Справа № 524/1690/18
Провадження № 2/524/1346/18
19.10.2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі:
головуючого судді - Кривич Ж.О.,
секретаря судового засідання - Крижановської Я.О.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку за місцем реєстрації,-
У березні 2018 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що він є власником будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1. За вказаною вище адресою також зареєстровані його сестри ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які не проживають у вказаному будинку з 2009-2010 року. Особистих речей відповідачів у будинку немає, відповідачі жодним чином не піклуються про утримання житлового приміщення, платежів не сплачують.
Позивач просить суд задовольнити позов та визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування, житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1
Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про причини відсутності не повідомляла, про дату, час і місце судового засідання належним чином повідомлена належним чином, відзив на позов не подавала.
Позивач позов підтримав, просив суд слухати справу без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Керуючись ст. 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи.
Ухвалою судді від 16.04.2018 року у справі відкрито провадження.
Ухвалою суду від 19.10.2018 року в частині позовних вимог до ОСОБА_3 закрито провадження у зв'язку зі смертю відповідача.
Суд, вислухавши пояснення позивача, свідка, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.
ОСОБА_1, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.02.2018 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Власенко Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 5-113, являється власником будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1
За даною адресою, окрім власника та членів його сім'ї, зареєстровано також місце проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є сестрою позивача.
З 2009 року відповідач не проживає в даному будинку без поважних причин.
На теперішній час відповідач за вказаною адресою не проживає, не несе інших витрат по утриманню будинку, особистих речей у помешканні не має. ОСОБА_2 виїхала в інше помешкання, де на даний час і проживає.
Факт непроживання ОСОБА_2 у вищевказаному помешканні з 2009 року по теперішній час підтверджується актом про не проживання ТОВ «Житлорембудсервіс» за № 250 від 19.03.2018 року.
В судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_5 - сусіда позивача, який підтвердив факт непроживання відповідача у помешкання ОСОБА_1
Внаслідок реєстрації місця проживання відповідача, порушені права позивача як власника будинку.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду.
Статтею 41 Конституції України , статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
У відповідності до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.
Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а відповідно ч. 2 ст. 405 цього Кодексу член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Суд, аналізуючи отримані докази та вказані норми законодавчих актів, приходить до висновку, що відповідач втратила право користування спірним житловим приміщенням, не проживаючи в ньому понад один рік, без поважних причин.
При цьому, суд враховує, що відповідач, продовжуючи бути зареєстрованою у спірному житловому приміщенні, фактично чинить перешкоди власнику цього приміщення.
Згідно до вимог ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Враховуючи вище викладене, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.
Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 - задовольнити .
Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) такою, що втратила право користування, житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_1) сплачений ним судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Автозаводський районний суд м. Кременчука.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя