Справа № 645/4279/17
Провадження № 2/645/360/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2018 року Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Сілантьєвої Е.Є.

при секретарі - Момот О. І.

розглянувши у відкритому судовому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про розірвання Кредитного договору про отримання кредиту та визнання недійсним Іпотечного договору,

ВСТАНОВИВ:

30.11.2017 р.ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про розірвання Кредитного договору №820/2-27/21/04-6/001 від 12.01.2006 року з додатковими угодами до нього, визнання недійсним Іпотечного договору №820/3-27/21/02-6/001 від 12.01.2006 року та зобов'язання відповідача провести перерахунок надмірно сплачених сум коштів. Також надав заяву про зобов'язання позивача зупинити нарахування відсотків, санкцій тощо за вказаною у позові Кредитною угодою.

В обґрунтування позовних вимог посилався на наступне: 12.01.2006 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та позивач уклали договір кредиту №820/2-27/21/04-6/001 за умовами якого позивач отримав кредит у сумі 20800 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становило 105 040 грн., що підтверджується заявою про видачу готівки №13-08 від 12.01.2006 року. В забезпечення даного кредитного договору вказаними сторонами укладено Іпотечний договір №820/3-27/21/02-6/001 від 12.01.2006 року. Вважає, що на даний час дії відповідача порушують його права як споживача банківського продукту, сторони перебувають у договірних відносинах. Відповідно до укладеного Договору кредиту №820/2-27/21/04-6/001 від 12.01.2006 року та додаткових до нього угод, позивач упродовж 11 років виконував зобов'язання перед відповідачем зі сплати кредиту та відсотків. При цьому він отримав у кредит кошти в сумі 20800 дол. США (105040,00 грн.), а повернув -сплатив Банку за цей період кошти в сумі 34 668,26 дол. США (918 438,86 грн.).Зазначає, що з моменту отримання даного кредиту в країні відбулись різкі зміни в економіці, курс долара зріс, а також погіршилось матеріальне становище позивача. Крім того, в позивача народилось троє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, 2009 р.н. та ОСОБА_5, 2011 р.н. За умов відсутності стабільного заробітку, на початку 2017 року позивач не зміг продовжувати виконувати зобов'язання перед банком, відповідно до вказаних укладених договорів, що призвело, на думку банку до виникнення заборгованості. Про цей факт позивач повідомив відповідача заявою від 11.01.2017 року та запропонував надати відстрочку по сплаті кредиту та відсотків на 6 місяців і не застосовувати штрафні санкції за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків. Проте відповідач не надав відповідь на вказану заяву, що на думку позивача є порушенням прав громадянина та споживача фінансових послуг, які надає банк. У серпні 2017 року посадова особа відповідача звернулась до позивача з пропозицією поступового погашення простроченої заборгованості за кредитом та відсоткам та подальшої сплати кредиту та відсотків згідно графіку, наведеному в Додатку №1 від 21.05.2015 року до Договору про внесення змін №2 до Договору кредиту №820/2-27/21/04-6/001 від 12.01.2006 року. Позивач вказує, що не ухилявся від перемовин з відповідачем та виявив готовність до врегулювання заборгованості, погодився на пропозицію та сплатив 23.08.2017 року 300 дол. США. Згідно з домовленості з представником відповідача позивачем сплачено 25.09.2017 року 400 дол. США та 31.10.2017 року 300 дол. США в рахунок погашення простроченої заборгованості. Проте, 23.09.2017 року позивач отримав вимогу про усунення порушення щодо несвоєчасності виконання зобов'язань перед відповідачем. Одночасно відповідач 21.09.2017 року звернувся до суду з позовом про стягнення з нього кредитної заборгованості в сумі 7227,68 дол. США (187 994,69 грн.) за курсом даної валюти в НБУ 26,0031 грн. Позивач зазначає, що не ігнорував звернення кредитора та не відмовлявся від виконання своїх зобов'язань, про що свідчать регулярні платежі на користь відповідача. В забезпечення даного кредитного договору вказаними сторонами укладено Іпотечний договір №820/3-27/21/02-6/001 від 12.01.2006 року. Відповідач, всупереч домовленостей та умов договору кредиту на початку фінансової кризи в 2008 році направив йому лист №25-3-04-01/96-2765 від 01.10.2008 року у якому в односторонньому порядку підвищив відсоткову ставку з 12,75 % до 14 % річних. Підвищення відсоткової ставки обґрунтовано підвищенням облікової ставки НБУ та зростанням вартості грошових ресурсів на міжбанківському кредитному ринку України. Зміни в Іпотечний договір при цьому не вносились. Таким чином ,відповідач незаконно підвищив позивачу відсоткову ставку, чим було нанесено фінансові збитки у сумі 990,18 дол. США, що становить за курсом НБУ на дату розрахунку 26,492211 грн./дол. США-26232,08 грн., а Іпотечний договір вважає недійсним. Крім цього, відповідачем у розрахунок не включено сплату 115,56 дол. США 15.12.2014 року.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки позивача суду не відомі.

Представник відповідача Августова М.В.., яка діяла на підставі довіреності від 15.12.2017 року, у судове засідання не з'явилась, повідомлялась про час та місце слухання справи належним чином, причини неявки суду невідомі. Через канцелярію суду надала відзив на позовну заяву ОСОБА_1, яким просив відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 та застосувати строк позовної давності до заявлених вимог ОСОБА_1 В обґрунтування відзиву зазначила, що ОСОБА_1 при подачі зустрічного позову не сплачений судовий збір. В тексті своєї заяви ОСОБА_1 посилається на стрімкий ріст курсу валют як на обставину непереборної сили. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року саме по собі зростання /коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст. 652 ЦК України. Твердження позивача щодо розірвання кредитного договору і недійсності договору іпотеки є суперечливими, оскільки позичальник надав банку письмові звернення щодо наявної в нього заборгованості. В тексті звернення чітко вказано факт визнання боргу.

03 листопада 2017 року ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі за позовною заявою ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

30.11.2017 року через канцелярію суду надійшли заперечення проти позову ОСОБА_1, зустрічна позовна заява ОСОБА_1, а також заява про забезпечення зустрічного позову.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків від 30.11.2017 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про розірвання Кредитного договору про отримання кредиту в порядку Закону України «Про захист прав споживачів» та визнання недійсним Іпотечного договору об?єднано в одне провадження з первісним позовом Публічного Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення зустрічного позову - відмовлено.

26.12.2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» подано відзив на зустрічну позовну заяву, а також клопотання про застосування строків позовної давності до зустрічної позовної заяви.

13.03.2018 року до суду надійшла заява ПАТ «Укрсоцбанк» про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з погашенням ОСОБА_1 заборгованості.

14.03.2018 року ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків позовну заяву Публічного Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без розгляду.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

З огляду на вищевикладене, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині, у якій вони не встановлюють нових обов'язків, не скасовують чи не звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи не обмежують їх використання, за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає що позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судовим розглядом встановлено, що 12 січня 2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 820/2-27/21/04-6/001, відповідно умов якого Банк надав, а позивач отримав грошові кошти в сумі 20800,00 дол. США, що дорівнює еквіваленту 105040,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, зі сплатою 12,75 % річних. Кредит відповідно до п.1.2 Договору кредиту наданий для придбання 2 кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5-6).

Згідно п. 1.3 Договору про надання кредиту № 820/2-27/21/04-6/001 від 12.01.2006 року в якості забезпечення Позичальником виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпечення іпотекою вимоги кредитор укладає Іпотечний договір №820/3-27/21/02-6/001 від 12.01.2006 року за яким позичальник передає кредитору в іпотеку двокімнатну квартиру , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 заставною вартістю 123 725,00 грн.

Відповідно до п.2.1 Договору -Моментом надання Кредиту вважається день видачі позивальнику готівкових грошей в сумі Кредиту, тобто 12.01.2006 р.

Моментом повернення Кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора: суми кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій, визначених цим Договором, якщо інше не випливає з умов Договору. Відповідно до графіку погашення суми основної заборгованості Позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі 10.01.2021 року.

Договір про надання кредиту № 820/2-27/21/04-6/001 від 12.01.2006 року на кожній його сторінці підписаний представником Банку та ОСОБА_1, який належність його підпису не оспорював.

Поряд з цим, 23 жовтня 2008 року між АКБ соціальний банк «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 підписано Додаткову угоду № 1 "Про внесення змін до договору кредити", згідно з якою з 20.10.2008 року встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 14 % річних, з якою ОСОБА_1 був ознайомлений, що посвідчив особистим підписом.

Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 08.09.2017 року, виданої ПАТ "УкрСиббанк", заборгованість позичальника ОСОБА_1 за кредитом становить 6 574,79 доларів США (гривневий еквівалент 170 965,47 грн.), заборгованість по процентам за користування кредитом - 495,99 доларів США (гривневий еквівалент 12 897,32 грн.), пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 102,45 дол. США (гривневий еквівалент 2664,03 грн.), пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом 56,45 дол. США (гривневий еквівалент 1467,88 грн).

Зміст вищевказаного розрахунку свідчить про те, що позичальником ОСОБА_1 регулярно здійснювались платежі на виконання умов Договору кредиту № 820/2-27/21/04-6/001 від 12.01.2006 року до 2018 року.

Зі змісту пояснень позивача вбачається, приводом для звернення до суду з даним позовом стала неможливість виконання взятих на себе зобов'язань з огляду на зміну курсу долара по відношенню до гривні, а спонукало подати відповідний позов звернення ПАТ "УкрСиббанк" до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Нормою ст. 610 ЦК України передбачено, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Доводи позивача про те, що вчинений сторонами кредитний договір №820/2-27/21/04-6/001 від 12.01.2006 року, є несправедливим у зв'язку з підвищенням відсоткових ставок та зростанням курсу валюти, суд не бере до уваги, оскільки саме по собі зростання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, та позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Також суд зазначає, що згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Як встановлено в ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

ОСОБА_1 на підставі Договору кредиту № 820/2-27/21/04-6/001 від 12.01.2006 року отримано кредитні кошти в бажаній для нього сумі, які використані для задоволення власних потреб згідно з заявленою метою. Жодних даних, які свідчать про введення його в оману Банком при укладенні договору судом не здобуто, обставин, які є підставою для визнання договору недійсним згідно ст. 230 ЦК України, не встановлено.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що при укладанні кредитного договору № 820/2-27/21/04-6/001 від 12.01.2006 року, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; копію додаткової угоди № 1 від 23.10.2008 року про внесення змін до договору кредиту, якою встановлено нову проценту ставку за користування кредитом; копію договору про внесення змін №2 до Договору кредиту № 820/2-27/21/04-6/001 від 12.01.2006 року від 21.05.2015 року, копію додатку №1 до договору про внесення змін №2 до Договору кредиту № 820/2-27/21/04-6/001 від 12.01.2006 року від 21.05.2015 року (графік погашення кредиту). Всі перелічені документи містять повну інформацію стосовно умов кредитування, порядку та способу погашення заборгованості, на кожній сторінці підписані представником Банку та ОСОБА_1 Своїм підписом позивач підтвердив факт ознайомлення зі змістом вищевказаних документів та надав свою згоду з запропонованими умовами. В подальшому до 2018 року позивач виконував умови договору, вносив платежі в рахунок оплати заборгованості по кредиту, що дає підстави стверджувати про те, що запропоновані банком істотні умови договору ОСОБА_1 влаштовували.

Крім цього, представником ПАТ «Укрсоцбанк» до суду надано заяву про залишення позовної заяви ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості без розгляду у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 було погашено прострочену заборгованість за договором кредиту № 820/2-27/21/04-6/001 від 12.01.2006 року. Тобто ОСОБА_1 продовжив виконувати умови договору кредиту, що свідчить про бажання позивача позбутися наявних в нього грошових зобов'язань за кредитним договором.

На підставі вищевикладеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 13, 81, 258, 259, 263-268 ЦПК України, ст.ст.11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.ст. 215, 526, 610, 626-628, 652, 1056, ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешкає за адресою: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1.

Відповідач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», місце знаходження:03150, м. Київ, вул. Ковпака 29, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 00039019.

Представник відповідача - ПАТ «Укрсоцбанк» -Августова Марина Владиславівна, яка діє на підставі довіреності №02-36/157 від 15.12.2017 року, адреса для листування: 03150 м. Київ, вул. Ковпака 29.

Повне судове рішення складено 16.08.2018 року.

Головуючий суддя -