Справа № 296/6841/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" вересня 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Рожкової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Яковенко О.В.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб Міністерства соціальної політики України та Російської федерації про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

16.07.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: поранення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 15 серпня 2014 року на території Луганської області, поблизу смт. Фащівка Перевальського району, Україна, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Заявник мотивує свої вимоги тим, що 14.06.2014 року Житомирським ОВК, ОСОБА_1 призвано на військову службу до лав Збройних Сил України і призначено на посаду старшого стрільця-регулювальника комендантського відділення комендантського взводу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 . Відповідно до витягу із наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) від 06.07.2014 року №49, заявника, ОСОБА_1 , у складі 11-го батальйону територіальної оборони (військова частина - польова пошта НОМЕР_1 ) відправлено у службове відрядження для виконання службових (бойових) завдань на території Донецької та Луганської областей. Як зазначено в довідці про обставини травми від 24.08.2014 року №460, 15.08.2014 року розвідувальна група, у складі якої перебував ОСОБА_1 на виконанні бойового завдання, поблизу Перевальського району Луганської області потрапила в засідку збройних формувань окупаційної адміністрації Російської Федерації. Так, під час обстрілу заявник отримав вогнепальну рану правої нижньої та верхньої щелепи правого ока снайперською розривною кулею. 15.08.2014 року після отриманого поранення під час виконання бойового завдання заявника доставлено до Артемівської ЦРЛ, де проведено первинну хірургічну обробку вогнепальної рани. 16.08.2014 року для подальшого лікування доставлено у ГВМКЦ, госпіталізований в клініку ЩЛХ. 17.08.2014 року проведено хірургічні втручання. У період з 03.11.2014 року по 12.12.2014 року заявник знаходився на стаціонарному лікуванні в клініці щелепно-лицевої хірургії та стоматології ГВМКЦ «ГВКГ» МО України, де йому поставлено діагноз: «стан після вогнепального кульового наскрізного поранення середньої зони обличчя справа (вхідний отвір права привушно-жувальна ділянка, вихідний - права інфраорбітальна ділянка). Опероване вогнепальне проникаюче склеральне поранення із випадінням внутрішніх оболонок, субатрофії правого очного яблука; нисхідна атрофія зорового нерва лівого ока. Слабоконсолідований вогнепальний багатоуламковий перелом стінок правої орбіти, правої вилицевої кістки та дуги, стінок правої верхньощелепової пазухи, гратчастої кістки, перетинки носу. Стан після операцій: ревізія та повторна хірургічна обробка вогнепальної рани обличчя; реконструкція, МОС правої вилицевої кістки, дуги, стінок правої орбіти; ПХО з ушиванням рогівкового-склеральної рани правого ока (17.08.2014); стан після забору кортикально-губчастого аутотрансплантату з гребеня клубової кістки справа; реконструкції

середньої зони обличчя за допомогою титанових міні-пластин та кісткового аутотрансплантату (10.11.2014). Акустична травма правого вуха (15.08.2014); з хронічною сенсоневральною приглухуватістю. Стан після ЗЧМТ: струс головного мозку (15.08.2014); астенічний синдром; посттравматична нейропатія правих лицевого та трійчастого нервів з незначним порушенням функції. Стійкий помірно виражений тривожно-депресивний стан після перенесеної гострої реакції на стрес ускладнений вираженим інсомнічним синдромом з епізодичними панічними нападами». Під час перебування на стаціонарному лікуванні у вищезазначеній клініці, зокрема 10.11.2014 року заявнику провели реконструктивно-відновлювальне хірургічне втручання - реконструкцію середньої зони обличчя. 04.12.2014 року військово-лікарська комісія хірургічного профілю ГВМКЦ «ГВКГ» МО України за розпорядженням командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 31.10.2014 року №2388 провела медичний огляд і встановила, що отримане ним поранення - пов`язане із виконанням обов`язків військової служби; набуте мною захворювання: «Вертеброгенна двобічна краніо-цервіко-брахіалгія на фоні міофасціального синдрому» - пов`язане з проходженням військової служби». Згідно постанови ВЛК про придатність до військової служби, служби за військовою спеціальністю, ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Після первинного огляду медико-соціальною експертною комісією, 23.12.2014 року заявник отримав довідку серії 12 ААА №080814, відповідно до якої мені встановили першу «Б» групу інвалідності «по зору». Також у довідці зазначено, отримане мною поранення - пов`язане із виконанням обов`язків військової служби. Отже, саме в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який розпочатий Російською Федерацією, ОСОБА_1 , отримав поранення 15.08.2014 року поблизу смт. Фащівка Перевальського району Луганської області України. Вважає встановлення факту того, що він отримав поранення саме внаслідок військової агресії Російської Федерації, можливе лише у судовому порядку, оскільки іншого порядку встановити такий факт чинним законодавством України не передбачено.

В судове засіданні заявник не з`явився, згідно поданого клопотання просив розглядати справу у його відсутність, заяву підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в ній (а.с.139).

Представник заінтересованої особи - Міністерства соціальної політики України, у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечення на заяву не подав (а.с.137).

Представник заінтересованої особи - Російської Федерації, у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечення на заяву не подав (а.с.136).

Дослідивши та оцінивши у сукупності надані докази, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.06.2014 року Житомирським ОВК, ОСОБА_1 , призвано на військову службу до лав Збройних Сил України і призначено на посаду старшого стрільця-регулювальника комендантського відділення комендантського взводу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (а.с.25-28).

Як вбачається з витягу із наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) від 06.07.2014 року №49, ОСОБА_1 у складі 11-го батальйону територіальної оборони (військова частина - польова пошта НОМЕР_1 ), відправлено у службове відрядження для виконання службових (бойових) завдань на території Донецької та Луганської областей (а.с.29).

У довідці про обставини травми №460 від 24.08.2014 року, зазначено, що 15.08.2014 року при виконанні бойового завдання, старшина ОСОБА_1 , який входив до складу розвідувальної групи, поблизу Перевальського району Луганської області потрапила в засідку збройних формувань окупаційної адміністрації Російської Федерації, під час обстрілу отримав вогнепальну рану правої нижньої та верхньої щелепи правого ока снайперською розривною кулею (а.с.81).

15.08.2014 року після отриманого поранення під час виконання бойового завдання ОСОБА_1 , доставлено до Артемівської ЦРЛ, де провели первинну хірургічну обробку

вогнепальної рани. 16.08.2014 року для подальшого лікування доставлено у ГВМКЦ, госпіталізований в клініку ЩЛХ. 17.08.2014 року проведено хірургічні втручання: ревізія та повторна хірургічна обробка вогнепальної рани обличчя; реконструкція, МОС правої вилицевої кістки, дуги, стінок правої орбіти; ПХО з ушиванням рогівкового-склеральної рани правого ока. 03.11.2014 року госпіталізований у клініку за направленням командира частини для обстеження та медичного огляду ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби. В період з 03.11.2014 року по 12.12.2014 року заявник знаходився на стаціонарному лікуванні в клініці щелепно-лицевої хірургії та стоматології ГВМКЦ «ГВКГ» МО України, де було поставлено діагноз: «стан після вогнепального кульового наскрізного поранення (15.08.2014) середньої зони обличчя справа (вхідний отвір права привушно-жувальна ділянка, вихідний - права інфраорбітальна ділянка). Опероване вогнепальне проникаюче склеральне поранення із випадінням внутрішніх оболонок, субатрофії правого очного яблука; нисхідна атрофія зорового нерва лівого ока. Слабоконсолідований вогнепальний багатоуламковий перелом стінок правої орбіти, правої вилицевої кістки та дуги, стінок правої верхньощелепової пазухи, гратчастої кістки, перетинки носу. Стан після операцій: ревізія та повторна хірургічна обробка вогнепальної рани обличчя; реконструкція, мос правої вилицевої кістки, дуги, стінок правої орбіти; пхо з ушиванням рогівкового-склеральної рани правого ока (17.08.2014); стан після забору кортикально-губчастого аутотрансплантату з гребеня клубової кістки справа; реконструкції середньої зони обличчя за допомогою титанових міні-пластин та кісткового аутотрансплантату (10.11.2014). Акустична травма правого вуха (15.08.2014); з хронічною сенсоневральною приглухуватістю. Стан після ЗЧМТ: струсу головного мозку (15.08.2014); астенічний синдром; посттравматична нейропатія правих лицевого та трійчастого нервів з незначним порушенням функції. Стійкий помірно виражений тривожно-депресивний стан після перенесеної гострої реакції на стрес ускладнений вираженим інсомнічним синдромом з епізодичними панічними нападами». Під час перебування на стаціонарному лікуванні у вищезазначеній клініці, зокрема 10.11.2014 року ОСОБА_1 проведено реконструктивно-відновлювальне хірургічне втручання - реконструкцію середньої зони обличчя (а.с.91).

04.12.2014 року військово-лікарська комісія хірургічного профілю ГВМКЦ «ГВКГ» МО України за розпорядженням командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 31.10.2014 року №2388 проведено медичний огляд і встановлено, що отримане ОСОБА_1 поранення - пов`язане із виконанням обов`язків військової служби; набуте мною захворювання: «Вертеброгенна двобічна краніо-цервіко-брахіалгія на фоні міофасціального синдрому» - пов`язане з проходженням військової служби». Згідно постанови ВЛК про придатність до військової служби, служби за військовою спеціальністю, ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку (а.с.92).

Згідно довідки серії 12 ААА №080814 від 23.12.2014 року, ОСОБА_1 встановлено першу «Б» групу інвалідності «по зору». Також у довідці зазначено, що отримане ним поранення - пов`язане із виконанням обов`язків військової служби (а.с.94).

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 23.12.2014 року, ступінь втрати ОСОБА_1 професійної працездатності становить 95 % (а.с.95).

23.12.2014 року Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира видано ОСОБА_1 посвідчення інваліда першої групи серії НОМЕР_2 , яким передбачене право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с.96).

Указом Президента України «Про відзначення державними нагороди України» від 03.11.2015 року №622/2015 «за особисту мужність і високий професіоналізм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі» ОСОБА_1 нагороджено орденом «За мужність» III ступеня (а.с.97-111).

Разом з тим, ОСОБА_1 нагороджено нагрудним знаком «За зразкову службу», медаллю «Захиснику Вітчизни» та медаллю «Сильному духом», що підтверджується відповідними посвідченнями (а.с. 112,113,114).

Постановою Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21 квітня 2015 року №337-VIII було схвалено текст Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків». З аналізу даної заяви убачається, що 20 лютого 2014 року були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання підрозділів збройних сил Російської Федерації, розташованих в Криму, що знаходились там відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин.

З даної заяви Верховної Ради України слідує, що 27 лютого 2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації захопили будівлі Ради міністрів та Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Водночас, відбулось створення і озброєння іррегулярних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил Російської Федерації, а Чорноморський флот Російської Федерації заблокував українські порти, де знаходились кораблі Військово - Морських Сил України. У подальшому лідер партії «Русское единство» Сергій Аксьонов проголосив себе головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим та закликав президента Російської Федерації "забезпечити мир і спокій в Криму". У відповідь на цей заклик Президент Російської Федерації звернувся до Ради Федерацій Федеральних зборів Російської Федерації, яка своєю постановою від 1 березня 2014 року надала згоду на використання на території України Збройних Сил Російської Федерації. Як наслідок, це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід`ємної частини України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Нелегітимно сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада Автономної Республіки Крим 16 березня 2014 року провела референдум про входження Автономної Республіки Крим до складу Російської Федерації, однак результати референдуму не були визнані жодною країною світу, крім Російської Федерації, що підтверджується Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27 березня 2014 року "Територіальна цілісність України".

17 березня 2014 року Верховна Рада Автономної Республіки Крим, розпущена постановою Верховної Ради України від 15 березня 2014 року № 891-VІІ, всупереч цьому проголосила Крим незалежною державою. 18 березня 2014 року самозвані представники Верховної Ради Автономної Республіки Крим підписали з президентом Російської Федерації "Договір про прийняття до Російської Федерації Республіки Крим і створення у складі Російської Федерації нових суб`єктів".

21 березня 2014 року владою Російської Федерації було прийнято Федеральний конституційний закон "О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов Республики Крым и города федерального значения Севастополя".

Згідно зі ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року №1207-VІІ, із змінами і доповненнями, Республіка Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України із зазначенням дати початку тимчасової окупації 20 лютого 2014 року.

Незаконно анексувавши Республіку Крим Росія продовжила свою військову агресію по відношенню до України, розпочавши в квітні 2014 року другу фазу збройної агресії проти України, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (07 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року).

Згідно з постановою Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21 квітня 2015 року №337-VIII, зазначені події на сході України відбувалися таким чином.

Протягом травня 2014 року самозвані лідери "ДНР" та "ЛНР", серед яких було багато громадян Російської Федерації, у неконституційний спосіб організували проведення фіктивних

референдумів про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації, формування російського козацтва та укомплектований чеченцями - громадянами Російської Федерації, батальйон "Восток", а також були задіяні такі озброєні групи найманців як "Русский сектор" та "Оплот". За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаків Повітряних сил Збройних Сил України.

11 травня 2014 року на окупованій території Донецької і Луганської областей відбувся референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з метою відокремлення та проголошення так званих "Луганської Народної Республіки" та "Донецької Народної Республіки". Однак, такий референдум, як і проголошені утворення, а саме "Луганська Народна Республіка" та "Донецька Народна Республіка" не були визнані ані національним законодавством, ані міжнародною спільнотою.

На засіданні Ради Безпеки ООН, яке відбулося 29 серпня 2014 року, в звязку з агресією Російської Федерації проти України, делегація України заявила: «Росія розпочала безпосереднє воєнне вторгнення на материкову частину України із застосуванням своїх регулярних збройних сил».

Нерегулярні збройні формування, задіяні Російською Федерацією у агресивній війні проти України, систематично підкріплювалися російськими найманцями з числа звільнених у запас військовослужбовців Збройних Сил Російської Федерації та постачанням зброї і військової техніки, включаючи танки, артилерійські системи, протитанкові засоби та сучасні зенітно-ракетні комплекси, які постачалися з території РФ. Це підтверджувалося поясненнями численно затриманих військовослужбовців Збройних Сил Російської Федерації.

Підтвердженням окупації Російською Федерацією, як країною агресором, частини території Луганської і Донецької областей, є факти здійснення нею активних дій щодо організації збройних нападів, участі в них та постачання для цього на територію України зброї та особового складу військ Російської Федерації.

Статтею першою Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ збройна агресія визначається як застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема:

-вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України;

-напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

За наслідками військової агресії Російської Федерації прийнято постанову Верховної Ради України від 17 березня 2015 року за №254-VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до абз.2 постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій "ДНР" та "ЛНР", які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04 лютого 2015 року №145-VІІІ з 20 лютого 2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Республіку Крим та місто Севастополь, які

є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки.

Крім того, постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року №129-VІІІ законодавчий орган України затвердив Звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором.

Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20 лютого 2014 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «а», «b», «c», «;d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (ХХIХ) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року.

Військові дії Російської Федерації на території України були визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій.

Отже, при вирішенні даної справи знайшов своє підтвердження факт збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, що є загальновідомим.

Відповідно до наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) від 06.07.2014 року №49, ОСОБА_1 у складі 11-го батальйону територіальної оборони (військова частина - польова пошта НОМЕР_1 ), виконував службові (бойові) завдання на території Донецької та Луганської областей.

Вищевикладені обставини справи встановлюють причинний зв`язок між травмами, які заявник отримав під час проходження військової служби та участі у проведенні антитерористичної операції на території України, що межує з територією, тимчасово окупованою в результаті збройної агресії Російської Федерації проти України.

Враховуючи, що в результаті саме збройної агресії та воєнного конфлікту, розпочатих Російською Федерацією, ОСОБА_1 15 серпня 2014 року отримав вибухову травму, також обставини того, що внаслідок саме військової агресії Російської Федерації на території Донецької області порушено право ОСОБА_1 на життя і здоров`я, передбачене ст. 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає повному задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Звернення заявника в порядку окремого провадження до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, обумовлено необхідністю визначення статусу ОСОБА_1 , як жертви міжнародного збройного конфлікту, особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених нормами міжнародного гуманітарного права (що складається з Женевських конвенцій про захист жертв війни від 12 серпня 1949 року, Додаткових протоколів до них, інших міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та отримання заявником допомоги від гуманітарних організацій.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_1 , виконуючи обов`язки військової служби, отримав поранення в результаті збройної агресії Російської Федерації, заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-91, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити юридичний факт поранення ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 15 серпня 2014 року на території Луганської області, поблизу смт. Фащівка Перевальського району, Україна, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заявник:

ОСОБА_1

проживає за адресою:

АДРЕСА_1

Паспорт серії НОМЕР_3

Заінтересовані особи:

Міністерство соціальної політики України

місцезнаходження за адресою:

м.Київ, вул.Еспланадна,8/10

Російська Федерація

адреса листування:

Посольство Російської Федерації в Україні,

Повітрофлотський проспект, 27

м.Київ, 03049

Повний текст рішення складено 17.09.2018 року.

Cуддя О. С. Рожкова