Справа № 357/5763/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Цуранова А. Ю. , при секретарі - Солом'яна Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у приміщенні суду м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2018 року ОСОБА_1 через свого представника, ОСОБА_3 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 однокімнатну квартиру, загальною площею 34,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, визнати право власності за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову вказано, що з 09.09.2000 року позивач перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 04.06.2013 року. За час шлюбу ними за спільні кошти була придбана вказана квартира.

20.07.2018 року судом відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

18.09.2018 року представник позивача та відповідач звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність.

Представник позивача у поданій заяві позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглядати без її участі, половину судового збору просила повернути з державного бюджету.

Відповідач в поданій заяві позовні вимоги визнала в повному обсязі.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

З 09.09.2000 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.06.2013 року було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року у сторін від спільного життя народився син ОСОБА_4.

19.05.2005 року відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі № 4495, ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_1

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

При вирішення справи суд виходить з наступного.

За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідачем не оспорюється та обставина, що спірна квартира придбана у шлюбі, за спільні кошти та що вона є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1,2 ст.70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто Використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Таким чином, суд вважає доведеною ту обставину, що спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності сторін у справі, при цьому відповідач не заперечує проти поділу квартири у запропонованих позивачем частках, отже заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 1 620 грн., що сплачений при поданні позову на загальну суму 3 240 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 142, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки: НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки: НОМЕР_2) про поділ майна подружжя - задовольнити повністю.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однокімнатну квартиру, загальною площею 34,3 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири № АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 1 620 грн. сплачено судового збору згідно квитанції № 59 від 29.05.2018 року про сплату 3 240 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. Ю. Цуранов