Справа № 357/2315/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

04 вересня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Б. І. ,

при секретарі Тодосієнко О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 м. Біла Церква за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 26.10.1975 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час якого ними за спільні кошти було придбано майно, зокрема, квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстровано за відповідачем. Зазначає, що сімейне життя у них не склалось і на даний час вони припинили шлюбно сімейні відносини та ведення спільного господарства, а 12.03.2014 року шлюб між ними було розірвано. Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просить суд розділити майно між подружжям та визнати за кожним право власності по 1/2 частини квартири №98, що знаходиться в будинку №10 по вул. Східна в м. Біла Церква Київської області.

Позивачка в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, своїм правом подати відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк, не скористався, в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому згідно ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що з 26.10.1975 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія І-БК №316893.

Як вбачається із матеріалів справи, сторонами за спільно нажиті кошти була придбана квартира АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 29.10.2013 року.

12.03.2014 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія І-ОК №094059.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя зазначено, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини / навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо/ самостійного заробітку/ доходу/. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 70, 71 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 280-281, 258-259, 265, 268, 274-279, 354-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частини квартири №98, що знаходиться в будинку №10 по вул. Східна в м. Біла Церква Київської області.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 частини квартири №98, що знаходиться в будинку №10 по вул. Східна в м. Біла Церква Київської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

СуддяОСОБА_4