Справа № 344/2572/17
Провадження № 22-ц/779/19/2018
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Мелінишин Г.П., Максюти І.О.,

секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства «Київпастранс» в особі відокремленого підрозділу станції технічного обслуговування автобусів про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, за апеляційною скаргою комунального підприємства «Київпастранс» в особі відокремленого підрозділу станції технічного обслуговування автобусів на рішення Івано-Франківського міського суду від 08 серпня 2017 року, ухваленого суддею Татаріновою О.А. в м. Івано-Франківську, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Київпастранс» в особі відокремленого підрозділу станції технічного обслуговування автобусів (в подальшому КП «Київпастранс» в особі відокремленого підрозділу СТОА) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки з 12 травня 1987 року по 12 червня 1997 року був відряджений для обслуговування ЧАЕС, де працював водієм автобуса на автотранспортному підприємстві № 33030, правонаступником якого є відповідач.

Йому встановлена 2 група інвалідності без переогляду у зв'язку із захворюванням пов'язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. 19 травня 2010 року його віднесено до I категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську та отримує пенсію відповідно до постанови КМУ №1210 від 23 листопада 2011 року. Пенсія нараховується йому виходячи, в тому числі, з розміру заробітної плати за роботу в зоні відчуження.

Вважає, що доплати по підвищеним ставкам за роботу в зоні відчуження нараховувались в значно менших розмірах, що передбачалося діючими на той час законодавчими актами, тим самим, це призводить до нарахування йому пенсії у меншому розмірі ніж повинно.

Посилаючись на відмову відповідача здійснити перерахунок доплат за час виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, просив визнати дії КП «Київпастранс» в особі відокремленого підрозділу СТОА щодо нарахування ОСОБА_2 доплат по підвищеним ставкам за роботу в зоні відчуження з 12 травня 1987 року по 12 червня 1987 року без врахування постанов Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 153/10-43, Ради Міністрів УРСР № 207-7 від 10 червня 1986 року, Ради Міністрів СРСР від 05 червня 1986 року № 665-195, ЦК КПРС, п.1 Постанови Президії ВР СРСР та ВЦРПС № 524-156 від 07 травня 1986 року, Ради Міністрів УРСР від 08 травня 1986 року № 168-5, Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 17 грудня 1972 року № 322/34, ст. 107 КЗпП Української РСР (322-08), роз'яснення Держкомпраці і Секретаріату ВЦРПС від 16 січня 1969 року № 1/2 та постанови ЦК КПРС, ВЦРПС та Ради Міністрів СРСР № 12/35 від 27 грудня 1972 року протиправними, зобов'язати КП «Київпастранс» в особі відокремленого підрозділу СТОА провести ОСОБА_2 перерахунок доплат по підвищеним ставкам за роботу в зоні відчуження з 12 травня 1987 року по 12 червня 1987 року з урахуванням даних нормативних актів, а також видати довідку встановленого зразка.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08 серпня 2017 року позов задоволено.

Визнано дії комунального підприємства «Київпастранс» станція технічного обслуговування автобусів щодо нарахування ОСОБА_2 доплат по підвищеним ставкам за роботу в зоні відчуження з 12 травня 1987 року по 12 червня 1987 року без врахування постанов Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 153/10-43, Ради Міністрів УРСР № 207-7 від 10 червня 1986 року, Ради Міністрів СРСР від 05 червня 1986 року № 665-195, ЦК КПРС, п.1 Постанови Президії ВР СРСР та ВЦРПС № 524-156 від 07 травня 1986 року, Ради Міністрів УРСР від 08 травня 1986 року № 168-5, Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 17 грудня 1972 року № 322/34, ст. 107 КЗпП Української РСР (322-08), роз'яснення Держкомпраці і Секретаріату ВЦРПС від 16 січня 1969 року № 1/2 та постанови ЦК КПРС, ВЦРПС та Ради Міністрів СРСР № 12/35 від 27 грудня 1972 року протиправними.

Зобов'язано комунальне підприємство «Київпастранс» станція технічного обслуговування автобусів провести ОСОБА_2 перерахунок доплат по підвищеним ставкам за роботу в зоні відчуження з 12 травня 1987 року по 12 червня 1987 року з урахуванням постанов Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 153/10-43, Ради Міністрів УРСР № 207-7 від 10 червня 1986 року, Ради Міністрів СРСР від 05 червня 1986 року № 665-195, ЦК КПРС, п.1 Постанови Президії ВР СРСР та ВЦРПС № 524-156 від 07 травня 1986 року, Ради Міністрів УРСР від 08 травня 1986 року № 168-5, Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 17 грудня 1972 року № 322/34, ст. 107 КЗпП Української РСР (322-08), роз'яснення Держкомпраці і Секретаріату ВЦРПС від 16 січня1969 року № 1/2 та постанови ЦК КПРС, ВЦРПС та Ради Міністрів СРСР № 12/35 від 27 грудня 1972 року та видати довідку встановленого зразка.

Стягнуто з комунального підприємства «Київпастранс» станція технічного обслуговування автобусів на користь держави судовий збір в розмірі 640 гривень.

В апеляційній скарзі на дане рішення КП «Київпастранс» посилається на неповне з'ясування судом усіх обставин, що мають істотне значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони на користь якої приймається рішення є порушенням принципу рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та порушенням процесуального права, в даному випадку відповідача.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відомості про встановлення умов і розмірів оплати праці та умов їхнього запровадження по конкретних особах повинні мати, а отже й надавати виключно підприємства, де працювали ці особи, або їхні правонаступники. Позивач ніколи не працював в КП «Київпастранс» за основним місцем роботи, до їхнього підприємства у 1987 році він був лише відряджений, таким чином відповідач не володіє первинними документами щодо основного рахунку, відомостей про нарахування та виплату позивачу заробітної плати, в т.ч. на період його перебування у відрядженні.

Крім того, суд зобов'язав відповідача здійснити перерахунок лише доплат та видати довідку відповідного зразка. Рішення суду має бути гранично повним, зрозумілим, чітким, викладеним у послідовності, встановленій законом, однак оскільки судом чітко не визначено, якої саме встановленої форми довідку зобов'язаний видати відповідач, у останнього виникає ускладнення щодо належного виконання рішення суду.

У зв'язку з наведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання апеляційного суду представник КП «Київпастранс» в особі відокремленого підрозділу СТОА не з'явився, направив суду клопотання у якому апеляційну скаргу підтримує та просить судове засідання проводити без його участі.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу заперечив, посилаючись на її безпідставність.

Враховуючи належне повідомлення представника апелянта про час та місце судового розгляду, колегія суддів вважала за можливе слухати справу у його відсутності на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу повинно бути зроблено перерахунок доплати за час роботи в зоні відчуження як частини заробітної плати, оскільки така робота за період ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС повинна бути оплачена згідно постанов, що регламентували порядок оплати праці робітників та службовців у подвійному розмірі тарифних ставок, посадових окладів, відрядних розцінок на момент виникнення правовідносин у зв'язку зі зняттям грифу «секретно» з ряду урядових постанов.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 12 травня 1987 року по 12 червня 1987 року був відряджений водієм з Івано-Франківського АТП-08021 для обслуговування ЧАЕС через АТП-33030 м. Києва, правонаступником якого є відповідач.

Відповідно до довідки № 6, виданої АТП-33030 загальна кількість робочого часу з 12 травня 1987 року по 12 червня 1987 року складає 32 дні, 436 годин. За цей період ОСОБА_2 нарахована заробітна плата в розмірі 1 328,36 руб.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1, виданої Івано-Франківською обласною держадміністрацією 19 травня 2010 року ОСОБА_2 є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС першої категорії.

Як вбачається з довідки МСЕК від 20 лютого 2013 року ОСОБА_2 є інвалідом 2-ої групи безстроково за захворюванням, пов'язаним з роботами по ліквідації наслідків на ЧАЕС.

09 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до КП «Київпастранс» в особі відокремленого підрозділу СТОА з проханням нарахувати доплати по підвищеним ставкам за роботу в зоні відчуження та проведення перерахунку доплат по підвищеним ставкам за роботу в зоні відчуження з 12 травня 1987 року по 12 червня 1987 року з урахуванням постанов Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 153/10-43, Ради Міністрів УРСР № 207-7 від 10 червня 1986 року, Ради Міністрів СРСР від 05 червня 1986 року № 665-195, ЦК КПРС, п.1 Постанови Президії ВР СРСР та ВЦРПС № 524-156 від 07 травня 1986 року, Ради Міністрів УРСР від 08 травня 1986 року № 168-5, Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 17 грудня 1972 року № 322/34, ст. 107 КЗпП Української РСР (322-08), роз'яснення Держкомпраці і Секретаріату ВЦРПС від 16 січня1969 року № 1/2 та постанови ЦК КПРС, ВЦРПС та Ради Міністрів СРСР № 12/35 від 27 грудня 1972 року та видати довідку встановленого зразка для пред'явлення до пенсійного фонду.

16 лютого 2017 року відповідачем в задоволенні заяви відмовлено.

Як встановлено в ході розгляду справи апеляційним судом, згідно даних трудової книжки, оглянутої в судовому засіданні, 01 липня 1987 року АТП 08021 було перейменовано в АТП 12629.

03 червня 1997 року АТП 12629 перейменовано у ВАТ «Івано-Франківський автобусний парк».

31 серпня 2001 року ОСОБА_2 звільнено з роботи за п. 3ст. 36 КЗпП по переводу у ТзОВ «Щит».

Згідно даних листа Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 26 грудня 2017 року за № 1712/64.1-в направленого на вимогу апеляційного суду, надано інформацію, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, - 16 січня 2008 року внесено запис про припинення юридичної особи ВАТ «Івано-Франківський автобусний парк» без правонаступництва («стан суб'єкта-припинено»).

Згідно ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У листі Міністерства праці та соціальної політики України від 13 квітня 2001 року №03-3/1652-018-2 «Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 років осіб, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» зазначено, що листом Держкомпраці УРСР від 13 червня 1989 року № 10-769 повідомлено, що Рада Міністрів СРСР зняла гриф «секретно» з постанов ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 року № 1497-378, розпоряджень від 03 вересня 1986 року № 1767-рс і від 11 грудня 1986 року № 2488-рс. Повідомлялось також, що розсекречуються прийняті до виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 08 травня 1986 року №168-5, від 10 червня 1986 року №207-7, розпорядження Ради Міністрів УРСР від 10 вересня 1986 року №530-рс, від 16 грудня 1986 року №694-рс, від 06 січня 1988 року №12-рс та листи Держкомпраці УРСР, якими доводились зазначені рішення Ради Міністрів УРСР: №4с від 09 травня 1986 року, №58с від 11 червня 1986 року, №132с від 16 вересня 1986 року, №179с від 25 грудня 1986 року, №8с від 22 січня 1988 року. Знято гриф секретності з низки інших нормативних актів, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Постанова Кабінету Міністрів СРСР та ВЦРПС «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення, працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища» від 05 жовтня 1986 року № 665-195 передбачала встановлення за працівниками, направленими для виконання робіт, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища, збереження середньої заробітної плати.

Оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 (абзац четвертий пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року №665-195 провадилась у III, II, I зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року №665-195 «Про оплату праці і матеріальне забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 р. № 207-7) оплата праці працівників підприємств, організацій і установ (надалі - підприємств), розташованих у зоні ЧАЕС, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, повинна провадитись з дня аварії в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 р. № 964 - у III, II, I зонах небезпеки у 5-, 4-, 3-кратному розмірах в порівнянні з нормами, встановленими діючим законодавством.

Пунктом 1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС» передбачено підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівників підприємств і організацій, безпосередньо зайнятим на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 100%.

Відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 153/10-43 премія за роботу в зоні ЧАЕС виплачувалась у відповідності з діючими на підприємстві системами преміювання. Встановлені граничні розміри премій було дозволено підвищувати до 60 % тарифної ставки (окладу) на місяць (підпункт 4 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7).

Виходячи з пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС № 524-156 від 07 травня 1986 року, пунктів 1,4 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС № 665-195 від 05 червня 1986 року, пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних Спілок № 207-7 від 10 червня 1986 року, оплата за роботу у зонах небезпеки провадитися з урахуванням кратності зони небезпеки по тарифній ставці.

Крім того, постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 жовтня 1986 року № 153/10-43 встановлено, що працівникам, безпосередньо зайнятим на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, премії, заохочення й винагороди нараховувати відповідно до діючих положень на збільшені, згідно п. 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 тарифні ставки (відрядні розцінки) і посадові оклади.

Таким чином, після зняття грифу «секретно», ряд урядових актів передбачали здійснення нарахування та виплати доплат за роботу в зоні відчуження за підвищеними ставками та підвищення розміру заходів заохочення.

Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем в апеляційній скарзі, саме доплату за роботу в зоні відчуження позивачу здійснював відповідач (підприємство автотранспорту, правонаступником якого є відповідач).

Саме дане підприємство вело облік робочого часу та здійснювало нарахування такої доплати, доказом чого є наявні в справі довідки.

Тому висновок суду про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок такої доплати є правильним.

Посилання останнього на відсутність первинних документів для перерахунку в силу того, що позивач не був працівником підприємства на момент нарахування, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_2 позивається тільки про перерахунок саме розміру доплати, нарахування якої здійснював відповідач.

Щодо неможливості видати довідку встановленого зразка, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено в ході слухання справи, підприємство - правонаступник роботодавця позивача з якого його було відряджено до АТП-33030, припинило діяльність без правонаступництва. Відповідно, можливість отримання довідки за основним місцем роботи з врахуванням часу роботи у відрядженні, відсутня. Тому враховуючи предмет позову, зобов'язання відповідача вчинити дії щодо здійснення перерахунку розміру спірної доплати з врахуванням наведених актів є правомірним і такий спосіб відновлення порушеного права відповідатиме його суті.

Видача довідки відповідачем в межах наявних в його розпорядженні даних, не буде порушенням норм актів Кабміну, які встановлюють форму довідки, проте відмова у її видачі, - є перешкодою для здійснення прав позивача, який юридично в нерівних умовах щодо можливості здійснення своїх прав в порівнянні з юридичною особою та державними установами. Крім того, відповідач за умови незрозумілості та нечіткості для виконання рішення, вправі звернутися до суду з відповідною заявою про його роз'яснення.

КП «Київпастранс», відмовивши ОСОБА_2 у перерахунку доплат по підвищеним ставкам за роботу в зоні відчуження з 12 травня 1987 року по 12 червня 1987 року, порушив право позивача на його соціальний захист, як особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки такий є передумовою для перерахунку пенсії.

Враховуючи соціальну спрямованість держави, розсекречення низки постанов уряду СРСР, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, колегія суддів погоджується із висновком суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи на увагу не заслуговують і висновків суду не спростовують.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Київпастранс» в особі відокремленого підрозділу станції технічного обслуговування автобусів відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 08 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча Л.В. Василишин

Судді: Г.П. Мелінишин

І.О. Максюта