Провадження № 2/522/750/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2018 року Приморський районний суд міста Одеси

у складі : головуючого - судді Ільченко Н.А.

при секретарі Довгань Ж.А.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання дійсним договору № 451/97 купівлі-продажу нерухомого майна від 13.06.1997 р., за умовами якого ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_1 купила трикімнатну квартиру НОМЕР_1 загальною площею 77,3 кв.м., житловою площею 51,7 кв.м., що знаходиться в будинку АДРЕСА_1 вказуючи, що сторони за вищевказаним договором купівлі-продажу досягли згоди щодо усіх істотних умов цього договору та повністю його виконали, але не посвідчили його нотаріально, що на даний час унеможливлює для неї укладення відповідного правочину про відчуження згаданої квартири (а.с. 3-5, 19-21).

Позивач веде дану справу в суді через свого представника - адвоката Дроздову А.С., яка просила розглянути справу за її відсутності та задовольнити позов, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи.

Крім того, представник позивача надала суду адресовану суду спільну письмову заяву відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 02.01.2018 р., в якій зазначено, що відповідачі згодні з позовом ОСОБА_1, про дату судового засідання сповіщені та просять розглянути справу за їх відсутності.

Одеська міська рада не повідомила суду причину неявки свого представника.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

13 червня 1997 року ОСОБА_2, діючи від свого імені та від імені своїх на той час неповнолітніх дітей ОСОБА_3, 1981 року народження, та ОСОБА_4, 1996 року народження, на підставі розпорядження Центральної рай адміністрації виконкому Одеської міської Ради народних депутатів № 778 від 12.06.1997 р., ОСОБА_5 і ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_1 з другої сторони уклали договір № 451/97 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на Одеській Новій Біржі, зареєстрований в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 23.06.1997 р. (номер запису : 112 в книзі : 201пр-155), за умовами якого ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_1 купила трикімнатну квартиру НОМЕР_1 загальною площею 77,3 кв.м., житловою площею 51,7 кв.м., що знаходиться в будинку АДРЕСА_1 (а.с. 6-7).

Проте сторони не посвідчили цей договір нотаріально.

Частиною першою статті 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 р, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) підлягає нотаріальному посвідченню, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги призводить до недійсності договору (стаття 47 цього Кодексу).

Згідно з ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) нотаріальне посвідчення правочинів обов'язкове лише у випадках, визначених в законі. Недотримання в цих випадках нотаріальної форми призводить до недійсності правочину з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (в редакції1963р.) та ч. 2 ст. 220 ЦК України (в редакції

2004р.), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду

цивільних справ про визначення правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним,судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановленихстаттями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі за № 6-1288цс17 (постанова від 06.09.2017 р.), однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Проте позивач не довела в суді факту безповоротного ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення біржового договору № 451/97 купівлі-продажу нерухомого майна від 13.06.1997 р. та втрати нею можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити цей договір.

Водночас суд враховує, що позивач не надала суду доказів на підтвердження своїх доводів стосовно того, що відповідачі нібито вибули за межі України, як цього вимагає ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Більш того, вищевказані доводи позивача повністю спростовуються наданою її представником суду письмовою заявою відповідачів про визнання позову та про розгляд справи за їх відсутності від 02.01.2018 р., що, на думку суду, вочевидь свідчить про те, що, по-перше, позивач має зв'язок з відповідачами, і, по-друге, відповідачі не оспорюють укладений між ними та позивачем біржовий договір № 451/97 купівлі-продажу нерухомого майна від 13.06.1997 р., що в свою чергу свідчить про існування можливості нотаріально посвідчити цей договір.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позовна заява позивача не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 264-265 ЦПК України, суд , -

ВИРІШИВ :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.А.Ільченко