Справа № 372/3011/17
Провадження № 2-220/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

09 січня 2018 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Болобана В.Г.,

за участі секретаря Рудніцької О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу №372/3011/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Мала Вільшанка, вулиця Джерельна (колишня назва вулиці Гайдара), буд. 14.

Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначає, що 20 вересня 2016 року помер її чоловік ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на вищезазначений житловий будинок, а спадкоємцями першої черги за законом є позивач як дружина померлого, донька, яка відмовилась від своєї частки спадщини на її користь та син ОСОБА_2, який прийняв спадщину, а тому її частка у спадщині становить 2/3 частини. Позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини до Обухівської районної державної нотаріальної контори Київської області, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначений житловий будинок нотаріусом йому було відмовлено в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно на імя спадкодавця та рекомендовано звернутись до суду. Просить в порядку спадкування визнати за ним право власності на житловий будинок.

13 грудня 2017 року судом було прийнято до розгляду заяву представника позивача про зменшення позовних вимог, відповідно до якої не змінюючи підстави та предмет позову, позивач просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Мала Вільшанка, вулиця Джерельна (колишня назва вулиці Гайдара), буд. 14, оскільки саме така частка у спадщині належить їй.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суд заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності та позовні вимоги задовольнити.

Відповідач, ОСОБА_2, про розгляд справи неодноразово повідомлявся належним чином, але в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяв клопотань до суду не подав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі сторін, на підставі наявних доказів у матеріалах справи. Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу заочно.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

20 вересня 2016 року помер ОСОБА_3, про що складено відповідний актовий запис за № 15 та видано Свідоцтво про смерть серії І-ОК № 378355.

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, у тому числі житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Мала Вільшанка, вулиця Джерельна (колишня назва вулиці Гайдара), буд. 14, який належав померлому на підставі договору купівлі-продажу від 04 квітня 1974 року та відповідно до запису в погосподарській книзі Маловільшанської сільської ради Обухівського району Київської області, а з копії технічного паспорту та запису в погосподарській книзі вбачається, що вищезазначений житловий будинок був збудований 1958 року.

ОСОБА_1 з 14 грудня 1962 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з померлим ОСОБА_3 до дня його смерті, що підтверджується копією Свідоцтва про одруження (а.с. 7).

Як встановлено з копії спадкової справи, заповіту померлий ОСОБА_3 не залишив та належним йому майном на випадок своєї смерті не розпорядився, а спадкоємцями першої згідно закону є його дружина - ОСОБА_1, яка прийняла спадщину, донька - ОСОБА_4, яка відмовилась від своєї частини спадщини на користь позивача та син ОСОБА_2, який прийняв спадщину.

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Обухівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Як вбачається з копії спадкової справи до майна померлого ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний спадковий житловий будинок з з господарськими будівлями та спорудами було відмовлено, оскільки відсутні документи які підтверджують право власності спадкодавця на таке нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статей 328, 392, 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує право власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Мала Вільшанка, вулиця Джерельна (колишня назва вулиці Гайдара), буд. 14, належав ОСОБА_3 на підставі запису в погосподарській книзі Маловільшанської сільської ради Обухівського району Київської області та на підставі договору купівлі-продажу від 04 квітня 1974 року.

Відповідно до п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої наказом Мінкомгоспу УРСР від 31.01.1966 року (надалі інструкція), реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міста і селища міського типу Української PCP, а відповідно до п, 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у погосподарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім'я забудовника, інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало.

Вказана правова позиція погоджується з ОСОБА_5 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24- 753/0/4-13 від 16.05.13 (далі по тексту - ОСОБА_5).

Зокрема пунктом 3.1 ОСОБА_5 передбачено, що належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погоджено з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. З Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

З аналізу змісту зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року, в погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а згідно статті 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Стаття 1223 ЦК України вказує, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 1258 ЦК України , спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПКУ звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування майна померлого громадянина може здійснюватися за законом чи за заповітом. Згідно зі ст.1222 ЦК України спадкоємцями за законом є фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Згідно з ч. 2 ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Згідно ч. 3 ст. 1275 ЦК України, положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця.

Судом встановлено, що донька померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_4, відмовилась від своєї частини спадщини на користь позивача ОСОБА_1, атому враховуючи положення ч. 3 ст. 1275 ЦК України та ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частка позивача у спадковому житлового будинку після померлого ОСОБА_3 складає 2/3 частини.

З огляду на встановлені судом обставини та враховуючи те, що позивач є спадкоємцем за законом 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Мала Вільшанка, вулиця Джерельна (колишня назва вулиці Гайдара), буд. 14, що належав її померлому 20 вересня 2016 року чоловіку ОСОБА_3 та вчасно подала заяву про прийняття спадщини, позивач не має можливості підтвердити своє право власності на спадщину у виді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами внаслідок відсутності у нього правовстановлюючих документів, тому його право власності на спадщину підлягає захисту шляхом визнання на нього права власності в порядку спадкування в судовому порядку.

Як вбачається зі змісту статей 11, 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

З врахуванням вищевикладених обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх взаємний зв'язок в сукупності приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 10, 12. 13, 18, 141, 247, 258, 259, 260, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (вул. Джерельна, буд. 14, с. Мала Вільшанка, Обухівський район, Київська область, 08730) про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати заОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Мала Вільшанка, вулиця Джерельна (колишня назва вулиці Гайдара), буд. 14.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Київської області з урахуванням статей 354-356 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто Обухівським районним судом Київської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя Болобан В.Г.