АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року м. Київ

Справа № 22-6568 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Миколаєць І.Ю.

Унікальний №2-433/11 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: старший державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Яровий Олександр Віталійович, ОСОБА_3,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &quро;Про судоустрій і статус суддів&q? і; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &q?ку;Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII &quп.;Прикінцеві та перехідні положення&q?ре; Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &q?ок;Про судоустрій і статус суддів&q?й ; апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII &q?. ;Перехідні положення&q?ех; ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, заінтересовані особи: старший державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Яровий О.В., ОСОБА_3

Просив визнати дії старшого державного виконавця Оболонського районного ВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Ярового О.В. у ВП №44326130 щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом - протиправними; скасувати постанову старшого державного виконавця Оболонського районного ВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві ЯровогоО.В. від 27.02.2018 р. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом.

В обґрунтування скарги посилався на те, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.01.2011 р. з нього на користь ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, в розмірі ? частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.08.2010 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця від 14.02.2011 р. було відкрито виконавче провадження.

18.10.2013 р. державним виконавцем було винесено постанову про примусовий привід боржника.

Починаючи з моменту відкриття виконавчого провадження і до винесення постанови про його примусовий привід, ОСОБА_1 добровільного прибував до державного виконавця, надаючи документальні підтвердження отриманих доходів, а саме пенсії, як інваліда ІІ групи з дитинства. Проти стягнення аліментів не заперечував.

27.02.2018 р. державним виконавцем Яровим О.В. була винесена постанова про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортним засобом, у зв'язку з наявною заборгованістю. Сукупний розмір якої згідно розрахунків від 19.02.2018 р. за період з 20.08.2010 р. по 01.02.2018 р. становить 139 385,61 грн. та перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Копія оскаржуваної постанови була отримана ним засобами поштового зв'язку 26.03.2018 р.

Після звернення боржника до державного виконавця, йому було надано довідку-розрахунок згідно якої загальна заборгованість по аліментам станом на 01.03.2018 р. становить 31 830,00 грн.

На думку боржник оскаржувана постанова винесена всупереч положенням ч.10 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», якою заборонено тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортним засобом, в разі якщо це позбавить його основного законного джерела засобів для існування та використання транспортного засобу боржником у зв'язку з інвалідністю.

ОСОБА_1 наголошував, що матеріали виконавчого провадження містять відомості щодо наявної в нього інвалідності. Власного транспортного засобу він не має, однак періодично використовує транспортний засіб свого батька, з метою придбання ліків та продуктів харчування.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року скаргу було залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1, 03.07.2018 року подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив ухвалу скасувати та задовольнити його скаргу.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилався на те, що висновки суду першої інстанції щодо застосування положень ч.10 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» лише до інвалідів, які використовують транспортний засіб у зв'язку з їх інвалідністю, є неправильним тлумаченням положень цієї статті.

Дана стаття не містить визначення способів використання інвалідом ІІ групи транспортного засобу у зв'язку з інвалідністю. Апелянт наполягав, що існуючи фізичні вади позбавляють його можливості забезпечення нормального життєвого ритму в повсякденному житті. Саме завдяки наявному в родині легковому автомобілю, він може забезпечувати себе ліками та продуктами харчування.

Висновки суду першої інстанції щодо невизнання цих обставин поважними є необґрунтованими.

З метою усунення обмежень життєдіяльності інвалідів, держава забезпечує їх автомобілями. Апелянт наголошував, що знайшов можливість за власний рахунок, а не за допомогою держави забезпечити собі нормальний рівень життєдіяльності, який оскаржуваної постановою фактично обмежується.

В судове засідання з'явився представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_5 діючий на підставі ордеру.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, були належним чином повідомлені про дату, час, і місце розгляду справи.

8 серпня 2018 р. від заінтересованої особи ОСОБА_6 надійшов відзив, згідно з яким вона просила апеляційну скаргу ОСОБА_1. залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Колегія суддів встановила, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 січня 2011 р. з ОСОБА_1 були стягнуті аліменти, на користь ОСОБА_3, на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 20 серпня 2010 р. до досягнення дитиною повноліття.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 14.02.2011 р. було відкрито виконавче провадження №44326130 за виконавчим листом № 2-433/11 виданим Святошинським районним судом м. Києва 08.02.2011 р.

У ОСОБА_1 станом на 01.03.2018 р. виникла заборгованість по сплаті аліментів, яка згідно з розрахунком державного виконавця від 29.03.2018 р. ( а.с. 50) складає 31 830 грн.

Згідно зі ст. 71 ч. 9 п.п. 2 Закону України &quст;Про виконавче провадження&q?ни; (в редакції від 17.12.2017 р.) за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Даних про погашення заборгованості до суду з боку боржника не надано.

Посилання скаржника на те, що він повідомив державного виконавця про отримання пенсії, та вважав, що аліменти на дитину відраховуються з неї не можуть бути прийняті судом до уваги, виходячи з наступного. Утримання дитини є батьківським обов'язком визначеним ст. 198 СК України. Також згідно з ч. 1 ст. 187 СК України один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.

Таких дій боржник ОСОБА_1 не вчинив, дії або бездіяльність державного виконавця з приводу не направлення виконавчого листа за місцем отримання ним пенсії не оскаржував.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, про те, що відсутність у боржника власного автомобіля не є підставою для не можливості обмежувати його у праві користуванні автомобілем.

Суд першої інстанції встановив, що боржник використовує для власних потреб автомобіль свого батька, а тому допущене державним виконавцем обмеження боржника користування транспортними засобами є дійовим законним впливом на нього з метою зобов'язання погашення заборгованості по аліментам на утримання дитини.

Посилання боржника на те, що за допомогою автомобіля батька він забезпечує себе лікам та продуктами харчування, і обмеження його у використанні автомобіля є порушенням законодавства, колегія суддів не приймає. Беручи на себе обов'язок народження дитини скаржник свідомо розумів, що на нього з моральної точки зору та нормами законодавства покладається обов'язок піклування та утримання дитини.

Про те, за зловживання правами дитини на утримання та наявність заборгованості, законом України передбачені засоби впливу на боржників, спрямовані на захист інтересів дитини таке як тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 14 вересня 2018 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль