Справа № 161/8489/18
Провадження № 2/161/2609/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Ярмолюк В.С.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну с праву за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання часток у спільній сумісній власності

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, на обґрунтування вказавши, що ним та його батьком ОСОБА_5 було приватизовано квартиру АДРЕСА_1. Право спільної сумісної власності на вказану квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 21.02.2002 року, виданим відділом реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства і будівництва Луцької міської ради. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер. Відповідно до вимог ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісні власності, вважається, що частки співвласників у справі спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Домовленостей, які б свідчили щодо визначення часток у спільному майні в іншому розмірі немає. Дана обставина також підтверджується тим, що при приватизації житла ним було використано право на приватизацію 27.7 кв.м., що становить ? частку загальної площі квартири. Оскільки у правовстановлюючому документі відсутнє визначення часток кожного з співвласників квартири, вважає, що частки співвласників квартири, а саме його (позивача) та ОСОБА_1 є рівними, що становить по ? ідеальній частці. Просить суд визначити частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, по ? частці за ним та померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5

За клопотанням позивача судом було витребувано у приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Грушицької В.В. спадкову справу після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 33-34).

Позивач в судовому засідання заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що його довіритель не є належним відповідачем у даній справі, оскільки він не є власником даного житла. На даний час ОСОБА_3 не отримував свідоцтва на право власності на спадщину після смерті ОСОБА_5, а тому і право власності на квартиру за ним не зареєстроване. Право позивача на частку у спірному нерухомому майні відповідачем ОСОБА_3 не оспорюється

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з'явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судових повісток, що містяться у матеріалах справи (а.с. 28, 44, 79). Заяви про відкладення розгляду справи, слухання справи за її відсутності, відзив на позовну заяву від неї на адресу суду не надходили.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5 (а.с. 67-зворот).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21.03.2002 року, яке було видане згідно з розпорядженням (наказом) Відділу по приватизації житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства і будівництва Луцької міської ради від 21.02.2002 року № 507-р ОСОБА_5 та ОСОБА_1 квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності (а.с. 10).

Таким чином, з вказаного вище свідоцтва вбачається, що спірна квартира у спільну сумісну власність ОСОБА_5 та ОСОБА_1 передана без визначення часток.

Рішенням Луцької міської ради від 23.08.2007 року найменування вулиці АДРЕСА_2.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (а.с. 50).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді належної йому на праві власності частки нерухомого майна - квартири № 24, що знаходиться в будинку № 2 по вул. Генерала Шухевича в м. Луцьку.

На випадок свої смерті ОСОБА_5 23.04.2017 року залишив заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Грушицькою В.В. (а.с. 55). Відповідно до вказаного заповіту ОСОБА_5 всю належну йому на праві особистої приватної власності частку квартири АДРЕСА_1 заповів відповідачу ОСОБА_3

23.01.2018 року відповідач ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Грушицької В.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка - ОСОБА_5 (а.с. 68).

02.10.2017 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Грушицької В.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 на підставі заповіту (а.с. 49).

Відповідач ОСОБА_4 є дружиною померлого ОСОБА_5 (а.с. 70).

23.01.2018 року ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Грушицької В.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка - ОСОБА_5 (а.с. 68).

На день розгляду даної справи судом свідоцтва про право на спадщину приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Грушицької В.В. відповідачем не видані.

Відповідно до змісту ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі, в т. ч. тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації. Передача квартир у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до ст. 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру. Це право засвідчується ліцензією, що видається в порядку, який встановлюється КМ України.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири.

Оскільки зазначеним законом не визначено умов, за яких один із членів сім'ї буде мати більшу або меншу частку в приватизованому житлі, то частка кожного є рівною.

Оскільки, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, спірна квартира приватизована на двох осіб - позивача ОСОБА_7 та його батька ОСОБА_5, то частка кожного з них є рівною і складає ? частку.

Доказів іншого відповідачами та представником відповідача ОСОБА_8 суду не надано.

Доводи представника відповідача ОСОБА_3 про те, що позов не підлягає задоволенню, оскільки відповідач ОСОБА_3 право позивача на частку квартири не оспорює, суд до уваги не приймає, оскільки невизначеність часток у спільній сумісній власності обмежує права позивача щодо користування та розпорядження належним йому майном.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 є обґрунтованою і підлягає до задоволення.

На підставі ст. ст. 355, 356, 372 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання часток у спільній сумісній власності - задовольнити.

Визначити, що частки ОСОБА_1 та ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становлять по ? частці кожному.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 25 жовтня 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська