Справа № 740/1851/18
Провадження № 2/740/1089/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2018 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої- судді Ковальової Т.Г.,

за участю секретаря - Кононяко С.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Лосинівської обєднаної територіальної громади (Сальнянський старостинський округ) Ніжинського району Чернігівської області про тлумачення заповіту,

встановив:

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому просять витлумачити заповіт ОСОБА_3, посвідчений 20 лютого 2004 року секретарем Сальненської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, зареєстрований в реєстрі за № 27, а саме те, що заповідач ОСОБА_3 на випадок своєї смерті залишила наступне розпорядження: належну земельну ділянку під кадастровим номером НОМЕР_1 площею 2,24 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Сальненської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, право власності на яку підтверджено Державним актом серії НОМЕР_2, виданим на підставі розпорядження Ніжинської районної державної адміністрації від 26 грудня 2002 року №490, виданий 06 червня 2003 року, заповідає ОСОБА_5.

В обгрунтування позовних вимог посилаються на те, що вони є батьками ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. На момент його смерті з ним проживали та були зареєстровані вони та його брат - ОСОБА_6.

Після його смерті відкрилася спадщина, яка поряд з іншим складається із земельної ділянки, кадастровий НОМЕР_1 площею 2,24 га, що належала ОСОБА_3, - його бабі, спадкоємцем якої він був на підставі заповіту.

За життя ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, склала заповіт, яким заповіла Грудині Анатолію Миколайовичу Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, згідно розпорядження Ніжинської районної державної адміністрації №490 від 26 грудня 2002 року, площею 2,24 га, розташована в с. Сальне Ніжинського району.

ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті баби шляхом спільного проживання, але юридично не оформив свої права на земельну ділянку.

В свою чергу, вони у встановлений законом строк подали заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті ОСОБА_5, але їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину земельної ділянки на підставі того, що в заповіті ОСОБА_3 в частині майна, що спадкодавцеві визначається, вказано «заповідаю Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія НОМЕР_2», а не саму земельну ділянку, та нотаріус рекомендував звернутися до суду для тлумачення заповіту.

Складаючи заповіт, заповідач мала на увазі належну земельну ділянку під кадастровим НОМЕР_1 площею 2,24 га, розташовану на території Сальненської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, право власності на яку підтверджено Державним актом серії НОМЕР_2, виданим на підставі розпорядження Ніжинської районної державної адміністрації №490 від 26 грудня 2002 року, оскільки інших земельних ділянок ОСОБА_3 у власності не мала.

Враховуючи той факт, що заповіт не змінено і не скасовано, позивачі просять тлумачити заповіт, оскільки інша можливість для успадкування зазначеного майна, визначеного у заповіті, у них відсутня.

Сторони в судове засідання не з'явилися, надавши до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, а відповідач - і про визнання позову.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до положень абзацу 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з*ясування і дослідження інших обставин справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 7).

Відповідно до заповіту від 20 лютого 2004 року, посвідченого секретарем Сальненської сільської ради Акуленко Н.М. і зареєстрованого в реєстрі за № 27, ОСОБА_3 заповіла Державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, виданого згідно розпорядження Ніжинської районної державної адміністрації від 26 грудня 2002 року №490, площею 2,24 га, розташовану в с.Сальне Ніжинського району, ОСОБА_5 (а.с. 9).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8).

Як вбачається з Державного акту серії НОМЕР_2, ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 2,24 га, розташована в с.Сальне Ніжинського району, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 (а.с. 10).

Постановою нотаріуса другої Чернігівської державної нотаріальної контори від 04.04.2018 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку позивачам було відмовлено у зв'язку з тим, що у заповіті не зазначено майно, на яке претендує спадкоємець, а саме: земельну ділянку, яка розташована на території Сальненської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, надану для ведення особистого селянського господарства та кадастровий номер, а лише заповіданий Державний акт на право власності на земельну ділянку, тобто заповідач не зазначив майно, яке він заповідає, що унеможливлює оформити спадщину і робить зміст заповіту незрозумілим, оскільки заповідано документ , а не майно. (а.с. 41) .

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу ст. 213 ЦК України тлумачення заповіту здійснюється з метою визначення справжньої волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання у спадкоємців, має суперечливий характер, у зв*язку з чим необхідно уточнити його зміст.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_3, складаючи заповіт, самостійно та вільно виявила волю щодо настання реальних наслідків вчиненого нею правочину,а саме, що в разі її смерті ОСОБА_5 успадкує не Державник акт на земельну ділянку як документ, а саме земельну ділянку площею 2,24 га, розташовану в с.Сальне Ніжинського району, кадастровий номер НОМЕР_1.

На запит Ніжинського міськрайонного суду Друга Чернігівська нотаріальна контора повідомила, що спадкова справа до майна померлої ОСОБА_3 не заводилася.

Суд встановив також, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а вимоги позивачів обгрунтовані на законі і доведені в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 213, 1233, 1235,1236, 1256 ЦК України, ст.ст. 81, 200, 206, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Заповіт, складений 20 лютого 2004 року в с.Сальне Ніжинського району Чернігівської області, посвідчений секретарем Сальненської сільської ради Акуленко Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 27, тлумачити наступним чином: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на випадок своєї смерті залишила наступне розпорядження: належну земельну ділянку під кадастровим номером НОМЕР_1 площею 2,24 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Сальненської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, право власності на яку підтверджено Державним актом серії НОМЕР_2, виданим на підставі розпорядження Ніжинської районної державної адміністрації від 26 грудня 2002 року №490 06 червня 2003 року, заповідає ОСОБА_5.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча суддя Ковальова Т.Г.