УХВАЛА

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 758/953/18

провадження № 61-40889ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Червинської М. Є. розглянув касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві) про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2018 року, позов задоволено.

Стягнуто з ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 листопада 2016 року по 07 квітня 2017 року у розмірі 60 872 грн 04 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 10 708 грн 97 коп.

У вересні 2018 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві на рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2018 року.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову ОСОБА_1 до ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві є стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 60 872 грн 04 коп., у зв'язку з чим ціна позову у справі № 758/953/18 не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві на рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2018 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюДержавної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Суддя М. Є. Червинська