Справа № 445/1368/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2018 року Золочівський районний суд Львівської області

в складі судді Бакаїм М. В.

з участю секретаря Стеців Н.Р.

з участю сторін:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Золочеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником будинку № 42 по вул. Черемшини в м. Золочеві, в якому зареєстрована співжителька його сина - ОСОБА_3 яка не проживає у його будинку з лютого 2017 року. Вона виїхала на роботу за місцем праці в Чернігівську область, Бахмацький район, с. Щуча Гребля. 25.04.2018 року її було позбавлено батьківських прав щодо її малолітніх дітей. Ні до дітей, ні за місцем реєстрації вона не з"являється, на утримання будинку коштів не надає. Добровільно знятись з реєстрації відмовляється, тому вказаний спір неможливо вирішити в позасудовому порядку. Через це він не змушений отримати субсидію.

За таких обставин позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримали та дали пояснення аналогічні за змістом позовної заяви, просили позов задоволити.

Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подавала.

За таких обставин розгляд справи проводиться заочно у відсутності відповідача, проти чого позивач та її представник не заперечує.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дали аналогічні за змістом пояснення та пояснили, що ОСОБА_3 тривалий час не проживає у будинку позивача, речей її у будинку немає. Вона не навідується, допомоги на утримання будинку не надає. Їм відомо, що місце її проживання десь у Чернігівській області.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

У відповідності до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії СТА № 612429 , позивач ОСОБА_1 є власником будинку № 42 по вул. Черемшини в м. Золочеві Львівської області.

Як вбачається з довідки № 687 про склад сім"ї виданої Золочівським МВЖКП від 18.07.2018 р., будинкової книги для прописки громадян у будинку № 42 по вул. Черемшини в м. Золочеві, зареєстрована відповідачка ОСОБА_3

Згідно довідок виконкому Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області № 2 від 15.01.2018 рокута № 3 від 18.09.2017 р. ОСОБА_3 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 без реєстрації.

З актів обстеження матеріально-побутових умов від 19.07.2018 р., 14.03.2018 р., 10.11.2017 р., 10.07.2017 р., 10.07.2017 року складеними депутатом Золочівської міської ради Львівської області ОСОБА_6, у будинку позивача відповідачка ОСОБА_7 зареєстрована, однак не проживає.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 25.04.2018 року відповідачка ОСОБА_3 позбавлена батьківських прав відносно дітей: сина ОСОБА_8 та сина ОСОБА_9.

Відповідно до положення статей 64, 156 Житлового кодексу Української РСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Дана позиція також висловлена в рішенні Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка не відноситься до членів сім'ї власника будинку.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно дост. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ст.ст. 71, 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців без поважних причин.

Аналіз зазначених норми дає підстави для висновку про те , що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім"ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності.

Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

За змістом ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Суд вважає, що є підстави визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Крім того, право відповідачем не оспорюється.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачка зареєстрована, але більше року не проживає у вищевказаному будинку, а позивач у зв'язку з його реєстрацією позбавлений можливості повною мірою володіти, користуватись та розпоряджатися вищезазначеним будинком, чим обмежуються його права як власника згаданого об'єкта нерухомості.

На підставі ст.ст. 12, 19, 81, 141, 263-265, 273, 274-279, 280, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком № 42 по вул.Черемшини в м. Золочеві Львівської області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області або через Золочівський районний суд Львівської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя ОСОБА_10