Постанова

Іменем України

15 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 461/3080/16-ц

провадження № 61-8656св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

суб'єкт оскарження - головний державний виконавець Залізничного відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Пазиняк ГалинаЯрославівна,

боржник - товариство з обмеженою відповідальністю «Домофон.Інжинірінг.Охорона»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 27 травня 2016 року у складі судді Радченка В. Є. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 08 липня 2016 року у складі колегії суддів: Кабаля І. І., Копняка С. М., Монастирецького Д. І.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (далі - Залізничний ВДВС Львівського МУЮ) Пазиняк Г. Я.

Скаргу мотивовано тим, що 08 грудня 2015 року Залізничним районним судом міста Львова у справі за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії працівників Залізничного відділу ДВС Львівського міського управління юстиції (далі Залізничний відділ ДВС) було постановлено ухвалу, якою скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 09 грудня 2014 року № 461/11014/13-ц року, зобов'язано державного виконавця Пазиняк Г. Я. поновити виконавче провадження. Ухвала суду набрала законної сили 17 лютого 2016 року, однак постанова про відновлення виконавчого провадження була винесена лише 28 березня 2016 року.

Станом на 04 травня 2016 року рішення Галицького районного суду міста Львова від 05 лютого 2014 року 461/11014/13-ц не виконане. Заявник, просить суд визнати дії державного виконавця неправомірною бездіяльністю щодо порушення строків виконання рішення суду; зобов'язати державного виконавця негайно виконати рішення суду за обов'язкової участі стягувача ОСОБА_1

Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 27 травня 2016 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Залізничного ВДВС Львівського МУЮ Пазиняк Г. Я.

Ухвалу районного суду мотивовано тим, що начальник Залізничного відділу ДВС тричі звертався до Галицького районного суду міста Львова з листами про надання оригіналу виконавчого листа від 09 грудня 2014 року № 461/11014/13-ц року у зв'язку з відновленням виконавчого провадження, однак оригінал виконавчого листа до виконавчої служби не надійшов. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» здійснення державним виконавцем виконавчих дій за відсутності оригіналу виконавчого листа виходило б за межі повноважень державного виконавця.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 08 липня 2016 року ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 27 травня 2016 року залишено без змін.

Погоджуючись з ухвалою районного суду, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні, в якому відсутній оригінал виконавчого листа, виходили б за межі повноважень державного виконавця.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 подав до суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 27 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 08 липня 2016 року, постановити рішення яким вирішити скаргу по суті, не передаючи справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів не відповідають обставинам у справі, судом не застосовано норми матеріального права, які підлягали до застосування, зокрема частину другу статті 25 Закону України «Про виконавче провадження». Суд не витребував та не перевірив матеріали виконавчого провадження, не забезпечив дотримання передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод принципу обов'язковості судового рішення.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що виконавчим листом Галицького районного суду міста Львова від 05 лютого 2014 року № 461/11014/13-ц зобов'язано ТОВ «Домофон.Інженерінг.Охорона» усунути перешкоду у доступі до житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 шляхом демонтажу домофону. Стягувач ОСОБА_1

Після проведення виконавчих дій, постановою державного виконавця Залізничного відділу ДВС Пазиняк Г. Я. від 09 лютого 2015 року виконавче провадження за вищезазначеним виконавчим листом закінчене у зв'язку з виконанням рішення суду, демонтажу домофону за вказаною у листі адресою.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що у випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 08 грудня 2016 року скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження скасовано, зобов'язано поновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 09 грудня 2014 року № 461/11014/13-ц.

21 березня 2016 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого документу, зобов'язано державного виконавця Залізничного ВДВС Львівського МУЮ поновити виконавче провадження за виконавчим листом № 461/11014/13-ц.

Постановою головного державного виконавця Залізничного відділу ДВС Львівського МУЮ Пазиняк Г. Я. від 28 березня 2016 року поновлено виконавче провадження за виконавчим листом № 461/11014/13-ц.

Судом встановлено, що 28 березня 2016 року, 19 квітня 2016 року та 12 травня 2016 року начальник Залізничного ВДВС Львівського МУЮ звертався до Галицького районного суду міста Львова з листами про надання оригіналу виконавчого листа № 461/11014/13-ц, однак оригінал виконавчого листа на адресу виконавчої служби не надійшов. Саме на відсутність оригіналу виконавчого листа від 09 грудня 2014 року № 461/11014/13-ц, послався суд відмовляючи у задоволенні скарги.

Згідно зі статті 1 Закону (у редакції, чинній на час розгляду справи), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першої статті 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

У пунктах 1, 7 частини другої статті 17 Закону передбачено виконавчі документи, які підлягали виконанню державною виконавчою службою, серед яких указано виконавчі листи, що видаються судами.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

У частинах першій та другій статті 383 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення зі скаргою) передбачалося, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні скарги на бездіяльність головного державного виконавця Залізничного ВДВС Львівського МУЮ Пазиняк Г. Я., суди правильно виходили із того, за відсутності оригіналу виконавчого листа державний виконавець позбавлений можливості розпочати проведення виконавчих дій, а тому начальник Залізничного ВДВС Львівського МУЮ правомірно звертався 28 березня 2016 року, 19 квітня 2016 року та 12 травня 2016 року до Галицького районного суду міста Львова з листами про надання оригіналу виконавчого листа № 461/11014/13-ц. Такі дії державного виконавця не порушують права ОСОБА_1 та вчиненні з метою проведення виконавчих дій з виконання рішення Галицького районного суду міста Львова від 05 лютого 2014 року 461/11014/13-ц згідно з ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 08 грудня 2016 року, якою поновлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 09 грудня 2014 року № 461/11014/13-ц.

Обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі були предметом розгляду апеляційним судом та мотивовано ним відхилені.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвали суду першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 27 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 08 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило