АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1418/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді Бородійчук В.Г., Бабенко В.М.

секретар Чуйко А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_3,

відповідач (скаржник) АТ КБ «ПриватБанк»,

третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу

ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 13.06.2018 (ухвалене у залі судових засідань Звенигородського районного суду, повний текст складено 13.06.2018, суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, :

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся 12.03.2018 до суду з позовом, яким просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 16.11.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №20878, про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів в сумі 578974,09 грн., які є його боргом за кредитним договором №CSZ0GK00000003 від 13.03.2006, посилаючись на те, що цей виконавчий напис є незаконним, оскільки сума заборгованості за кредитним договором не є безспірною, адже рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 10.102017, залишеним без змін постановою апеляційного суду Черкаської області від 10.01.2018, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовлено та встановлено відсутність заборгованості позивача перед відповідачем.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 13.06.2018 позовні вимоги у справі задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 3000,00 грн. та стягнення з відповідача до державного бюджету судового збору в сумі 704,80 грн., відповідач подав 09.07.2018 через відділення поштового звязку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, просить рішення суду першої інстанції скасувати у вказаній частині та новим рішенням відмовити у стягненні на користь позивача витрат на правову допомогу та перерозподілити між сторонами витрати по сплаті судового збору. Скаржник вказує, що позивач не довів, що понесені ним витрати на правову допомогу були необхідними, що вони відповідають його фінансовому стану, оскільки він отримує пенсію по інвалідності у незначному розмірі. Позивач не використав своє право на отримання безоплатної вторинної правової допомоги. У справі відсутні докази реєстрації та обліку квитанції про оплату позивачем послуг адвоката у розмірі 10000,00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Отже рішення суду першої інстанції в даній справі переглядається в апеляційному порядку в частині вирішення питань про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу та стягнення з відповідача до державного бюджету судового збору.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що 13.03.2006 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №CSZ0GK00000003. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 13.03.2006 між сторонами укладено договір іпотеки №CSZ0GK00000003.

У звязку з несвоєчасною сплатою кредиту, ПАТ КБ «ПриватБанк» в 2009 році звернулося до Звенигородського районного суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки. Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 11.12.2009 в задоволенні позовних вимог відмовлено у звязку з відсутністю заборгованості, а відтак і підстав для дострокового повернення кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішення набрало законної сили.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 10.10.2017, залишеним без змін постановою апеляційного суду Черкаської області від 10.01.2018, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовлено.

16.11.2017 приватним нотаріусам Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вчинено виконавчий напис за реєстраційним №20878, за яким з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто грошові кошти в сумі 578974,09 грн., які є його боргом за кредитним договором №CSZ0GK00000003 від 13.03.2006.

11.01.2018 старшим державним виконавцем Звенигородського МРВ ДВС ГТУ юстиції у Черкаській області відкрито виконавче провадження №55510086 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 580774,09 грн.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Статтями 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Оскільки в даному випадку нотаріус не перевірив безспірності заборгованості позивача у справі перед банком, відсутність якої встановлено судовим рішенням, що набрало законної сили, спірний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню.

Указані обставини сторонами у справі не оспорюються.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 3, 6, 8, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатних осіб за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2018 становив 1762, 00 гр., тобто 40% складають суму в розмірі 704,80 грн.

Відповідно до договору про надання послуг адвоката від 04.03.2018 (а.с.26) адвокат ОСОБА_5 надала ОСОБА_3 правові послуги щодо скасування виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 16.11.2017.

Оскільки в даній справі на а.с.24 наявна квитанція про сплату позивачем адвокату ОСОБА_5 10000,00 грн. витрат на правову допомогу, а на а.с.25 розрахунок від 11.03.2018 про те, що адвокат ОСОБА_5 відповідно до договору про надання послуг адвоката надала позивачу у справі правових послуг на 3000,00 грн., апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про необхідність стягнення саме такої суми з відповідача на користь позивача є вірними.

При цьому апеляційний суд враховує, що адвокатом було підготовлено позовну заяву у справі, взято участь у підготовчому судовому засіданні від 06.04.2018 (а.с.39), отже визначений судом першої інстанції розмір витрат на правову допомогу є таким, що належним чином відповідає вимогам обґрунтованості та пропорційності, передбаченим п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України.

Апеляційний суд відхиляє апеляційні доводи про те, що позивач не довів, що понесені ним витрати на правову допомогу були необхідними, адже розгляд даної справи про визнання виконавчого напису нотаріуса про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 578974,09 грн. з позивача таким, що не підлягає до виконання, безсумнівно має важливе значення для особи.

Крім того, апеляційні доводи про те, що вказані витрати не відповідають фінансовому стану позивача, апеляційний суд відхиляє, адже зазначена сума не є значною, враховуючи, обсяг прав позивача, що захищаються в даній справі.

Апеляційні доводи про те, що позивач не використав своє право на отримання безоплатної вторинної правової допомоги також не спростовують висновків суду першої інстанції в цій справі, адже особа не зобовязана звертатися в кожному випадку саме по безоплатну правову допомогу та вправі вільно обирати захисника своїх прав, що гарантовано Конституцією України.

Та обставина, що у справі відсутні докази реєстрації та обліку квитанції про оплату позивачем послуг адвоката у розмірі 10000,00 грн., про що вказує скаржник, не свідчить про відсутність витрат у позивача на одержання правової допомоги, адже остання йому надавалася за оплатним договором.

Так як позивач у справі як інвалід ІІ групи звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» у звязку із задоволенням позовних вимог у справі судовий збір слід стягнути з відповідача на користь державного бюджету, а апеляційні доводи таких висновків не спростовують.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 13.06.2018 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 13.06.2018 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, що подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Суддя-доповідач

Судді