_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-о/520/495/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2018 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Гниличенко М.В.,

при секретарі Шпак К.Д. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м.Одеси цивільну справу за заявою ОСОБА_1 Нурієвича, заінтересована особа - Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, суд

ВСТАНОВИВ:

24.10.2018 року ОСОБА_1 Нурієвич звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт народження дитини ОСОБА_2 05.08.2017 року на тимчасово окупованій території України в м.Севастополь Автономної Республіки Крим в пологовому будинку №2 міської лікарні №5 «Центр охорони здоровя матері та дитини» Державної бюджетної установи охорони здоровя м.Севастополя батьками якої є ОСОБА_1 Нурієвич, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянка України.

Заява мотивована тим, що 05.08.2017 року у місті Севастополь - тимчасово окупованої території України, народилась дитина чоловічої статі ОСОБА_2 у громадян України - ОСОБА_1 Нурієвича та ОСОБА_1 /до шлюбу Ібрагімова/ ОСОБА_4, які перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м.Севастополі 30.10.2009 року/а.с.10/

Підставою звернення заявника до суду є неможливість реєстрації факту народження дитини та отримання свідоцтва про народження за зразками законодавства України, у звязку з тим, що офіційні документи, що посвідчують зазначений факт, завірені органом окупаційної влади.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 та представник Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області не зявились, належним чином повідомлялись, причини неявки суду не відомі. Суд вважає надані докази повними та достатніми для розгляду справи по суті за відсутності учасників процесу.

Згідно частини 2 ст.317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про задоволення заяви з огляду на наступне.

Судом встановлено, що дружина заявника ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянка України, паспорт серії АР №442255, виданий Балаклавським РВ УМВС України в місті Севастополь 04.12.2009 року, перебуваючи у шлюбі з громадянином України ОСОБА_1 Нурієвичем, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії АР №453545, виданий Балаклавським РВ УМВС України в місті Севастополь 17.05.2011 року, - 05.08.2017 року у м. Севастополь, що є тимчасово окупованою територією України, народила о 09.25 годин дитину чоловічої статі - ОСОБА_2, вагою 3470 г та довжиною тіла 51 см, про що Пологовим будинком №2 Міської лікарні №5 «Центр охорони здоровя матері і дитини» Державної бюджетної установи охорони здоровя м.Севастополя» 07.08.2017 року видане медичне свідоцтво про народження серії 67 № 170159/а.с.13/.

З метою проведення державної реєстрації народження дитини, заявник звернувся до Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області з відповідною заявою.

Проте, листом від 23.10.2018 року за № 8057 Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області відмовив ОСОБА_1 у проведенні державної реєстрації народження, оскільки надане свідоцтво про народження не відповідає умовам діючого законодавства та не створює правових наслідків/а.с.14/.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно до ст.ст.1,3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій є тимчасово окупованими територіями.

Тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» також передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Разом з тим, як вбачається з правових позицій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в інформаційному листі щодо окремих питань застосування Закону України від 4 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами 4 України.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України, якою передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Згідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно зі ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.144 СК України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ст.7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.

Встановлення факту народження дитини заявником необхідне для реєстрації народження дитини в органах реєстрації актів цивільного стану та отримання свідоцтва про народження дитини, заявник, який є громадянином України, позбавлений можливості зареєструвати місце проживання дитини та реалізувати інші права та обов'язки, пов'язані із народженням дитини.

На сьогоднішній час надані заявником документи видані органами тимчасово окупованої території не є підставою для реєстрації народження на території України, тому заявники позбавлені можливості зареєструвати народження своєї дитини іншим способом.

З наданих заявником документів слідує, що вони є громадянами України, а, відповідно, повною мірою користується її захистом та перебувають під її суверенітетом.

З огляду на вказане, суд вважає, що для проведення державної реєстрації народження дитини є обєктивні перешкоди, та на підставі наданих до суду документів вважає доведеним і встановленим факт народження дитини чоловічої статті - ОСОБА_2, який народився 05 серпня 2017 року у місті Севастополі, тимчасово окупованій території України, від батьків, що перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м.Севастополі 30.10.2009 року, актовий запис № 1161, вказавши батько - ОСОБА_1 Нурієвич, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії АР №453545, виданий Балаклавським РВ УМВС України в місті Одесі 17.05.2011 року, громадянин України, мати - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянка України, паспорт серії АР №442255, виданий Балаклавським РВ УМВС України в місті Севастополь 04.12.2009 року.

З метою захисту прав і свобод громадян України, яким є заявник та їх новонароджена дитина, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту народження дитини з огляду на те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту. Вказане надасть можливість отримати заявнику свідоцтво про народження їх дитини, виданого державним органом України.

Відповідно до ч.4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 263-265, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 Нурієвича, заінтересована особа - Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити факт народження дитини чоловічої статті ОСОБА_2, народженого 05 серпня 2017 року у місті Севастополі, тимчасово окупованій території України, від батьків, що перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м.Севастополі 30.10.2009 року, актовий запис № 1161, вказавши батько - ОСОБА_1 Нурієвич, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії АР №453545, виданий Балаклавським РВ УМВС України в місті Одесі 17.05.2011 року, громадянин України, мати - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянка України, паспорт серії АР №442255, виданий Балаклавським РВ УМВС України в місті Севастополь 04.12.2009 року.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м.Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений 25.10.2018 року.

Суддя Гниличенко М. В.