233 № 233/2523/18
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
23 жовтня 2018 року м.Костянтинівка
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі :
головуючої судді Бєлостоцької О.В.,
секретаря Теліціної О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому зазначив, що йому на праві власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2, в якій зареєстрований член сім'ї попереднього власника квартири - ОСОБА_2, яка з 09 вересня 2015 року за зазначеною адресою не мешкає. Реєстрація ОСОБА_2 в належній позивачу квартирі має наслідком порушення його прав як власника, у зв'язку з чим ОСОБА_1 просить визнати відповідача ОСОБА_2 особою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.
В судове засідання представник позивача ОСОБА_3 не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що підтримує заявлені позовні вимоги і не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з*явилась, про час і місце його проведення була належним чином повідомлена, причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України.
Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснили, що мешкають в будинку АДРЕСА_5. Раніше відповідачка ОСОБА_2 мешкала в квартирі АДРЕСА_2, але на протязі останніх десяти років за зазначеною адресою не проживає, оскільки влаштувала своє особисте життя та змінила місце проживання.
З'ясувавши думку представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23 березня 2018 року (а.с.9-11).
Відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_6 (а.с.22-23).
Як вбачається з наявних в матеріалах справи актів перевірки паспортного режиму від 18 серпня 2017 року (а.с.7), від 23 березня 2018 року ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_5 з 19 лютого 1988 року, але не мешкає в зазначеній квартирі з моменту її відчуження попереднім власником - з 09 вересня 2015 року (а.с.7,8).
Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї (правова позиція, висловлена ВСУ під час розгляду справи № 6-158цс14).
Як встановлено з досліджених судом доказів, зокрема, з актів перевірки паспортного режиму, відповідачка є членом сім'ї колишнього власника квартири АДРЕСА_3.
Приймаючи до уваги, що відповідачка ОСОБА_2 є членом сім'ї колишнього власника квартири із припиненням права власності якого втратилось й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та визнання ОСОБА_2 особою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_3.
В силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору по справі слід віднести на відповідача по справі.
Вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_1 не зазначена сума цих витрат і матеріали справи не містять доказів на підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, натомість в матеріалах справи наявний лише попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, що не відповідає вимогам ст.137 ЦПК України.
На підставі ст.150 ЖК України, ст.ст. 317,319,391, 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 4,19,259,263, 264, 265, 280-282 ЦПК України , -
Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_7; РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_8) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 особою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_4.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов*язані із сплатою судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення по справі виготовлений 24 жовтня 2018 року.

Суддя