АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 01 2018 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Лисака І.Н., Владичана А.І.

секретар Конецька Д.Г.

позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

апеляційна скарга публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» на рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 12 вересня 2017 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Байцар Л.В.

встановила:

В січні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 24 181 гривень.

Рішенням Садгірського районного суду міста Чернівці від 12 вересня 2017 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Посилається на те, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи , допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Так, за змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що 22 травня 2008 року сторони уклали кредитний договір та відповідно до його умов відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22,80 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується заявою позивача від 22 травня 2008 року, довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,55 днів пільгового періоду», підписаною позивачем (а.с.5,6).

З розрахунку заборгованості за договором від 22 травня 2008 року вбачається, що станом на 31 березня 2017 року банком нараховано відповідачу заборгованість в сумі 24 181 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 556 гривень 64 копійки, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 18 634 гривні 79 копійок, 3600 гривень пені та комісії, штрафу в сумі 1389 гривень 57 копійок.

З довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що банк 6 травня 2008 року видав ОСОБА_1 кредитну картку НОМЕР_3 з терміном дії до травня 2012 року.

8 червня 2011 року банк видав ОСОБА_1 кредитну картку НОМЕР_1 з терміном дії до лютого 2015 року та кредитну картку НОМЕР_2 з терміном дії до квітня 2015 року (а.с.59).

З виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що відповідач останній раз отримував кредитні кошти 28 грудня 2012 року в сумі 100 гривень, та поповнював картковий рахунок на суму 500 гривень 18 вересня 2014 року (а.с.60).

Враховуючи наведені вище обставини слід дійти висновку про те, що строк дії кредитного договору закінчився 30 квітня 2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи банк звернувся до суду з позовом 25 квітня 2017 року (а.с.1).

З позовної заяви вбачається, що позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором, яка існувала станом на 31 березня 2017 року.

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності (а.с.36-38).

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом за межами трирічного строку позовної давності, який слід обчислювати з 25 липня 2013 року.

Колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитом та відсотками в межах строку позовної давності, який слід відраховувати з 25 квітня 2014 року, тобто враховуючи три роки до звернення до суду з позовом.

З розрахунку заборгованості за договором від 22 травня 2008 року вбачається, що заборгованість за кредитом за період з 25 квітня 2014 року по 31 березня 2017 року складала 270 гривень 21 копійка.

Право банку на звернення до суду з позовом про стягнення простроченої заборгованості в сумі 286 гривень 43 копійки виникло поза межами строку позовної давності, а тому така заборгованість не підлягає стягненню на користь банку.

Позивач також має право на стягнення з відповідача на свою користь відсотків за користування кредитом в межах трьохрічного строку позовної давності, а саме за період з 25 квітня 2014 року по 31 березня 2017 року.

За період з 25 квітня 2014 року по 30 квітня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» має право на проценти за користування кредитом в сумі 85 гривень 16 копійок, виходячи з наступного розрахунку:

(270,21/100*30)/360*129=20,05 - проценти за користування кредитом за період з 25 квітня 2014 року по 31 серпня 2014 року, протягом якого діяла процентна ставка 30 відсотків річних.

270,21 - сума заборгованості за кредитом, що підлягає стягненню за судовим рішенням;

30 процентна ставка, яка діяла за період з 25 квітня 2014 року по 31 серпня 2014 року;

360 - розрахунковий період відповідно до пункту 5.5 ІІ Розділу умов та правил надання банківських послуг;

129 - кількість днів за період з 25 квітня 2014 року по 31 серпня 2014 року, протягом якого діяла процентна ставка 30 відсотків річних.

(270,21 /100*34,8)/360*212= 55,38 - проценти за користування кредитом за період з 1 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року, протягом якого діяла процентна ставка 34,8 відсотків річних

270,21 - сума заборгованості за кредитом, що підлягає стягненню за судовим рішенням;

34,8 процентна ставка, яка діяла за період з 1 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року;

360 - розрахунковий період відповідно до пункту 5.5 ІІ Розділу умов та правил надання банківських послуг;

212 - кількість днів за період з 1 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року, протягом якого діяла процентна ставка 34,8 відсотків річних.

(270,21 /100*43,2)/360*30=9,73 - проценти за користування кредитом за період з 1 квітня 2015 року по 30 квітня 2015 року, протягом якого діяла процентна ставка 43,2 відсотків річних

270,21 - сума заборгованості за кредитом, що підлягає стягненню за судовим рішенням;

43,2 процентна ставка, яка діяла за період з 1 квітня 2015 року по 30 квітня 2015 року;

360 - розрахунковий період відповідно до пункту 5.5 ІІ Розділу умов та правил надання банківських послуг;

30 - кількість днів за період з 1 квітня 2015 року по 30 квітня 2015 року, протягом якого діяла процентна ставка 43,2 відсотків річних.

20,05+55,38+9,73=85,16 - проценти за користування кредитом за період з 25 квітня 2014 року по 30 квітня 2015 року.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищезазначені положення закону та у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав у постанові від 7 вересня 2016 року у цивільній справі № 6-1412цс16.

Після закінчення строку дії договору, що відповідає строку дії картки, а саме до квітня 2015 року, за період з 1 травня 2015 року по 31 березня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» має право на проценти за користування кредитом в сумі 122 гривні 53 копійки виходячи з наступного розрахунку.

З 1 травня по 27 серпня 2015 року діяла облікова ставка НБУ в розмірі 30 процентів та вказаний період налічує 119 днів.

(270,21/100*30)/365*119=26,43

З 28 серпня по 24 вересня 2015 року діяла облікова ставка НБУ в розмірі 27 процентів та вказаний період налічує 28 днів

(270,21/100*27)/365*28=5,60

З 25 вересня 2015 року по 21 квітня 2016 року діяла облікова ставка НБУ в розмірі 22 процента та вказаний період налічує 210 днів.

(270,21/100*22)/365*210=34,20

З 22 квітня по 26 травня 2016 року діяла облікова ставка НБУ в розмірі 19 процентів та вказаний період налічує 35 днів.

(270,21/100*19)/365*35=4,92

З 27 травня по 23 червня 2016 року діяла облікова ставка НБУ в розмірі 18 процентів та вказаний період налічує 28 днів.

(270,21/100*18)/365*28=3,73

З 24 червня по 28 липня 2016 року діяла облікова ставка НБУ в розмірі 16,5 процентів та вказаний період налічує 35 днів.

(270,21/100*16,5)/365*35=4,28

З 29 липня по 15 вересня 2016 року діяла облікова ставка НБУ в розмірі 15,5 процентів та вказаний період налічує 49 днів.

(270,21/100*15,5)/365*49=5,62

З 16 вересня по 27 жовтня 2016 року діяла облікова ставка НБУ в розмірі 15 процентів та вказаний період налічує 42 дні.

(270,21/100*15)/365*42=4,66

З 28 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року діяла облікова ставка НБУ в розмірі 14 процентів та вказаний період налічує 155 дні.

(270,21/100*14)/365*155=33,09

26,43+5,60+34,20+4,92+3,73+4,28+5,62+4,66+33,09=122,53

122,53 - проценти за користування кредитом за період з 1 травня 2015 року по 31 березня 2017 року, виходячи з облікової ставки НБУ.

Враховуючи вищенаведені розрахунки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитними коштами за період з 25 квітня 2014 року по 31 березня 2017 року в сумі 207 гривень 69 копійок.

Також на користь банку підлягає стягненню пеня в межах річного строку позовної давності за період з 25 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року, яка згідно розрахунку заборгованості складає 1200 гривень.

Колегія суддів вважає , що в задоволенні позовної вимоги про стягнення штрафу слід відмовити у зв'язку з пропуском річного строку позовної давності.

Так, згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» умовами кредитного договору передбачений штраф за порушення строків платежів по любому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більше ніж 120 днів в сумі 250 гривень плюс 5 процентів від суми позову.

Також як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором після порушення відповідачем строків платежів більш ніж на 120 днів, тобто в грудні 2014 року, у банку виникло право на штраф, передбачений пунктом 8.6 умовами та правилами надання банківських послуг та довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

Річний строк позовної давності передбачений пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України щодо вимог про стягнення штрафу сплив в грудні 2015 року

За таких обставин позивач пропустив строк позовної давності щодо вимог про стягнення штрафу.

Отже, загальна заборгованість за кредитним договором яку слід стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 22 травня 2008 року на підставі рішення суду складає 1677 гривень 90 копійок (270,21+85,16+122,53+1200=1677,90).

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

З ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 1677 гривень 90 копійок, яка складається з суми кредиту в розмірі 270 гривень 21 копійки, суми відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 207 гривень 69 копійок та пені в сумі 1200 гривень.

Колегія суддів вважає помилковими доводи апеляційної скарги про те, що банк не пропустив строк позовної давності, оскільки ОСОБА_1 18 вересня 2014 року здійснив оплату за кредитним договором в сумі 500 гривень, тобто вчинив дії, що свідчать визнання ним свого боргу.

За таких обставин перебіг строку позовної давності перервався відповідно до положень ч. 1 ст. 264 ЦК України.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов'язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав у постанові від 9 листопада 2016 року у цивільній справі № 6-1457цс16.

З довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» вбачається відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитним договором до 25 числа місяця, наступного за звітнім в розмірі семи відсотків від заборгованості, але не менше 50 гривень/10 доларів та не більше залишку заборгованості (а.с.6).

Сплата відповідачем 500 гривень в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка мала місце 18 вересня 2014 року, зарахована банком на погашення пені, яка на цей момент складала 1100 гривень.

Вказані обставини свідчить про визнання відповідачем тільки боргу щодо сплати пені згідно умов кредитного договору.

Помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір пролонгувався автоматично після закінчення дванадцяти місячного строку його дії, який починався з моменту підписання такого договору.

Так, Верховний Суд України у постанові від 24 вересня 2014 року у справі №6-103цс14 виклав наступну правову позицію.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці, і що останній платіж здійснено в листопаді 2008 року, дія картки закінчилась 30 жовтня 2009 року, а з позовом до суду банк звернувся лише у вересні 2013 року.

Суди апеляційної й касаційної інстанцій, погоджуючись із доводами позивача щодо неодноразової пролонгації кредитного договору, не звернули уваги на те, що пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, а також на те, що після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобов'язань за договором від 13 жовтня 2006 року не виконав.

З матеріалів справи вбачається, що після закінчення строку дії останньої платіжної картки, банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобов'язань за договором від 22 травня 2008 року не виконав.

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закону) встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону (в редакції чинній на момент подання до суду апеляційної скарги) встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову на суму 1677 гривень 90 копійок, що становить 6,94 відсотки від ціни позову.

З платіжного доручення від 18 квітня 2017 року вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» за подання до суду позову сплатив судовий збір в сумі 1600 гривень (а.с.18).

З платіжного доручення від 25 жовтня 2017 року вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 1760 гривень (а.с.64).

Отже, з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» слід стягнути 233 гривні 18 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 12 вересня 2017 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 1677 (одна тисяча шістсот сімдесят сім) гривень 90 копійок, яка складається з суми кредиту в розмірі 270 гривень 21 копійки, суми відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 207 гривень 69 копійок та пені в сумі 1200 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 233 (двісті тридцять три) гривні 18 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти з дня її проголошення.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: І.Н. Лисак

А.І. Владичан