АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
апеляційне провадження № 22-ц/796/5888/2018 Доповідач Заришняк Г.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Ткаченко І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючого в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Сіті Апартментс», на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 квітня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КиївСіті Апартментс» про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків його недійсності і стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ТОВ «КиївСіті Апартментс» про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків його недійсності і стягнення коштів.

В обґрунтування позову зазначала, що 16.12.2016 року між нею та відповідачем було укладено Попередній договір купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна, за п. 1 якого сторони домовилися укласти до 23.12.2016 року договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та яка належить відповідачу на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.03.2015. Водночас, відповідно до п. 19 Попереднього договору у вартість квартири входить машиномісце (паркінг) АДРЕСА_3, та меблі з побутовою технікою. Відповідно до п. 6 Попереднього договору відповідач мав передати, а позивач прийняти квартиру в день підписання основного договору. За змістом п. 9.1. Попереднього договору позивачем було сплачено відповідачу 270 000 грн. 00 коп. Також, у п. 4 Попереднього договору відповідач підтвердив, що нерухоме майно придбано останнім добросовісно, не заставлене, не продане, не внесено до статутного фонду юридичної особи, в спорі та під забороною відчуження не перебуває, не є зданим в оренду та/або претензій третіх осіб на нього не має. Однак, звернувшись до нотаріуса 21.12.2016р., позивач дізналася про те, що машиномісце 117, знаходиться під забороною відчуження. З урахуванням зазначених обставин, позивач втратила довіру до відповідача та прийняла рішення про відмову укладення основного договору купівлі-продажу зазначеного майна. 23.12.2016 позивач звернулася до відповідача з вимогою повернути сплачену гарантійну суму, проте, відповідачем у задоволенні зазначеної вимоги було відмовлено. Посилаючись на викладене, просила встановити нікчемність Попереднього договору, оскільки такий було укладено у простій формі та не посвідчено нотаріально; стягнути з відповідача 270 000 грн. 00 коп. основного боргу та 12 985 грн. 00 коп. відсотків.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 218 року позовні вимоги задоволено частково.

Встановлено нікчемність попереднього договору купівлі-продажу від 16.12.2016 року, укладеного 16.12.2016 року між ТОВ «Київ Сіті Апартментс» та ОСОБА_4

Стягнуто з ТОВ «Київ Сіті Апартментс» на користь ОСОБА_4 суму основного боргу 270 000 грн. 00 коп. та судовий збір в сумі 3 469 грн. 85 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діючий в інтересах ТОВ «Київ Сіті Апартментс», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог - скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині. В решті рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник позивачки проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним.

Відповідно до п.8 ч.1 1 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

За змістом п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов в частині встановлення нікчемності укладеного попереднього договору та стягуючи суму основного боргу в розмірі 270 000 грн., суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 16 грудня 2016 року між сторонами було укладено попередній договір, п. 1 якого сторони домовилися укласти до 23 грудня 2016 року договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 й належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 березня 2015 року.

Пунктом 19 попереднього договору визначено, що у вартість квартири входить машиномісце (паркінг) АДРЕСА_3, та меблі з побутовою технікою. Відповідно до п. 6 попереднього договору, відповідач мав передати, а позивач прийняти квартиру в день підписання основного договору. На виконання п. 9.1. попереднього договору, позивачкою було сплачено відповідачу 270 000 грн. 00 коп.

При цьому, в п.4 попереднього договору відповідач підтвердив, що нерухоме майно придбано ним добросовісно, не заставлене, не продане, не внесено до статутного фонду юридичної особи, в спорі та під забороною відчуження не перебуває, не є зданим в оренду та/або претензій третіх осіб на нього не має.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_4 зазначала, що звернувшись до нотаріуса 21 грудня 2016 року, вона дізналася про те, що машиномісце АДРЕСА_3, знаходиться під забороною відчуження згідно до відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, про що вона повідомила Товариство. Вказана заборона в подальшому відповідачем була знята. Таким чином відповідач вніс недостовірну інформацію до попереднього договору та свідомо ввів в оману позивачку, приховавши при цьому факт існування заборони відчуження частини об'єкта нерухомого майна.

Позивачка також вказувала на те, що попередній договір був укладений сторонами у простій письмовій формі та не був посвідчений нотаріально.

Вказані доводи ОСОБА_4 представником відповідача не спростовані.

Вимоги до попереднього договору викладені в ст. 635 ЦК України.

Так, за змістом ч.1 вказаної норми, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

За правилом ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

При цьому, відповідно до вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм слід зробити висновок, що попередній договір купівлі-продажу нерухомості має бути укладений у письмовій формі з обов'язковим нотаріальним посвідченням, оскільки основний договір укладається у письмовій формі з обов'язковим нотаріальним посвідченням, тому й попередній договір укладається у формі, встановлений для основного договору. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ст. 220 ЦК).

З матеріалів справи слідує, що попередній договір підписаний сторонами, проте нотаріально не посвідчений, однак, на його виконання позивачем були сплачені грошові кошти у розмірі 270 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

За таких обставин, підписаний сторонами договір є недійсним (нікчемним), оскільки, не було дотримано вимог щодо його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до ст. 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, наданим доказам дав належну оцінку та й прийшов до обґрунтованого висновку про те, що укладений між сторонами правочин - попередній договір є нікчемним через недотримання вимог закону щодо його нотаріального посвідчення та обґрунтовано стягнув на користь позивачки грошові кошти у розмірі 270 000 грн. 00 коп.

Рішення суду в цій частині відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не містить підстав для його скасування.

В іншій частині рішення не оскаржувалось.

Доводи апеляційної скарги про те, що при укладенні попереднього договору сторони домовилися щодо істотних умов договору, позивачкою було обрано укладення попереднього договору у простій письмовій формі та з метою забезпечення укладення основного договору було передано Товариству гарантійну суму коштів, а тому такий договір суд може визнати дійсним на підставі ч.2 ст.220 ЦК України, не заслуговують на увагу, оскільки суду не надано належних та переконливих доказів, які б свідчили про ухилення позивачки від нотаріального посвідчення попереднього договору, окрім того, позовних вимог про визнання вказаного договору дійсним ТОВ «Київ Сіті Апартментс» в суді не заявлялося.

Матеріали справи не містять й доказів того, що відповідачем в установленому законом порядку ставилось питання про визнання недійсним попереднього договору через неналежне виконання позивачкою взятих на себе зобов'язань, тому посилання в апеляційній скарзі на вказані обставини є неспроможними.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на правильність постановленого судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючого в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Сіті Апартментс», - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 17 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: