У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2018 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області в складі :

головуючого судді Смоляра О.А.

при секретарі Зарубі Н.М.

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції, Дніпровський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення юридичного факту, в обґрунтування якої вказала що вона народилась 21 жовтня 1982 р. в м. Києві. В свідоцтві про її народження вказано: батько - ОСОБА_2 - українець; мати - ОСОБА_2 (уроджена - ОСОБА_3) ОСОБА_4 - росіянка. Все своє життя вона прожила із родиною в Україні та мала можливість спілкування із батьками своїх матері та батька. В особливо близьких відносинах вона перебувала із своєю бабусею по лінії матері ОСОБА_3 Георгієвною -ІНФОРМАЦІЯ_1, за національністю єврейка. За життя бабусі, вони дотримувались єврейських традицій - відвідували синагогу, підтримували зв'язок із єврейською общиною м. Черкаси («Хесет Дорот»), святкували єврейські релігійні свята тощо. Після її смерті -20.10.2012 р. Заявниця та її мати продовжила спілкування із єврейською общиною, неодноразово відвідувала Ізраїль з метою вивчення національних культурних традицій, історії, обрядів, а також встановили зв'язки із далекими родичами зі сторони її бабусі, із якими зараз підтримує відносини. Її мати - ОСОБА_5 при отриманні паспорту за віком в радянські часи (27.06.1980 р.), навмисно вказала свою національність за батьком - росіянка, з причин неоднозначного на той час ставлення суспільства до осіб єврейської національності. Заявниця відчуває свою приналежність до національних меншин євреїв та має відповідне бажання відновити та зберегти своє етнічне єврейське походження. Тому звернулась до суду та просила суд встановити юридичний факт, що ОСОБА_1, яка народилася 21 жовтня 1982 р., за національністю є єврейка по лінії своєї матері - ОСОБА_5.

Ухвалою суду від 10.05.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. У відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 293ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Вказана норма не передбачає можливості розгляду у порядку окремого провадження заяв про встановлення факту національності. Хоча зазначений у ч. 1 ст. 315 ЦПК України перелік справ не є вичерпним, проте, за змістом вищенаведених норм процесуального права, суд може встановлювати факти, які тягнуть для заявника певні правові наслідки.

Разом з тим, питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України «Про порядок зміни громадянами України національності» від 31 грудня 1991 року № 24, відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі іншого Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

В даний час діюче законодавство України не містить вимог про внесення в паспорт громадянина України, у свідоцтво про народження, у свідоцтво про шлюб чи в інші документи відомостей про національність.

Однак, відповідно до ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі ст. 300 Цивільного кодексу України, особа має право на індивідуальність, до якої відноситься і право визначати свою національність. Таке право підпадає під захист ст. 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше, ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції держав-членів Ради Європи про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР), кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

При цьому, заявник не позбавлена права звернутися для вирішення питання про приналежність її до еврейської національності до органів реєстрації актів цивільного стану, як субєкта владних повноважень, з метою внесення змін до актового запису щодо її національності, а у разі відмови такого субєкта оскаржити її в судовому порядку.

Доводи заявника про встановлення факту належності її до певної національності, не заслуговують на увагу, оскільки як обрання національності, так і її відновлення, відповідно до Закону України «Про національні меншини в Україні» не відноситься до фактів, які можуть бути встановлені в судовому порядку.

Разом з цим, заявник не позбавлена можливості захистити своє право в порядку, визначеному вищенаведеними положеннями Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 01.02.2018 року у справі № 760/19921/16-ц.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України (далі Кодекс) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суд констатує, що національність це категорія, насамперед, соціальна, яка означає приналежність фізичної особи до певної нації; чинне законодавство України не встановлює критерії та порядок за якими визначається національність фізичної особи, що дає підстави для висновку про те, що кожна фізична особа визначає свою національність самостійно, виходячи з сукупності наступних факторів: походження, релігійних переконань, причетності до культури та традицій певної національної групи.

Тому, звернення позивача до суду, шляхом подання заяви в порядку цивільного судочинства, є невірним способом захисту прав.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 255 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Провадження в цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції, Дніпровський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про встановлення факту, що має юридичне значення закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Черкаської області через Черкаський районний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О. А. Смоляр