Постанова
Іменем України

17 жовтня 2018 року
м. Київ

справа № 686/6801/16-ц

провадження № 61-33929св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Висоцької В. С.,
суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:
позивач квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницького,
відповідач ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
треті особи: служба у справах дітей Хмельницької міської ради, Міністерство оборони України,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 квітня 2017 року у складі судді Логінової С. М. та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 10 серпня 2017 року у складі суддів: Янчук Т. О., Пастощука М. М., Спірідонової Т. В.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницького (далі КЕВ м. Хмельницького) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , 2005 року народження, та ОСОБА_3 , 2011 року народження, про розірвання договору найму, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом звільнення приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у житловому приміщені, яке перебуває на балансі КЕВ м. Хмельницького та належить державі в особі Міністерства оборони України, за адресою: АДРЕСА_1 , неправомірно проживає ОСОБА_1 та її діти. Ордер на заселення зазначеної кімнати ОСОБА_1 не видавався, дозволу на заселення спірного житлового приміщення вона не отримувала, так як не є ні військовослужбовцем, ні працівником Збройних Сил України, на обліку поліпшення житлових умов в КЕВ м. Хмельницького не перебуває. У зв`язку з наведеним позивач просив усунути перешкоди у користуванні жилим приміщеням шляхом зобов`язанні відповідачів звільнити його.

В подальшому позивач змінив предмет позову та просив розірвати договір найму № 285 від 10 листопада 2009 року, укладений між КЕВ м. Хмельницького та ОСОБА_1 , усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом звільнення вказаного приміщення ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки ОСОБА_1 проживає у гуртожитку на підставі договору найму житла, підстави для розірвання якого відсутні. Відповідач звільнена у відставку з військової служби 28 квітня 2016 року. Її вислуга років на військовій службі складає календарних 18 років 04 місяці, що підтверджується послужним списком, тому як військовослужбовець має право на соціальний захист.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 10 серпня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково. Ухвалено усунути перешкоди у користуванні жилим приміщенням кімнатою АДРЕСА_2 шляхом звільнення кімнати ОСОБА_1 та її неповнолітніми дітьми. В іншій частині вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що, оскільки спірне приміщення є житловим фондом Міністерства оборони України, балансоутримувачем якого є КЕВ м.Хмельницького, ордер на вселення до кімнати гуртожитку відповідач не отримувала, строк договору найму житлового приміщення, як підстава для проживання ОСОБА_1 , закінчився, відповідач не перебуває на квартирному обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, позовні вимоги позивача в частині усунення перешкод в користуванні житловим приміщення шляхом звільнення кімнати ОСОБА_1 та її неповнолітніми дітьми підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про розірвання договору найму житлового приміщення від 10 листопада 2009 року, то в цій частині вимоги не підлягають задоволенню, оскільки строк дії зазначеного договору закінчився.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення судів та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що в спірній кімнаті вона зареєстрована із 15 вересня 2000 року як військовослужбовець (призвана на військову службу у 2000 році), тобто 17 років проживає у кімнаті, своєчасно вносить платежі за комунунальні послуги. У кімнаті такоє проживають її неповнолітні діти. Крім того, договір найму житла, на який посилаються суди, вона не укладала, підпис у цьому договорі їй не належить, у зв`язку з чим вона в суді першої інстанції просила призначити почеркознавчу експертизу. Клопотання судом не розглянуто. Її вислуга років на військовій службі становить 18 років 04 місяці, а тому за змістом статті 125 ЖК України її не може бути виселено із службового жилого приміщення без надання іншого житла.

У запереченні на касаційну скаргу КЕВ м. Хмельницького зазначає, що ОСОБА_1 має лише 04 роки вислуги на військовій службі, її служба в органах цивільного захисту не є військовою службою, строк дії договору найму житла закінчився, а тому відповідач повинна звільнити займане нею приміщення гуртожитку для військовослужбовців.

04 червня 2018 року справу передано Верховного Суду.
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суди установили, що ОСОБА_1 була призвана на військову службу Збройних Сил України за контрактом 27 червня 2000 року.
15 вересня 2000 року ОСОБА_1 як військовослужбовець вселена та зареєстрована у кім. АДРЕСА_3 з дозволу командира військової частини. 06 жовтня 2005 року у зв`язку зі зміною нумерації кімнат у гуртожитку вона зареєстрована у АДРЕСА_2 .

За довідкою КЕВ м. Хмельницького від 20 вересня 2016 року №242 в кімнаті АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 , її сини: ОСОБА_4 (з 06 жовтня 2005 року), ОСОБА_5 (із 23 жовтня 2011 року).
Будинок АДРЕСА_4 є гуртожитком для військовослужбовців, перебуває на балансі КЕВ м. Хмельницького і є власністю держави в особі Міністерства оборони України.
Наказом Міністерства оборони України № 1171 від 24 грудня 2004 року ОСОБА_1 направлена для подальшого проходження військової служби до Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій. Звільнена у відставку з військової служби 28 квітня 2016 року, з 06 січня 2005 року її виключено із списків особового складу частини всіх видів забезпечення.

Відповідно до послужного списку, наказом Міністерства надзвичайних ситуацій України № 256 від 24 грудня 2004 року ОСОБА_6 прийнято у розпорядження начальника Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України у Хмельницькій області.
Згідно витягу з наказу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області від 28 квітня 2016 року №329 відповідно до Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового та начальницького складу ОСОБА_1 як особу начальницького складу звільнено зі служби, достроково розірвано контракт та виключено з кадрів Державної служби України з надзвичайних ситуацій у відставку за станом здоров`я. В наказі зазначено, що вислуга років відповідача на службі становить 18 років 04 місяці.
Відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про правові засади цивільного захисту» (чинний на момент зарахування відповідача до органів цивільного захисту) особовий склад органів і підрозділів цивільного захисту (спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань цивільного захисту, територіальних органів управління, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Державної авіаційної пошуково-рятувальної служби, урядового органу державного нагляду у сфері цивільного захисту, навчальних закладів, науково-дослідних та інших установ, підрозділів забезпечення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань цивільного захисту) становлять особи рядового та начальницького складу, слухачі і курсанти.

Згідно із частиною п`ятою статті 42 наведеного Закону особи, прийняті на службу в органи і підрозділи цивільного захисту, у тому числі слухачі і курсанти вищих навчальних закладів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань цивільного захисту, на час проходження служби знімаються з військового обліку і перебувають на обліку в спеціально уповноваженому центральному органі виконавчої влади з питань цивільного захисту.
Час проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту зараховується до загального стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону (частина четверта статті 42 Закону України «Про правові засади цивільного захисту»).

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про правові засади цивільного захисту» особам рядового і начальницького складу внутрішньої служби та військовослужбовцям при зарахуванні їх на службу в органи і підрозділи цивільного захисту присвоюються спеціальні звання служби цивільного захисту, рівноцінні тим, які були їм присвоєні при проходженні внутрішньої чи військової служби. Строк проходження ними внутрішньої та військової служби зараховується до строку проходження служби цивільного захисту.

Таким чином, строк проходження служби цивільного захисту не є строком проходження військової служби.
Наведений висновок підтверджується також змістом Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія яких не поширюється на осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту.

Гарантії соціального захисту осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту визначаються спеціальним законом Законом України «Про правові засади цивільного захисту» до втрати ним чинності 01 липня 2013 року, із 01 липня 2013 року Кодексом цивільного захисту населення.
Порядок та умови забезпечення житлом осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту визначався статтею 58 Закону України «Про правові засади цивільного захисту», за змістом частин першої-третьої якої особи рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та члени їх сімей забезпечуються жилими приміщеннями державою. Жила площа особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, які потребують поліпшення житлових умов, надається центральними і місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в першочерговому порядку.
До одержання жилого приміщення для постійного проживання особам рядового і начальницького складу органів і підрозділівцивільного захисту надаються службові жилі приміщення або жила площа в гуртожитку. У разі відсутності в органів і підрозділів цивільного захисту такого житла відповідний орган чи підрозділ цивільного захисту тимчасово орендує житло для забезпечення нимосіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту або за бажанням цих осіб виплачує їм грошову компенсацію за піднайом (найом, оренду) жилого приміщення в порядку, розмірі та на умовах, які визначаються Кабінетом Міністрів України. За ними зберігається право на жилу площу, яку вони займали до вступу на службу цивільного захисту. Вони не можуть бути виключені із списків громадян, взятих на квартирний облік. При продовженні служби понад п`ять років забезпечення зазначених осіб жилими приміщеннями за місцем служби проводиться на загальних підставах.
Особи рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, які мають вислугу на службі не менше 20 років, при звільненні із служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням чисельності або штату, а також особи, які стали інвалідами I чи II групи, члени сімей осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження служби, мають право на безплатне одержання в приватну власність жилого приміщення, яке вони займають у будинках державного житлового фонду (частина 12 статті 58 Закону України «Про правові засади цивільного захисту»).
Аналогічні норми містить стаття 119 Кодексу цивільного захисту населення.
Таким чином, за ОСОБА_1 збереглося право на кімнату 235 в будинку АДРЕСА_4 при її прийнятті на службу цивільного захисту.
Крім того, матеріали справи містять витяг з протоколу № 12 спільного засідання командування та житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 19 квітня 2004 року, яким постановлено зарахувати начальника медичної служби військової частини НОМЕР_2 , лейтенанта ОСОБА_1 на квартирний облік та включити в книгу обліку осіб, які перебувають на черзі для отримання жилих приміщень в житловій комісії військової частини НОМЕР_1 (а. с. 171).
Вказаний документ у сукупності з іншими доказами при вирішенні питання про те, чи перебуває ОСОБА_1 на квартирному обліку військовослужбовців, апеляційний суд не досліджував та зміст статті 58 Закону України «Про правові засади цивільного захисту» про те, що особи рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту не можуть бути виключені із списків громадян, взятих на квартирний облік,при вирішенні справи не врахував.
Крім того, за висновком МСЕК від 20 травня 2016 року ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби (а. с. 77).
Таким чином, задовольняючи позов про виселення ОСОБА_1 , апеляційний суд не дослідив підстав вселення відповідача до спірної кімнати та обставин щодо забезпечення її як майора служби цивільногозахисту житлом.
При цьому апеляційний суд послався на договір найму житла від 10 листопада 2009 року між ОСОБА_1 та КЕВ м. Хмельницький, за яким відповідачу надано у користування приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , на строк до 10 листопада 2010 року.
Разом з тим, ОСОБА_1 заперечила справжність свого підпису в договорі, у зв`язку з чим просила провести почеркознавчу експертизу. Матеріали справи не містять ухвали суду щодо вирішення вказаного питання.
Таким чином, висновку про те, що між сторонами виникли договірні зобов`язання щодо найму житла, суд дійшов із порушенням процесуального права, оскільки не розглянув клопотання сторони про призначення почеркознавчої експертизи для встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи те, що заявлене клопотання не розглянуто судом першої інстанції, на що не звернув уваги апеляційний суд, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню за статтею 411 ЦПК України із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 квітня 2017 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 10 серпня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик