Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 511/2375/17
Номер провадження: 2/511/100/18
10 січня 2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - Теренчук Ж. В.,
при секретарі - Ніколас С.О.,
за участю позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей,
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просить змінити розмір аліментів стягнутих згідно рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.05.2014 року по справі № 511/857/14-ц та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання двох доньок - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини з всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, починаючи з 10.11.2017 року до повноліття доньки ОСОБА_3, тобто до 02.02.2029 року, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а після цієї дати стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини з всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, до повноліття доньки ОСОБА_4, тобто до 15.10.2030 року, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач є батьком її неповнолітніх доньок - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з нею. Відповідач не виконував своїх зобов`язань по утриманню й вихованню дітей, матеріальної допомоги їм не надавав, тому рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.05.2014 року були задоволені її позовні вимоги та стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, починаючи з 20.03.2014 року до повноліття доньки ОСОБА_3, тобто до 02.02.2029 року, а після цієї дати стягувати аліменти в розмірі 1/6 частини з всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, до повноліття доньки ОСОБА_4, тобто до 15.10.2030 року, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки з часу стягнення аліментів відбулись значні зміни в законодавстві, а також зріс прожитковий мінімум та витрати на дітей, їй не вистачає стягнутих аліментів для утримання доньок. На даний час мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому просила суд збільшити розмір аліментів, та стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 від усіх доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 10.11.2014 року до досягнення повноліття донькою ОСОБА_3, тобто до 02.02.2029 року, а після цієї дати стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини з всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, до повноліття доньки ОСОБА_4, тобто до 15.10.2030 року, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. .
Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року внесенні зміни до відповідних Кодексів.
Згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, із змінами внесеними відповідно до зазначеного Закону, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Враховуючи, що внесенні зміни до ЦПК України набрали чинності 15 грудня 2017 року, суд вважає розглянути справу за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала просила їх задовольнити, не заперечувала проти винесення по справі заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, по час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. На підставі ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилалась разом з копіями відповідних документів разом з розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення. На адресу суду надійшло поштове повідомлення з відміткою про невручення відповідачу повідомлення , в звязку з закінченням терміну зберігання.
Судова повістка надсилалась відповідачу в порядку, передбаченому п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, на адресу місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку.
Враховуючи вказані факти, згоду позивача, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 223ЦПК України постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
В порядку ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, хоча відповідач був повідомлений про дату та час судового засідання належним чином.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).
Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).
Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком неповнолітніх доньок - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копіями свідоцтв про народження, наявним в матеріалах справи. (а.с. 2,3).
Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.05.2014 року по справі №511/857/14ц стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, розмірі 1/3 частини з всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, починаючи з 20.03.2014 року до повноліття доньки ОСОБА_3, тобто до 02.02.2029 року, а після цієї дати стягувати аліменти в розмірі 1/6 частини з всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, до повноліття доньки ОСОБА_4, тобто до 15.10.2030 року, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішення набрало законної сили 17.06.2017 року та було звернуто до виконання.

Роздільнянським районним судом Одеської області 24.06.2014 року на підставі вище вказаного рішення було видано виконавчий лист. (а.с.4)

Із змісту рішення вбачається, що розмір аліментів на користь позивачки, визначений судом у частці від заробітку відповідача та на теперішній час складає 1/3 частину, розмір визначений в порядку закріпленому ст.182,183 Сімейного кодексу.

Згідно довідки Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 12.10.2017 року №2879, ОСОБА_1 дійсно не отримувала аліменти з ОСОБА_2 в період з 01.04.2017 року по 30.09.2017 року на утримання доньок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4. (а.с.5)

Зокрема, відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як передбачено п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Позивачка просить переглянути розмір аліментів та збільшити аліменти не в частці, визначеній судом, а в частині мінімального їх розміру в звя"зку зі змінами в законодавстві.

При цьому судом виходить з наступного.

Дійсно, 17.05.2017 року Верховна Рада України прийняла Закон № 2037-У111 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів». Закон набрав чинності 08.07.2017 року.

Статтею 182 ч.1 СК України передбачено, що при визначені розміру аліментів, суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. (у редакції зі змінами від 08.07.2017 року).

Відповідно до частини 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (у редакції зі змінами від 08.07.2017 року).

Відповідно до частини 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (у редакції зі змінами від 08.07.2017 року).

Відповідач ОСОБА_2 сплачує аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідного віку щомісяця, до досягнення донькою ОСОБА_3 повноліття, а після цієї дати повинен сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідного віку щомісяця, до досягнення донькою ОСОБА_4 повноліття, що дійсно не в повній мірі відповідає вимогам Сімейного кодексу України з подальшими змінами..

Однак перелік обставин, які можуть служити підставами для зменшення або збільшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає згідно змісту даної статті.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму ВС України від 15.05.2006 за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК ( 2947-14 ).

При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Натомість виходячи з сукупності приписів ст.ст. 2 ч. 1 п.п. 1 і 3, 18 ч.ч. 1, 2 пп. 1 і 22, 71 ч.ч. 3, 4, 6 Закону України «Про виконавче провадження», збільшення на законодавчому рівні мінімального розміру аліментів на одну дитину є підставою для визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням цього збільшення з моменту набрання чинності таким нормативним актом та винесення відповідної постанови роботодавцеві боржника, якщо аліменти з нього стягуються за місцем роботи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Жодних доказів про погіршення свого матеріального стану чи стану здоров'я позивач суду не надала.

Майновий стан позивача не змінився. З матеріалів позовної заяви вбачається, що підставою звернення до суду з позовом є внесення змін в чинне законодавство щодо розміру стягуваних аліментів.

Однак такі доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зміни (збільшення) розміру аліментів, оскільки такий розмір аліментів (не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) передбачено для всіх дітей, без врахування матеріального стану їх батьків чи інших обставин.

Таким чином прийняття даного Закону гарантує стягувачам аліментів їх мінімальний розмір з урахуванням ч.2 ст.182 СК України, як при стягненні аліментів за рішенням суду в частках від заробітку так і твердій грошовій сумі, даним нормативним актом повинні керуватися при вирішенні спорів про стягнення аліментів як суди по справам, що надійшли до суду після прийняття цього Закону, так і органи які проводять стягування та нарахування аліментів.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки її позовні вимоги не стосуються збільшення розміру аліментів в розумінні ст. 192 СК України, а зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановленого раніше судового рішення у справі про стягнення аліментів.

На підставі викладеного та керуючись ст. 182, 183, 192 Сімейного кодексу України, ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження", ст. 81, 141, 259, 263-265, 268, 281-284, 288, 289 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя Ж. В. Теренчук