Справа 206/4915/18
Провадження 2-о/206/1043/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2018 року Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

присяжних: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

при секретареві Шаповал Є.М.

розглянувши у відкритому виїзному судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради, заінтересована особа ОСОБА_3, про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку,

за участю:

прокурора Лихолата Б.Д.,

представника заявника, лікаря-психіатра ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

03 вересня 2018 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію ОСОБА_3.

Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 03.09.2018р. ОСОБА_3 була госпіталізована до психіатричного стаціонару.

За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах.

ОСОБА_3 письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КП «ДКПЛ» ДОР не надав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою.

У судовому засіданні лікар-психіатр пояснила, що заінтересована особа дійсно потребує психіатричної допомоги, однак, дані про останню не встановлені, оскільки документів які б підтвердили та ідентифікували її особу відсутні.

У судовому засіданні прокурор, висловив думку про те, що зазначена заява не підлягає задоволенню в звязку з неможливістю ідентифікувати особу госпіталізованого.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав.

Главою 10 (ст.ст.339-342) ЦПК України та Закону України «Про психіатричну допомогу» врегульовано порядок розгляду заяви про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливе лише в стаціонарних умовах та при встановлені в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Відповідно до ч. 4 ст.217 ЦПК України, головуючий встановлює особи тих, хто бере участь у судовому засіданні, а також перевіряє повноваження представників.

Під час розгляду справи заявником не було підтверджено особу госпіталізованої громадянки, у самої особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги, також відсутні будь-які документи з її даними, в звязку з чим встановити особу відносно якої розглядається питання - не представляється можливим.

Європейський суд з прав людини визначив вимоги, яких необхідно дотримуватися під час законного затримання психічнохворих осіб відповідно до підпункту (е) пункту 1 статті 5 Конвенції, а саме: "за винятком випадків крайньої необхідності, людина не має позбавлятися свободи до тих пір, поки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є "психічнохворою". Сама сутність того, в чому слід переконати компетентні державні органи - наявність психічного розладу, - вимагає об'єктивної медичної експертизи; психічний розлад має бути такого характеру або ступеня, які виправдовували б обов'язкове позбавлення свободи; обґрунтованість позбавлення свободи залежить від стійкості такого розладу" (пункт 39 рішення у справі."Вінтерверп проти Нідерландів" від 24 жовтня 1979 року)

Отже, виходячи із засад пріоритету забезпечення прав і свобод людини і громадянина при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку, зважаючи на відсутність у зацікавленої особи будь-якого документу, який би дав можливість суду встановити її особу, місце проживання (реєстрації), суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви КП «ДКПЛ» ДОР слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви Комунального підприємства Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня Дніпропетровської обласної Ради про госпіталізацію у психіатричну лікарню ОСОБА_3 для надання психіатричної допомоги в примусовому порядку відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 12 вересня 2018 року.

Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Р.О. Кушнірчук

Присяжні: ОСОБА_1

ОСОБА_2