Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
Справа № 394/283/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Новоархангельський районний суд Кіровоградської області в складі
головуючого судді Краснопольської Л.П.
при секретарі судового засідання Владовій В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоархангельськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Прім» про стягнення орендної плати за договором оренди землі від 16 листопада 2010 року ,-
Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення орендної плати за договором оренди обґрунтувавши позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько ОСОБА_2.
Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого Новоархангельською РДА Кіровоградської області 18 травня 2010 року, розміром 1,6218 га., яка розташована на території Надлацької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом вона є спадкоємцем 2/3 частки спадщини з урахуванням 1/3 частки майна, від якої відмовився батько померлого - ОСОБА_3. Відповідач не виконував умов договору, не надав допомоги на поховання батька, вона два рази зверталась до відповідача з повідомленням про те, що не має намір поновлювати договір оренди земельної ділянки та попереджала відповідача про намір самостійно обробляти земельну ділянку.
Не дивлячись на її заяви та попередження, відповідач продовжував обробляти її земельну ділянку, посіявши та зібравши урожай у 2016 році, також відповідач орендну плату не сплатив, мотивуючи своє рішення тим, що вона відмовилась поновлювати договір оренди земельної ділянки. Невиконання відповідачем умов договору стало підставою для звернення до суду.
Позивачка та її представник в судове засідання засідання не з'явились, але від представника позивача суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача не заперечують.
Представник ТОВ «Агро-Прім» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст. 128 ЦПК України. Відзив від відповідача не надійшов, а тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. При цьому, судом було вжито всіх необхідних умов та заходів, передбачених ЦПК для реалізації сторонами своїх прав.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності, а тому суд вважає,що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі письмових доказів. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав:
Судом встановлено, що предметом спору в даному провадженні є правовідносини пов'язані з орендою землі, які регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також укладеним між сторонами договором оренди землі. Згідно ст.ст. 1,10, 12 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частина 1 ст. 4 ЦПК України, вказує на те, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного стану. Право на захист цивільних прав та інтересів визначено у ст. 15 ЦК України, відповідно до якої, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом перелічено у ст. 16 ЦК України, крім того, стаття 5 ЦПК України встановлює способи захисту. Статтею 129 Конституції України регламентовано, що одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 від 18 травня 2010 року належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 1,6218 га., яка розташована на території Надлацької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області.
Орендна плата встановлюється в розмірі 690, 36 грн., але не менше 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка діє на час проведення розрахунку. Орендна плата сплачується один раз на рік, до 31 грудня.
Відповідно до п. 9 вказаного договору відповідач зобов'язувався вносити орендну плату у розмірі 690,36 грн., однак всупереч вимогам законодавства не перерахував орендну плату станом на 2016 рік, яка повинна становити 1287 грн. у зв'язку із збільшенням нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Пунктом 14 Договору передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,1 % несплаченої суми за кожен день прострочення.
Відповідно до п. 28 Договору, серед іншого, орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України,відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» .
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Орендодавцями землі відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.
Орендарями землі відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.
Право оренди земельної ділянки, відповідно до приписів ч. 5 ст. 6 Закону, підлягає державній реєстрації.
Стаття 13 Закону вказує, що Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до ст. 17 Закону «Про оренду землі» об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.
Згідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
За змістом статті 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата є однією з істотних умов договору оренди землі.
Законодавець не розкриває поняття терміну «систематична» щодо кількісних та якісних характеристик, що вказує на недостатню правову визначеність для суб'єктів правовідносин, на яких поширюється зазначена норма матеріального права.
За змістом ст. 21, 22 Закону України «Про оренду землі», в редакції, чинній на момент укладання Договору, орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.
Абзацом 5 статті 24 Закону України «Про оренду землі» встановлюється право орендодавця на вимогу від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
У даній справі позивач доводить про те, що відповідач, як орендар, систематично належним чином не сплачував орендну плату, що, згідно відповідних положень спірного договору та норм законодавства. Таку поведінку відповідача суд визнає недобросовісною, яка суперечить умовам укладеного між сторонами вищевказаного договору оренди землі.
Згідно з ч. 1 ст. 526 та ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 619 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (належне) виконання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до пункту 39 Договору, яка кореспондується із положеннями статті 611 ЦК України, за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього Договору.
З матеріалів справи вбачається, що згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності за ОСОБА_1 зареєстровано речове право - право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_3 площею 1,6218 га., що розташована на території Надлацької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області.
Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.01.2014 року підтверджується, що ОСОБА_1 є спадкоємицею ОСОБА_2, і їй належить 2/3 часки земельної ділянки, що належала ОСОБА_2
Щодо не сплати орендної плати позивачці за період 2016 року підтверджується довідкою Надлацької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області про те, земельний податок у 2016 році ОСОБА_1 не сплачувався, що свідчить про те, що земельний податок сплачений орендарем, а відтак і земельна ділянка протягом 2016 року використовувалась орендарем, та листом Головного управління ДФС у Кіровоградській області згідно якого ТОВ «Агро-Прім» у 2016 році використовувало орендовані земельні ділянки на території Надлацької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області загальна площа яких становила 1 030 га, в яку входила і земельна ділянка позивача.
Судом достовірно встановлено, що відповідач всупереч вимогам законодавства та укладеного між сторонами договору оренди земельної ділянки не перерахував орендну плату за 2016 рік, так згідно розрахунку позивача та умов договору відповідач заборгував позивачу орендну плату,яка становить 1287 грн.
З приводу стягнення несплаченої пені в розмірі 599 грн., суд вважає, що така вимога задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:
Відповідачем в ході розгляду справи було заявлено про застосування спливу строку спеціальної позовної давності строком у 1 рік, встановленої до стягнення неустойки (штрафу, пені). Позивач із заявою про поновлення вказаного строку не звертався.
В той же час факт пропущення позивачем строку спеціальної позовної давності жодною мірою не впливає на стягнення заборгованості з орендної плати, що є основною вимогою, таким чином, суд приходить до переконання, що на час звернення до суду у позивача не сплинув строк позовної давності щодо основної вимоги, а строк спеціальної позовної давності сплив і підлягає застосуванню.
Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2 ст.78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє часткове доведення в судовому засіданні, є таким, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому позов підлягає частковому задоволенню.
Таким чином, позовні вимоги про стягнення з ТОВ «Агро-Прім» на користь позивачки недоплаченої суми орендної плати за договором оренди землі від 16.11.2010 в розмірі 1287 грн. підлягають задоволенню, так як відповідачем було допущено істотне порушення договору оренди землі, а саме: несплата орендної плати позивачу за користування належною їй земельною ділянкою за 2016 рік, що є підставою для стягнення заборгованості з орендної плати. В частині стягнення пені в розмірі 599 грн. за несвоєчасну сплату орендної плати слід відмовити.
Крім того, суд вважає за необхідне вирішити питання про стягнення судових витрат на правову допомогу. Так, в ході судового розгляду представником позивача було заявлено клопотання, в якому він просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою витрати на правову допомогу.
Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.
Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Така позиція закріплена і у п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. п. 48 вищезазначеної Постанови встановлено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Частиною 8 ст.141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Як вбачається з матеріалів справи представник позивача у відповідності до зазначених вище вимог процесуального закону перед судовими дебатами зробив відповідну заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача надано суду довіреність, акт приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги, вартість робіт склала 3900 грн., а також квитанцію про оплату правової допомоги, на суму 3900 грн.
За вказаних вище обставин на підставі зібраних у справі доказах суд приходить до переконання, що заявником в силу вимог ст.137 ЦПК України доведено судом понесення позивачкою витрат на правову допомогу, розмір яких суд вважає співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, що об'єктивно вбачається з матеріалів справи та розцінюється судом, як достатніми підставами для прийняття додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу.
Крім того, згідно ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачем при поданні позову сплачено 704,80 грн. судового збору. Позовні вимоги задоволено частково. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь позивача пропорційно до задоволених вимог.
Враховуючи вищевикладене, керуючись Законом України «Про оренду землі» ст.ст. 14-16, 247-263, 526, 530, 619, 792 ЦК України, ст.ст. 1, 4, 11, 12, 13, 14, 15, 16 77, 78, 128, 137, 141, 211, 247, 280, 287, 260,263 ЦПК України, ст.. 6 Конвенції, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Агро-Прім» про стягнення орендної плати за договором оренди - задовольнити частково.
Стягнути з ТОВ «Агро-Прім на користь ОСОБА_1, орендну плату за 2016 рік в розмірі 1287 грн.,
Стягнути з ТОВ «Агро-Прім на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 3900 грн та судові витрати у розмірі 481 грн. пропорційно до задоволених вимог.
Роз'яснити відповідачу, що у відповідності до ст. 287 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його прошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржено через Новоархангельський районний суд до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копію даного рішення направити учасникам справи.

Ідентифікаційні дані учасників:

ОСОБА_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 і/д/н НОМЕР_1,

ТОВ «Агро-Прім», Україна, 26213, Кіровоградська область, Маловисківський район, с. Кіровка, вул. К.Маркса,1, (вул. Велігіна, 46,) ,

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно

Суддя Краснопольська Л.П.