Справа № 183/539/18
№ 2/183/1510/18
25 червня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря Котенко Т.О.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - орган опіки та піклування Марянівської сільської ради, служба у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, -

02 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до матері дитини ОСОБА_2, в обґрунтування якого посилається на те, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Фактично шлюбні відносини між ними були припинені у листопаді 2015 року, а 06.06.2017 року за заявою ОСОБА_4 шлюб розірвано рішенням суду.
У липні 2015 року відповідач без будь яких пояснень залишила сина, жодної матеріальної допомоги на його утримання не надавала. В подальшому стало відомо, що остання проживає з іншим чоловіком, обидва не мають свого житла, періодично мешкають у своїх батьків. Протягом останніх двох років позивач намагався узгодити з матірю дитини місце постійного проживання сина з ним, жодним чином не перешкоджав матері бачитися з сином, здійснювати свої материнські обовязки. Вважає, проживання сина з батьком не суперечить інтересам самої дитини, оскільки ОСОБА_3 сам цього бажає, і неодноразово наголошував, що не хоче спілкуватися з матірю. Він, як батько дитини, може забезпечити своєму синові належний матеріальний та моральний захист, є цілком забезпеченою людиною.
На відміну від цих факторів, відповідач не працює, постійного доходу не має, що унеможливлює створення нормальних умов для ОСОБА_3. Ті дні, коли син перебував з матірю, закінчилися для дитини хворобою, дитину було повернуто напівроздягненою та нездоровою. Цього всього він не бажає своїй дитині, а тому наполягає щоб ОСОБА_3 постійно проживав разом з ним. Проти його побачень та спілкування з мамою позивач ніяким чином не заперечує. Усі матеріальні витрати по утриманню та вихованню сина готовий взяти на себе, у звязку з зазначеним, позивач просить суд:
- визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із батьком ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1.
Ухвалою суду від 23 лютого 2018 року відкрите провадження у справі. За результатами підготовчого провадження відповідною ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі, та не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач відзиву на позов не подала, в судове засідання не з'явилася, про час, дату і місце судового засідання була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи.
Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про час, дату і місце судового засідання були повідомлена належним чином.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та відповідач по справі ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі та являються батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-КИ № 465756, виданим 22 листопада 2013 року (а.с.9).
У відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2017 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 10).
Судом встановлено, що на даний час ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою: Новомосковський район, с. Марянівка, вул. Молодіжна 19/7. Разом з ним проживає його син ОСОБА_3 та батько позивача ОСОБА_5, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.17). Позивач сплачує комунальні послуги по утриманню квартири (а.с.14,15).
З наданих Дошкільним закладом «Сонечко» документів вбачається, що ОСОБА_3 відвідує зазначений навчальний заклад з 20 липня 2015 року по теперішній час. З 30 червня 2016 року мати дитини до дошкільного закладу не зявлялася, дитиною опікується батько та дідусю. Дитини завжди охайна, доглянута, вчасно зявляється до школи (а.с.18,22).
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Наявність такого договору, укладеного між батьками, судом не встановлено.
Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Суду подано довідку про заробітну плату та характеристику з місця роботи позивача (а.с.11,22), з яких вбачається, що ОСОБА_1 з 27.01.2017 року працює продавцем непродовольчих товарів в ТОВ «Епіцентр-К», має стабільний заробіток, затримки у виплаті заробітної плати за останні шість місяців відсутні, за місцем роботи характеризується позитивно.
24 січня 2017 року позивач пройшов профілактичний наркологічний огляд, про що свідчить копія сертифікату Серія 4ТТА № 126135 (а.с.16).
Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків.
Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.
Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні.
Частиною першою статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Оскільки відповідачем ОСОБА_2 не подано жодного доказу, який би свідчив про те, що вона має власне житло, самостійний доход та в змозі самостійно утримувати свого сина ОСОБА_6, суд вважає, що така бездіяльність відповідача, як матері, суперечить інтересам дитини, порушує її права, гарантовані міжнародним та національним законодавством
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що в інтересах дитини ОСОБА_3, який на даний час проживає з батьком та виявив бажання залишитись з батьком, необхідно визначити місце проживання дитини разом з батьком ОСОБА_1.
На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 4,12,76,81,89,206,263,265 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Марянівської сільської ради Новомосковської району Дніпропетровської області, служба у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, - задовольнити.
Визнати місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з його батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, за адресою: АДРЕСА_2.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.