Провадження № 2/127/2496/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

19.10.2018 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Крижанівського В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення коштів по борговій розписці,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про повернення коштів по борговій розписці.

Позов мотивований тим, що 01.11.2017 року ОСОБА_2 від ОСОБА_1 при свідках отримано грошові кошти в сумі 43 560 грн.

При свідках сторони домовились про строк повернення коштів до 01.05.2018 року.

Станом на 18.06.2018 року грошові кошти по борговій розписці так і не повернуті. На думку позивача його права порушені та мають бути відновлені шляхом винесення рішення про зобовязання боржника щодо повернення коштів по борговій розписці.

Викладені обставини змушують позивача звернутись до суду щоб захистити свої майнові інтереси, оскільки вирішити даний спір позасудовим шляхом не виявилось можливим. У позивача є всі підстави вважати, що відповідач ухиляється від взятого на себе зобовязання щодо повернення боргу.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

01.11.2017 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 кошти в сумі 43 560 грн.

Сторони домовились про повернення коштів до 01.05.2018 року.

Позикодавець ОСОБА_1 направив позичальнику ОСОБА_2 претензію про повернення позичених коштів в 10-денний строк з моменту її отримання. Така вимога залишилась не виконаною, кошти позивачу не повернуто.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним із моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положеннями ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За положеннями ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі), або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

В ч.1 ст. 526 ЦК України зазначено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Досудове врегулювання спору зі сторони позивача здійснювалось шляхом направлення на адресу відповідача претензії про повернення коштів по борговій розписці, що підтверджується відповідною претензією, описом вкладення та фіскальним чеком про направлення вказаної претензії.

Враховуючи те, що факт одержання позики встановлений, а її повернення має для позивача юридичне значення, суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 43560 грн. доведеними.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Представник позивача просив відшкодувати позивачу понесені судові витрати із сплати судового збору 704,80 грн. та на професійну правничу допомогу у розмірі 4500 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 1046,1047,1049 ЦК України, ст.ст. 4, 76-81, 89, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, (21012 м. Вінниця, вул. Привокзальна, 108, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) грошові кошти в сумі 43560 грн., у відшкодування судових витрат : із сплати судового збору 704,80 грн. та на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн.

Позивач може оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя