АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Кривчун Т.О., Бондаревської С.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави, постановлену 13 жовтня 2014 року в приміщенні суду у м. Полтава у складі судді Бугрія В.М.

по справі за поданням державного виконавця Октябрського відділу Державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції ОСОБА_3 про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2014 року державний виконавець Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним поданням та просив обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань, посилаючись на те, що він ухиляється від виконання рішення суду щодо стягнення з нього заборгованості на загальну суму 571 577,07 грн.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 13 жовтня 2014 року подання державного виконавця задоволено.

З метою виконання рішення суду заборонено ОСОБА_2 виїжджати за межі України до виконання ним своїх зобовязань.

Ухвала вмотивована тим, що судове рішення про стягнення с ОСОБА_2 грошових коштів тривалий час не виконується, а тому застосуванню підлягають заходи забезпечення його виконання у вигляді обмеження боржника у роаві виїзду за межі України.

Не погодившись із ухвалою місцевого суду, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, просив скасувати її та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказував, що державним виконавцем не надано доказів того, що він ухиляється від виконання рішення суду, а сам факт наявності невиконаних зобовязань не є підставою для обмеження його у праві на вільне пересування.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні в Октябрському ВДВС Полтавського МУЮ перебуває зведене виконавче провадження № 34721979 стосовно стягнення з ОСОБА_2 на користь 4 стягувачів заборгованості у загальному розмірі 571 577,07 грн.

28.11.2011 року, 03.10.2012 року, 03.10.2012 року, 13.06.2014 року державний виконавець Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ виніс постанови про відкриття виконавчих провадженнь з примусового виконання виконавчих документів.

Згідно зі ст. 377-1 ЦПК України, в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ст. 6 ч.1 п. 5 ЗУ «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобовязань покладених на нього судовим рішенням до виконання зобовязань.

Таким чином, законодавство визначає умову за якої особа може бути обмежена у праві на виїзд за межі України, а саме ухилення від виконання зобов'язань, покладених на неї рішенням суду, а не за сам факт наявності невиконаних зобовязань.

Матеріали справи не містять жодних відомостей про ухилення ОСОБА_2 від виконання судового рішення. При цьому, суд першої інстанції не послався в своїй ухвалі на будь-які такі відомості. Докази отримання ОСОБА_2 копій постанов про відкриття виконавчих проваджень у матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що боржник свідомо ухилявся від виконання грошових зобовязань. При цьому сама по собі наявність заборгованості, не є достатньою підставою для обмеження особи у праві виїзду за кордон.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

З огляду на ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97, визначено, що на здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ним було постановлено помилкову ухвалу про обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для її скасування та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст. 367 ч. 1, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 13 жовтня 2014 року скасувати та постановити нову ухвалу.

У задоволенні подання державного виконавця Октябрського відділу Державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції ОСОБА_3 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: --//-- ОСОБА_1

Судді --//-- ОСОБА_4

--//-- ОСОБА_5

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: ОСОБА_1