24.10.2018 Справа № 313/382/18
Провадження № 2/313/286/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2018 р. смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Кравцовій О.В., за участю позивачки ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Менчикурівської сільської ради Веселівського району Запорізької області, про визнання права власності на житловий будинок,

ВCТАНОВИВ:

Позивачка звернулася в суд з позов до Менчикурівської сільської ради Веселівського району Запорізької області у якому просить визнати за нею за набульною давністю право власності на житловий будинок АДРЕСА_1

Присутні у судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, судові витрати залишити за позивачем.

Голова Менчикурівської сільської ради Дзіневський І.П. звернувся в суд із заявою з проханням розглянути справу без участі їхнього представника, так як проти позовної заяви заперечень не мають (а.с.38).

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши позивача та його представника, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 81 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують права та обов'язки.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 вказаної правової норми цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 1 ст. 12, ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ЦК України).

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

З лютого 2000 року позивачка заселилась до житлового будинку АДРЕСА_1 який придбала 23.09.2002 р. у ОСОБА_4 за 1 500,00 грн., що підтверджується розпискою, яка була посвідчена 23.09.2002 р. у Менчикурівській сільській раді Веселівського району Запорізької області.

До складу домоволодіння відповідно до технічного паспорту входять: житловий будинок - літ. «А-1», сені - літ. «а», уборна - літ. «Б», подвал - літ. «В», літня кухня - літ. «Г», водопровод - літ. «К», забор - літ. «№ 1».

У даному будинку позивачка мешкає по теперішній час.

Факт добросовісного, відкритого та безперервного володіння нерухомим майном підтверджується показами допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, довідкою Менчикурівської сільської ради Запорізької області від 15.11.2017 р. № 969, а також обліковою карткою об'єкта господарського обліку на 2016-2020 роки, в якій ОСОБА_1 зазначена, як голова домогосподарства, та договорами на постачання води від 05.02.2008 р. та користування електричною енергією від 14.10.2004 р., які укладені на прізвище позивачки.

Частиною 8 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Цивільний кодекс України набрав чинності 01.01.2004 р., тому норма ст. 344 даного Кодексу може застосовуватися до правовідносин, які виникли після 01.01.2001 р.

Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

В пункті 11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 зазначено, що враховуючи положення ст.ст. 335 і 334 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в судовому порядку у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Визнання права судом відповідно до ст. 16 ЦК України є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Питання із судовими витратами вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а також з врахуванням думки позивачки ОСОБА_1 яка просить судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, залишити за нею.

На підставі викладеного та ст. ст. 11,16, 344 ЦК України, керуючись ст.ст. ст.ст.1-13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1

Судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасована, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24.10.2018 р.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області А.О.Нагорний