Справа № 236/3521/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2018 року Краснолиманський міський суд Донецької області в складі:

Головуючого судді - Ткачова О.М.

за участю секретаря- Безорчук А.О.

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

08.10.2018 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ухвали суду від 16.10.2018 року справа підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи вказані у ст. 274 ЦПК обставини, суддя приходить до висновку, що вищезазначена позовна заява підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження за правилами, передбаченими Главою 10 ЦПК України..

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.07.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, в реєстрі за № 3032, посвідченого в КП «БТІ» м. Слов'янська 10.08.2005 року за реєстровим № 11462588, ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1(а.с.7-8).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за місцем проживання у цій житловій квартирі, що підтверджено довідкою виконкому Лиманської міської ради Донецької області від 08.10.2018 року (а.с.15).

Відповідач за вказаною адресою з моменту придбання у власність квартири не мешкає, не користується житлом, не зберігає в приміщенні належне їй майно, однак дотепер не припинила попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України.

Позивач здійснює виконання обовязків щодо утримання зазначеної житлової квартири в належному стані, виконуює інші обовязки, повязані з використанням нерухомості.

Відповідно до ст. 8 ОСОБА_4 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_4 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується. Ст. 41 ОСОБА_4 України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948),ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном(ст. 391 ЦК України).

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, з 22.07.2005 року у позивача виникло право власності на житлову квартиру АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу, що є чинними і сторонами не оспорюється. Відповідач протягом тривалого часу користувалася вказаною квартирою, але вже більше тридцяти років відсутня за адресою реєстрації. Власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

З огляду на це, суд вважає вимоги позивачів стосовно визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог.

Керуючись ст.ст. 317,319,383,391,405 ЦК України, ст.ст. 4,13,18,76-83, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити повінстю.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право на користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2, належній на праві приватної власності ОСОБА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Суддя -