31.07.2018 Єдиний унікальний номер 205/3709/18
Провадження № 2/205/2209/2018
31 липня 2018 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Приходченко О.С.
при секретарі Король Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів, -
ОСОБА_1 31 травня 2018 року звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Єврокар Україна» про визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 5 червня 2018 року позов залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки з додержанням вимог п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 5 липня 2018 року позивачем було подано виправлений позов.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2018 року позовну заяву було прийнято до провадження суду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2018 року було вирішено питання про заочний розгляд справи.
Позивач у своєму позові посилався на те, що 7 жовтня 2017 року між ним та ТОВ «Єврокар Україна» було укладено договір фінансового лізингу № 3858, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобовязання придбати предмет лізингу, а саме автомобіль ЗАЗ Sens, комплектації standart-1, обєм двигуна 1,3 л. бензин, вартість якого складає 176 800 гривень у власність та передати предмет лізингу у користування позивачу. Представник ТОВ «Єврокар Україна» повідомив, що у разі сплатити одноразово платежу у розмірі 17 680 гривень, предмет лізингу позивачу буде надано протягом 90 календарних днів. 7 жовтня 2017 року позивачем було сплачено авансовий платіж у розмірі 17 680 гривень, проте зазначений автомобіль у визначений строк він не отримав. В телефонній розмові позивачу було повідомлено, що сплачена сума у розмірі 17 680 гривень є одноразовим платежем комісією за організацію по договору, що становить 10 відсотків вартості автомобіля, і йому необхідно виконати інші умови договору, а саме сплатити авансовий платіж у розмірі 50 відсотків вартості автомобіля, а також комісію за передачу предмету лізингу у розмірі 3 %, для того щоб отримати автомобіль. Позивач у своєму позові просив суд визнати договір фінансового лізингу № 3858 від 7 жовтня 2017 року, укладений між ним та ТОВ «Єврокар Україна», недійсним, стягнути з ТОВ «Єврокар Україна» сплачені на його рахунок кошти у розмірі 17 680 гривень та витрати по справі. У своїй заяві до суду позивач просив справу розглядати за його відсутності, ухваливши заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Відповідач ТОВ «Єврокар Україна» був належним чином в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, повідомлений про час та місце слухання справи, свого представника у судове засідання не направив. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що 7 жовтня 2017 року між ТОВ «Євракар Україна» та ОСОБА_1 укладений договір фінансового лізингу № 3858, згідно умов якого відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування позивача автомобіль ЗАЗ Sens, комплектації standart-1, а позивач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати передбачені даним договором платежі (а.с. 11-15).
У п. 8.2, п. 9.1., 9.2, 9.7 договору зазначено, що вартість предмета лізингу погоджено сторонами у розмірі 6 523,99 долари США, що згідно обмінного курсу долара США до української гривні на дату укладення договору становить 176 800 гривень; авансовий платіж визначено в розмірі 23% вартості предмета лізингу, комісія за організацію договору встановлена у розмірі 10 % вартості предмета лізингу, комісія за передачу 3% вартості предмета лізингу.
Згідно п. 10.3 договору на момент укладання даного Договору попередній розмір щомісячного періодичного платежу, у разі залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору становить 150,41 доларів США, згідно обмінного курсу доларів США до української гривні, на фактичну дату укладення даного Договору, що, відповідно становить 4 076 гривень 11 коп.
Пунктами 3.1.1., 3.3.1., 3.3.3. договору встановлено, що лізингодавець зобов'язаний придбати предмет лізингу, який визначений лізингоодержувачем, в порядку та на умовах даного договору та інших письмових домовленостей між сторонами. До отримання предмету лізингу, на умовах та у порядку передбаченим договором, сплатити передбачені даним договором платежі; у встановлений термін і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов даного договору.
Відповідно до п. 1.7. ст. 1 договору фінансового лізингу предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію договору; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4. ст. 9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.5. ст. 9 даного Договору.
Згідно з п. 12.1 договору фінансового лізингу передбачено, що лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в. п. 1.7 та 4.1, та не отримав транспортний засіб має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 20 % лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію договору в такому випадку не повертається.
На виконання умов договору фінансового лізингу 7 жовтня 2017 року ОСОБА_1 на адресу ТОВ «Єврокар Україна» було сплачено комісію за організацію по договору фінансового лізингу в розмірі 17 680 гривень (а.с. 19).
Однак, відповідач взяті на себе зобовязання не виконав.
Згідно ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2766цс15, відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».
Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.
В ч. 1 ст. 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.
За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.
Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, «Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним».
Згідно вимог ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Таким чином, договір фінансового лізингу предметом якого є транспортний засіб, а сторонами договору фізична і юридична особа, всупереч положень ст. 799 ЦК не було нотаріально посвідчено, а тому він в силу положень ст. 220 цього ж Кодексу є нікчемним, що узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеним у постановах від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2766цс15 та від 19 жовтня 2016 року № 6-1551цс16.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Враховуючи те, що договір фінансового лізингу, укладений між юридичною особою, якою являється відповідач, і фізичною особою, позивачем, нотаріально не посвідчений, тому суд вважає, що вказаний правочин є недійсним (нікчемним), і в силу ч. 2 ст. 216 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачені останнім кошти за нікчемним договором.
У звязку з викладеним, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню, а договір фінансового лізингу від 7 жовтня 2017 року № 3858, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Єврокар Україна», підлягає визнанню недійсним, крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 17 680 гривень.
На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Позивач при поданні позову до суду був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача в дохід держави слід стягувати судовий збір у розмірі 1 409 гривень 60 коп.
На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 23, ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України, ч. 1 ст. 133, ч. 1 ст. 141, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 259, 263-265, ч. 4 ст. 268, ч. 1 ст. 280, ст. ст. 281, 282 ЦПК України, суд
Позовні вимоги задовольнити.
Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення позивачем може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.
Суддя О.С. Приходченко