісток (а.с. 64, 85).

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч. 4 ст. 223 ЦПК України). На підставі цієї норми цивільного процесуального законодавства судом ухвалено про заочний розгляд справи.

Розглянувши справу в судовому засіданні, зокрема, дослідивши надані сторонами докази та заяви по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до повного задоволення.

Так, сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с. 7) та рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 24 лютого 2015 року (а.с. 8-9), в якому зазначено, що прізвище матері дитини змінено із ОСОБА_2 на ОСОБА_2.

На підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 24 лютого 2015 року у справі №139/24/15-ц, яке набрало чинності 07 березня 2015 року (а.с. 8-9), ОСОБА_3 зобов'язаний виплачувати аліменти на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 1000 гривень щомісячно до досягнення дочкою повноліття.

Розрахунком заборгованості № 48974211/7 від 18 травня 2018 року державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ м. Києва (а.с. 11) доводиться твердження позивача про те, що з липня 2016 року до квітня 2018 року включно ОСОБА_3 не виконував рішення суду, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в сумі 22 тисячі гривень. Цю обставину не заперечує і сам відповідач. Зокрема, разом з відзивом на позов ОСОБА_3 подав копію квитанції № 9 від 22 травня 208 року (а.с. 52), з якої вбачається, що лише у травні 2018 року він сплатив ОСОБА_2 заборгованість по аліментах за період з 01 липня 2016 року до 01 травня 2018 року в сумі 22 тисячі гривень. Доказів про поважність причини, з якої він допустив заборгованість з аліментів за майже два роки, ОСОБА_3 суду не надав.

Так, у відзиві на позовну заяву (а.с. 41-58) відповідач обґрунтував свою незгоду з позовом:

1) відсутністю спору про право;

2) застосування стороною позивача невірної позиції та невірних розрахунків при визначенні пені;

3) неправильно визначена підсудність спору;

4) відкриття провадження за позовом, що не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Зокрема, обставину, що відсутній спір про право, ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що станом на момент звернення ОСОБА_2 до суду, у нього не існувало заборгованості зі сплати аліментів на її користь. Однак, така заява не спростовує твердження позивача про те, що заборгованість існувала впродовж 22-ох місяців до 1 травня 2018 року.

Таким чином, позивач довела, що з вини відповідача як платника аліментів виникло прострочення сплати аліментів на її користь на 22 місяці.

Частиною 1 статті 196 Сімейного кодексу України передбачено право одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Заперечення відповідача про застосування стороною позивача невірної позиції та невірних розрахунків при визначенні пені не узгоджуються із відповідним законодавством.

Так, в період з моменту виникнення у ОСОБА_3 заборгованості і до 08 липня 2017 року ч. 1 ст. 196 СК України не містила кінцевого періоду, який мав би враховуватися для розрахунку неустойки (пені) за несплату аліментів, а тому Верховний Суд України сформував відповідні правові позиції (постанова від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15, постанова від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, постанова від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16), які застосовувалися місцевими судами, і які використала позивач (її довірена особа) при розрахунку пені за заборгованість з аліментів з 01 липня 2016 року до 08 липня 2017 року (а.с. 12).

Тобто, у розрахунку позивача застосовано формулу, коли пені обраховувалася за кожен місяць прострочки шляхом множення заборгованості за аліментами за місяць на 1% пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, загальна сума неустойки (пені) визначалася шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Суд погоджується із такою позицією позивача і з таким її розрахунком пені за заборгованість з аліментів з 01 липня 2016 року до 08 липня 2017 року, а також встановлює, що за цей період відповідач має сплатити ОСОБА_2 3730 гривень пені.

Після набрання чинності 08 липня 2017 року змінами до ч. 1 ст. 196 СК України змінився порядок нарахування пені за прострочення сплати аліментів. Зокрема, пеня нараховується у розмірі 1 відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення сплати аліментів до дня повного погашення або до дня ухвалення рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Позивач скористалася новою формулою нарахування на заборгованість по аліментах за період з 08 липня 2017 року до 01 травня 2018 року (а.с. 12)

Так, враховуючи вимогу і розрахунок позивача (суд, відповідно до приписів ч. 1 ст. 13 ЦПК України не може виходити за межі позовних вимог), станом з 08 липня 2017 року і на день повного погашення відповідачем заборгованості з аліментів (22 травня 2018 року), кількість днів існування заборгованості складала 273.

Використовуючи формулу, визначену у ч. 1 ст. 196 СК України, враховуючи природу неустойки у вигляді пені, визначеної ч. 3 ст. 549 ЦК України, а також керуючись постановою Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, суд прийшов до висновку, що з липня 2018 року пеня по заборгованості з аліментів має рахуватися за 273 дня прострочки із помісячною періодичністю. Таким чином, розмір пені за цей період складає 7800 гривень, що узгоджується із розрахунком, наданим стороною позивача.

Загальна сума неустойки (пені), яку відповідач ОСОБА_3 як платник аліментів, що допустив заборгованість впродовж 22 місяців підряд, має сплатити на користь позивача як стягувача аліментів ОСОБА_2, складає 11 530 гривень.

Відповідно до принципу змагальності сторін, викладеної у ч. 3 ст. 12 ЦПК України, принципу диспозитивності цивільного судочинства, викладеного у ч. 1 ст. 13 ЦПК України, обов'язку сторін, викладеного у ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу позову чи його заперечення. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростували розрахунок заборгованості позивача чи позицію з цього приводу Верховного Суду.

Заяви відповідача, викладені у відзиві на позов, про те, що позивачем і судом неправильно визначена підсудність спору, а також провадження відкрито за позовом, що не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, не обґрунтовані цивільним процесуальним законодавством. Крім того, судом з цього приводу уже прийнято ухвалу від 27 серпня 2018 року (а.с. 71-73), яку відповідач отримав 04 вересня 2018 року (а.с. 86).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються, зокрема, позивачі за позовами про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 п. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді (ч. 3 ст. 3 ЦПК України), мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 704 гривні 80 копійок і такий розмір судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 196 СК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 259, 264, 265, 280-282, 354, ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити. Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, неустойку (пеню) за кожен день прострочення щомісячних аліментних платежів за період з липня 2016 року до квітня 2018 року включно в сумі 11 530 (одинадцять тисяч п'ятсот тридцять) гривень

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави 704 гривні 80 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: ___________