Справа № 357/9315/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 січня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Цуранова А. Ю. ,
при секретарі - Солом'яна Л. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Біла Церква справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки,
Вказував, що постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Посилаючись те, що неправомірними діями ОСОБА_2 їй завдано майнову та моральну шкоду, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду в розмірі 10 318,12 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та судові витрати.
29.09.2017 року відкрито провадження в даній справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Учасники судового процесу в судове засідання не з`явились.
Представник позивача ОСОБА_4 04.01.2018 року звернувся до суду із заявою, в якій просив розглядати справу за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечував. Крім того, просив стягнути з відповідача судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 640 грн. та витрати на публікацію оголошення в газеті «Час Київщини» на суму 400 грн.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не повідомив, тому суд вважає за необхідне провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України.
В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
З наявної в матеріалах справи постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2016 року вбачається, що 08.12.2016 року близько 11 год. 45 хв. в с. Фурси Білоцерківського району Київської області по вул. Європейська, 25-а, ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Ssang Yong Rexton», державний номерний знак НОМЕР_1, не врахував дорожню обстановку, виїжджаючи з прибудинкової території на головну дорогу не надав дорогу транспортному засобу, який рухався головною дорогою та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_4, в результаті чого обидва автомобілі зазнали механічних пошкоджень, що завдало матеріального збитку, чим порушив п. 2.3-б, 16.11 Правил дорожнього руху.
Вказаною постановою ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Крім того, на визначення розміру матеріального збитку позивачем були витрачені кошти в сумі 700 грн.
Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.
Статтею 22 ЦК України передбачено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Частиною 2 ст. 1192 ЦК України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Таким чином, враховуючи той факт, що винним у вчинені дорожньо-транспортної пригоди визнано відповідача, який не надав доказів на спростування встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 10 318,12 грн. матеріальної шкоди.
В позовній заяві позивач просила стягнути моральну шкоду посилаючись на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача вона зазнала тяжких моральних страждань, оскільки для придбання пошкодженого автомобіля тривалий час заощаджувала кошти та після пошкодження автомобіля була позбавлена можливості вільно користуватися своїм майном, що призвело до значних незручностей, був порушений звичайний уклад її життя.
Так, частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Враховуючи наведені позивачем обставини, які не були спростовані відповідачем, суд вважає, що внаслідок дій відповідача позивач зазнала моральних страждань, які полягають у душевних хвилюваннях та витраті часу на захист її прав, що також вплинуло на звичний порядок її життя, тому з урахуванням характеру правопорушення позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача 1 500 гривень.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповдача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог, тобто в сумі 372,29 грн. (58,17% ціни позову).
В частині стягнення понесених витрат на оголошення в пресі слід відмовити, оскільки не надано доказів розміщення конкретного оголошення про виклик відповідача по даній справі в судове засідання, тобто самої газети «Час Київщини» з відповідним оголошенням.
Згідно пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаціної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 263-265, 273, 282, 284, 352, 354 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки - задовольнити частково.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Позивач може оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. Ю. Цуранов