Справа № 357/1089/18 Головуючий у І інстанції Ярмола О. Я.
Провадження № 22-ц/780/2125/18 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 52 13.08.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 серпня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі суддів:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Мережко М.В., Лівінського С.В.,

за участю секретаря: Шуляка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.03.2018 у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного дендрологічного парку «Олександрія», третя особа : профспілковий комітет Державного дендрологічного парку «Олександрія» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 03.03.2003 року по 15.01.2018 року вона працювала у відповідача на посаді робітника зеленого будівництва відділу збагачення дендрофлори. Наказом №2-к від 10.01.2018 року позивач була звільнена з роботи за скороченням чисельності працівників на підставі п.1ст.40 КЗпП України. Позивач вважає, що її звільнено з роботи незаконно з порушенням вимог ст.49-2 КЗпП України. Під час звільнення позивача з роботи у роботодавця не було необхідності скорочувати чисельність або штат працівників, змінювати істотні умови праці, систему та розмір оплати праці, режим роботи, суміщення професій і т.д., що підтверджується висновком Головного управління держпраці у Київській області від 16.11.2017 року. Той факт, що у відповідача не мало місця скорочення чисельності або штату працівників підтверджується тим, що після її звільнення був прийнятий новий працівник. Окрім цього, одночасно з попередженням позивача про наступне звільнення з 15.01.2018 року їй не була запропонована інша робота, яка є на підприємстві. Відповідно до правил ст.49-2 КЗпП України, відповідач зобов'язаний був запропонувати не тільки роботу за її спеціальністю, але й іншу вакантну посаду, нижчу за рангом, або нижче оплачувану роботу, яку позивач могла виконувати з урахуванням освіти, кваліфікації, досвіду роботи й стану здоров'я. Відповідач зобов'язаний був запропонувати вакансії, які були на день попередження про звільнення, а також вакансії, які відкриваються протягом двохмісячного строку аж до фактичного звільнення. Однак, позивачу інша робота не пропонувалась. Хоча такі вакансії існували, оскільки після її звільнення на роботу було прийнято двох осіб чоловічої статі. Також, оскільки по вині відповідача позивач вимушено не працювала з 15.01. 2018 року, тому відповідач заборгував їй середню заробітну плату за кожний день вимушеного прогулу в розмірі 133 грн. за один день. У зв'язку з незаконним звільненням позивач зазнала моральних страждань, які полягають у зміні нормальних життєвих зв'язків. А тому позивач просить суд поновити її на роботі на посаді робітника зеленого будівництва відділу збагачення дендрофлори державного дендрологічного парку «Олександрія» НАН України з 15.01.2018 року, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу із розрахунку 133 грн. за кожний день вимушеного прогулу; стягнути компенсацію завданої їй моральної шкоди в сумі 50 000 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.03.2018 відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв'язку з тим, що при постановленні рішення Білоцерківським міськрайонним судом було порушено норми матеріального та процесуального права, окрім того висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у відповідача не існувало необхідності скорочувати чисельність або штат працівників , змінювати істотні умови праці, систему та розмір оплати праці, режим роботи, суміщення професій, оскільки це підтверджується висновком Головного управління Держпраці у Київській області від 16.11.2017 року. Окрім того, апелянт зазначає, що одночасно з попередженням про звільнення їй не була запропонована інша робота на підприємстві , що суперечить вимогам ст.. 49-2 КЗпП.

А тому просить рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.03.2018 скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог із урахуванням додаткового письмового доказу, яким поновити ОСОБА_2 на роботі зеленого будівництва відділу збагачення дендрофлори державного дендрологічного парку «ОЛександрія» НАН України з 15 січня 2018 року, стягнути з відповідача дендрологічного парку «ОЛександрія» НАН України середній заробіток на час вимушеного прогулу із розрахунку 133 грн. за кожний день вимушеного прогулу, стягнути моральну шкоду у розмірі 50000 грн. ( п'ятдесят тисяч гривень).

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги , вважає, що вона обґрунтована та підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції виходив із наступного.

Що при звільненні ОСОБА_2 за п.1 ст.40 КЗпП України в зв'язку з скороченням штату, Державним дендрологічним парком «Олександрія» НАН України була повністю дотримана процедура скорочення, яка визначена чинним трудовим законодавством.

В судовому засіданні позивач та її представник, ознайомившись з оригіналом Журналу реєстрації наказів з особового складу по державному дендрологічному парку «Олександрія» НАН України, отримали відповідь щодо кожної особи, по якій в період з вересня 2017р. по січень 2018 р. були прийняті накази щодо працевлаштування, переведення на інші посади, звільнення та ін., також, були досліджені посади, які були вивільнені, виведені із штатного розпису з 16.11.2017року.

З детального дослідження Журналу реєстрації наказів з особового складу по державному дендрологічному парку «Олександрія» НАН України, вбачається, що на момент звільнення позивача з роботи, вакантних посад та прийняття на них інших осіб, не було.

Позивачем не доведено позовних вимог, не надано належних і допустимих доказів в підтвердження викладених обставин. Натомість, відповідачем повністю спростовано всі обставини, на які позивач посилалася, як на підставу своїх позовних вимог.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів погодитись не може.

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що 15.11.2017 року директором Державного дендрологічного парку «Олександрія» було винесено наказ №82-К «Про скорочення чисельності і штату працівників Державного дендрологічного парку «Олександрія» НАН України», який винесений у зв'язку із реорганізацією наукового відділу збагачення дендрофлори , шляхом створення у складі відділу науково-дослідницької групи по вивченню нової теми ( відповідно до наказу №59-к, від 12.09.2017 ).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у висновку ГУ Держпраці від 16.11.2017 року (а.с. 11) , який не спростований на час розгляду справи у апеляційній інстанції, під час проведення інспекційного відвідування зазначається, що 08 листопада 2017 року згідно наказу № 80-к від 08.11.2017 року дія наказу № 59-к від 12.09.2017 року було відмінено у зв'язку із порушенням вимог ст..32 КЗпП (на підприємстві відсутні зміни істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, режиму роботи суміщення професій, змін у розряді),

Встановленим є те, що станом на момент попередження про скорочення, тобто, 15.11.2017 року, та на момент звільнення позивача з роботи - 15.01.2018 року, вакантні посади в Державному дендрологічному парку «Олександрія» НАН України були відсутні, про що ОСОБА_2 була повідомлена під розпис.

Встановлено, що 15.11.2017 року до профспілкового комітету державного дендрологічного парку "Олександрія" НАН України надійшла заява від адміністрації державного дендрологічного парку "Олександрія" НАН України 15.11.2017 р. "Щодо надання згоди на звільнення за скороченням штату". Дана заява була розглянута на засіданнях профспілкового комітету 27.11.2017 р. та 22.12.2017 р., позивача було запрошено і все детально обговорено та роз'яснено. Та 22.12.2017 року профспілковий комітет надав згоду на звільнення позивача за скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП України з 15.01.2018 року.

Встановлено, що новим доказом по справі, а саме Листом Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості від 05.04.2018 року №476-05 вбачається, що відповідач по справі звернувся до центру зайнятості із потребою у сезонних працівниках.

В ст.40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

В п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» /зі змінами/ роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ст.. 235 Кодекса законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до ст. 237-1 Кодекса законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як вбачається із матеріалів справи, підстава для скорочення чисельності штату працівників ( наказ № 59-к, від 12.09.2017 року ) був відмінений іншим наказом № 80-к від 08.11.2017, тобто, до винесення самого наказу № 82-к про скорочення чисельності штату працівників з 16.01.2018.

Таким чином, відповідачем по справі було незаконно винесено наказ №2-к про звільнення з роботи апелянта по справі ОСОБА_2 з 15.01.2018 року за скороченням чисельності працівників.

В суді апеляціної інстанції Державним дендрологічним парком «Олександрія» було надано довідку № 144 від 09 липня 2018 року про доходи відповідно до якої середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 складає 155 грн. 15 коп.

Задовольняючи апеляційну скаргу частково, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у відшкодуванні моральної шкоди, оскільки в ході розгляду справи не знайшло свого підтвердження доказами заподіяння моральної шкоди.

Таким чином, колегія суддів доходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. З ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 352, 354, 356, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів-

П О С Т А Н О В И ЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Державного дендрологічного парку «Олександрія», третя особа: профспілковий комітет Державного дендрологічного парку «Олександрія» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_2 на посаді робітника зеленого будівництва відділу збагачення дендрофлори Державного дендрологічного парку «Олександрія» НАН України з 15 січня 2018 року.

Стягнути з Державного дендрологічного парку «Олександрія» НАН України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 січня 2018 року по 13 серпня 2018 року в розмірі 20 479,8 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: