Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 522/6162/18
Провадження № 2/506/212/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.10.2018 року с.м.т. Окни
Красноокнянський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Чеботаренко О.Л.
секретаря судового засідання Нечитайло Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт Окни Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків в сумі 54 173 грн.,
12 червня 2018 року зазначена справа надійшла до Красноокнянського районного суду Одеської області за підсудністю з Приморського районного суду м.Одеса.
15 червня 2018 року позовна заява була залишена без руху.
27 серпня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі.
Позивач в судове засідання не зявився, однак у позовній заяві просив розглянути справу у його відсутність, згоден на заочний розгляд справи. Тому справа розглянута у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України.
Відповідачу направлялися судові повістки про виклик в судове засідання за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернулися конверти з довідками Укрпошти: «за зазначеною адресою не проживає» /а.с.61, 64/.
При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд вважає причини неявки відповідача неповажними і тому справа розглянута у його відсутність в порядку п.1 ч.3 ст.223, ст.280 ЦПК України з постановленням заочного рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
05.09.2017 року о 23 год. 15 хв. на перехресті пр. Шевченко та пр. Гагаріна у м. Одеса, відбулась ДТП за участю транспортного засобу «SUBARU», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «HYUNDAI Accent», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 про, що між водіями було оформлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), згідно з яким відповідач ОСОБА_2 здійснив зіткнення із задньою частиною іншого транспортного засобу автомобілем позивача ОСОБА_1, під час зупинки останнього /а.с.43/. Таким чином, сторони погодились, що винним у вчиненні вказаної ДТП є відповідач.
Позивач ОСОБА_1 - є власником автомобіля «HYUNDAI Accent», державний номер НОМЕР_2 /а.с.8/.
З виписки з рахунку позивача вбачається, що ТДВ «СК«Кредо» йому перераховано виплату страхового відшкодування в розмірі 36 328 грн. 37 коп. на підставі акту №10341295 від 08.12.2017 року, поліс АК5451895 /а.с.42/.
П.33.2 ст.33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.
Згідно зі ст.6 вищевказаного Закону, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.
За змістом Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст.ст.9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Як передбачено ст.1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
При цьому, відповідно до ст.1192 ЦУ України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
П.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року з подальшими змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», встановлено, що шкода підлягає відшкодуванню в повному об'ємі особою, що її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина даної особи.
Що стосується стягнення вартості проведення експертного дослідження, суд прийшов до наступного.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивач просив стягнути вартість проведення експертного дослідження у сумі 2000 грн., однак до матеріалів справи ним долучено докази сплати за проведення експертизи лише 1500 грн. /а.с.41/, тому в цій частині позов підлягає частковому задоволенню в сумі 1500 грн.
Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
В задоволенні іншої частини позову відмовити.
Керуючись ст.ст.1166, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263- 265, 280 ЦПК України, -
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 698,32 грн.
В задоволенні іншої частини позову відмовити.
Відповідно до п.п.15.5) п.1 Перехідних положень ЦПК України, на рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області через Красноокнянський районний суд або безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Повне судове рішення складено 24 жовтня 2018 року.
СуддяОСОБА_4