печерський районний суд міста києва
Справа № 757/6021/18-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2018 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Новака Р.В.,

при секретарі судових засідань - Сердюк К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», про розкриття інформації, що містить банківську таємницю,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року представник заявника адвокат Шаповал О.В. звернулася до суду із вказаною заявою про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю щодо наступної інформації: - витребувати в ПАТ КБ «Приватбанк» інформацію щодо дати повного погашення ОСОБА_1 кредиту за кредитним договором № CSP0SK00000069 від 10.03.2005, також довідку про погашення ОСОБА_1 кредиту за кредитним договором № CSP0SK00000069 від 10.03.2005; зобов`язати ПАТ КБ «Приватбанк» розкрити представнику ОСОБА_1 адвокату Шаповал О.В. інформацію, яка містить банківську таємницю та наявна в розпорядженні Шполянського відділення ПАТ КБ «Приватбанк» щодо кредитної справи ОСОБА_1 , що стосується погашення заборгованості за кредитним договором № CSP0SK00000069 від 10.03.2005 з метою доведення погашення такої заборгованості.

В обґрунтування заяви заявник зазначає, що вказана інформація надасть заявнику можливість підтвердити факт наявності заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № CSP0SK00000069 від 10.03.2005.

В судове засідання заявник та представник заявника не з`явилися. Про день та час слухання справи повідомлялися у встановлений законом строк. Причини неявки суду не відомі.

В судове засідання представник заінтересованої особи ПАТ КБ «Приватбанк» не з`явився, відзиву на заяву не надав, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 349 ЦПК України, неявка в судове засідання без поважних причин заявника та (або) особи, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, чи їх представників або представника банку не перешкоджає розгляду справи, якщо суд не визнав їхню участь обов`язковою.

За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників справи на підставі наявних в ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1076 ЦК України, банк гарантує таємницю банківського рахунку, операцій за рахунком і відомостей про клієнта.

Частиною 1 ст. 60 Закону «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банківською таємницею є інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку і розголошення якої може завдати матеріальної чи моральної шкоди клієнту, якою зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійсненні ним угоди.

Порядок розкриття банківської таємниці визначено ст. 62 Закону «Про банки і банківську діяльність». Цією нормою визначено коло осіб, на вимогу яких розкривається банківська таємниця, підстави її розкриття та обсяг інформації, яка надається.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 62 Закону, підставами для розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, є: по-перше, письмовий запит або дозвіл власника інформації; по - друге, письмова вимога або рішення суду; по-третє, письмова вимога уповноважених державних органів, перелік яких визначено законом і є вичерпним.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що на вимогу відповідних уповноважених державних органів банк вправі надати інформацію, яка містить банківську інформацію, у межах і обсягах, визначених цим та іншими законами, тобто банки надають обмежену законом інформацію.

Проте, із матеріалів заяви вбачається, що заявник не входить до переліку осіб, на вимогу яких розкривається банківська таємниця, підстави її розкриття та обсяг інформації, яка надається.

За приписами ч. 1 ст. 1076 Цивільного кодексу України, відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність.

Пунктами 4, 5 ст. 348 ЦПК України встановлено, що заява про розкриття банківської таємниці має містити, поміж іншого, обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено; обсяги (межі розкриття) інформації, яка містить банківську таємницю, щодо особи та мету її використання.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що звертаючись до суду із заявою, заявник не обґрунтував необхідності розкриття інформації, що містить банківську таємницю, а також те, що заявник входить до переліку осіб, на вимогу яких розкривається банківська таємниця, і не надав документів, які підтверджують право на отримання вказаної інформації, а відтак заява не підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року).

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про розкриття банківської таємниці.

На підставі викладеного, керуючись ст. 62 Закону України "Про банки та банківську таємницю", ст. 1076 Цивільного кодексу України, ст. ст. 347-350 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , зацікавлена особа Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», про розкриття інформації, що містить банківську таємницю - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва.

Заявник: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Заінтересована особа: Публічне Акціонерне товариство «КБ Хрещатик» (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 8-А,)

Суддя Р.В. Новак