Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 333/6224/17 Головуючий у 1 інстанції: Герасименко С.Г.
провадження № 22-ц/778/1836/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Кримської О.М.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» про захист прав споживачів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25.04.2008р. між ним та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», було укладено кредитний договір на купівлю житлової нерухомості № 0706/0408/45-017, відповідно до якого позивач отримав грошові кошти в розмірі 45 000,00 доларів США на строк до 25.04.2038 року. Посилаючись на те, що на момент укладення кредитного договору ВАТ «Сведбанк» не мав ліценції на здійснення операцій з надання послуг в іноземній валюті, позивач просив суд визнати зазначений кредитний договір недійсним.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2018 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 25.04.2008р. між ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Омега Банк», був укладений кредитний договір на купівлю житлової нерухомості № 0706/0408/45-017, відповідно до якого позивач отримав грошові кошти в розмірі 45 000,00 доларів США на строк по 25.04.2038 року.

Цих обставин, зокрема, і одержання вказаної суми кредитних коштів, не оспорював позивач, але ставив питання про недійсність цього договору з підстав відсутності у ВАТ «Сведбанк» на час укладення кредитного договору Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, що вказує на нікчемність укладеного з ним кредитного договору.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що наявність у банку банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями, який є по суті генеральною ліцензією, дає право банку на здійснення операцій з надання кредитів в іноземній валюті.

В апеляційній скарзі позивач зазначив, що оскаржуване рішення винесено на підставі офіційних даних, що наведені на сайті НБУ bank.gov.ua/files/Licences_bank/300164.рdf. Судом зроблено висновок, що на час укладання договору банк здійснював валютні операції на підставі банківської ліцензії № 38 та дозволу № 38-2 , виданих НБУ 7 грудня 2007 року, але, на його думку, це не підмінює генеральну ліцензію, яка має бути наявна у банку. Судом не з»ясовано: право на які саме валютні операції дозволено банківською ліцензією № 38 від 07.12.2007 року, в той час як зі змісту зазначеної ліцензії та додатків до неї не вбачається, що банк отримав право надання валютних позик резидентам України на валютному ринку України.

Вказує, що банківська ліцензія № 38 від 07 грудня 2007 року видана ВАТ «Сведбанк» на право здійснення банківських операцій, визначених частиною першою, та пунктами 5-11 частини другої статті 47 закону України «Про банки і банківську діяльність». Дозвіл № 38-2 від 07 грудня 2007 року виданий ВАТ «Сведбанк» на право здійснення банківських операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої, та частини четвертої статті 47 закону України «Про банки і банківську діяльність». Проте, зазначеною ліцензією та дозволом не передбачено право банку на здійснення валютних операцій на валютному ринку України, які належать до фінансових послуг згідно зі статтею 4 закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Таким чином, вважає, що судом зроблено помилковий висновок, що банк мав право на укладання договору про надання кредиту в іноземній валюті.

Перевіркою вказаних доводів апеляційним судом встановлена їх неспроможність.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю (далі - Декрет КМУ).

Відповідно до ст. 5 цього Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету.

Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Указані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операції, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року № 275, у п. 5.3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ.

Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банк як фінансова уста-

нова, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Тому суд дійшов правильного висновку, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями і є по суті генеральною ліцензією.

Проаналізувавши відомості, які містяться на офіційному сайті Національного банку України (https://bank.gov.ua/files/Licences_bank/300164.pdf), тобто у офіційному та законному джерелі, суд вказував, що на час укладання договору про надання кредиту від 25.04.2008 року ВАТ «Сведбанк» мав банківську ліцензію № 38 від 07.12.2007р. та дозвіл № 38-2 від 07.12.2007р. з додатком до нього на право здійснювати операцій в іноземній валюті.

На підставі вказаної офіційної інформації суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що банк мав право на укладення зазначеного договору про надання кредиту в іноземній валюті.

В скарзі ОСОБА_3 зазначає, що суд не дослідив, на здійснення яких саме операцій банк отримав ліцензію, але з аналізу її змісту не вбачається право банку на надання кредитів в іноземній валюті.

Між тим, такі ствердження апелянта є помилковими з огляду на таке.

Згідно з положеннями ст.. 2 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» банківська діяльність - залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб.

Отже, до числа банківських послуг належать, зокрема, операції з розміщення банками залучених коштів від свого імені і за свій рахунок, а включення умов щодо їх повернення, терміновості і платності відносить послугу до кредитної операції.

Зі змісту банківської ліцензії № 38 від 07.12.2007р., виданої ВАТ «Сведбанк», вбачається, що вона містить право на розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, а дозволом № 38-2 від 07.12.2007р. надається, зокрема, право на залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України, ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті, що у сукупності і становить право банку на надання кредитів у іноземній валюті.

Зважаючи на вказані обставини, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив справу, а тому у відповідності до положень ст.. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 серпня 2018р.

Головуючий:

Судді: