АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 620/810/17

Провадження № 22-ц/790/2228/18

14 серпня 2018 року

м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

учасників справи:

позивача - ОСОБА_1;

відповідача - Акціонерної компанії «Харківобленерго»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 06 лютого 2018 року (суддя Яценко Є.І.)

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерної компанії «Харківобленерго» про поновлення порушеного права у трудових відносинах, -

встановив:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив :

-визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення з роботи № 4/290К від 01.12.2017 року та поновити його на попередній роботі;

-визнати незаконними дії відповідача щодо щорічного навчання з питань охорони праці та скасувати протоколи перевірки його знань з питань охорони праці від 26.04.2017 року та 19.07.2017 року;

-зобов'язати відповідача провести йому навчання перед перевіркою знань з питань охорони праці з додержанням нормативного документу з охорони праці;

-визнати незаконними дії відповідача в частині зміни періодичності перевірки знань з технічної експлуатації і пожежної безпеки з одного року на три роки на один раз на два роки. визнати, що відповідач порушив його конституційне право на рівноправність з іншими працівниками на навчання перед перевіркою знань в центрі підготовки персоналу;

- скасувати наказ № 1368 від 04.12.2013 року про затвердження «Положення про організацію проведення перевірки знань працівників АК «Харківобленерго»;

- встановити в судовому засіданні суми позбавлених його премій за наслідками незадовільних перевірок знань з питань охорони праці у 2016-2017 роках;

- визнати порушення відповідачем ст.. 121 КЗпП України з приводу гарантій і компенсації при службових відрядженнях;

- стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, встановивши конкретну суму в судовому засіданні; середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки, встановивши конкретну суму в судовому засіданні; суму позбавлених премій у 2016-2017 роках, встановивши конкретну суму в судовому засіданні; моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.;

- встановити в діях відповідача наявність ознак кримінальних правопорушень відповідно до ст. ст. 161,172,366 КК України, постановити про це окрему ухвалу та направити її до правоохоронних органів.

В обґрунтування позову зазначав, що він працював електромонтером з обслуговування обладнання підстанції «Руновщина». Наказом № 4/290К від 01.12.2017 року його було звільнено з даної посади за угодою сторін (п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України).

Дане звільнення позивач вважає незаконним та таким, що відбулося під тиском керівництва Лозівського ВРЕМ.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову ОСОБА_1, просив суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі.

Рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 06.02.2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що подання позивачем заяви про звільнення та погодження відповідачем звільнення позивача вказує на досягнення домовленостей на звільнення працівника за угодою сторін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким задовольнити його позов у повному обсязі. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що звільнення з підприємства відбулося під психологічним тиском з боку посадових осіб відповідача на протязі 2015-2017 років. Складовою такого тиску є перевірка знань з питань охорони праці. Наказ про звільнення підписаний неповноважною особою.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що 01.12.2017 року був підписаний наказ № 4/290к про припинення трудового договору з ОСОБА_1 за угодою сторін. Того ж дня співробітниками АК «Харківобленерго» був складений акт про те, що ОСОБА_1 в день звільнення 01.12.2017 року не прибув до Управління кадрів АК «Харківобленерго» для ознайомлення з наказом про припинення трудового договору та отримання трудової книжки. Відповідачем було направлено лист № 32/06-328 від 01.12.2017 року, у якому зазначено про розірвання трудового договору, надано повідомлення про нараховані суми при звільнені та запропоновано прибути до управління кадрів для отримання трудової книжки. Даний лист був отриманий ОСОБА_1 05.12.2017 року, що підтверджується роздруківкою з інтернет-ресурсу «Укрпошта».

Згідно повідомлення № 12-8/101 від 01.12.2017 р. та платіжних доручень № 226664 та № 226665 від 01.12.2017 року АК «Харківобленерго» було здійснено нарахування та виплата ОСОБА_1 грошового розрахунку при звільненні.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Встановлено, що з 05.09.2005 року ОСОБА_1 працював в АК «Харківобленерго» на посаді електромонтера з обслуговування підстанцій 3 групи кваліфікації Харківського ВРЕМ, а з 20.08.2009 року на посаді електромонтера з обслуговування підстанцій 3 групи кваліфікації Лозівського ВРЕМ.

20.07.2017 року ОСОБА_1 була написана заява про звільнення за угодою сторін.

01.12.2017 року керівником АК «Харківобленерго» ОСОБА_2 був підписаний наказ № 4/290к про припинення трудового договору з ОСОБА_1 за згодою сторін відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу статтями 40, 41, 43, 431 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) статтею 45 цього Кодексу.

Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (стаття 38 цього Кодексу)

Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні зясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін.

В обгрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що у нього не було волевиявлення на звільнення з роботи, а подання заяви про звільнення за угодою сторін відбулося з огляду на тиск, який на нього чинився зі сторони керівництва Лозівського ВРЕМ, після того, як він повторно не пройшов перевірку знань з охорони праці.

Вказував, що він через певний час передумав та 23.11.2017 року подав заяву про відкликання заяви про звільнення від 20.07. 2017 року.

Згідно правової позиції зазначеної в ухвалі Верховного Суду України від 15.10.2003 року справа № 6-1637 кс02, по справі № 6-1529 ск 08, ухвала Верховного Суду України від 01.10.2008 року анулювати домовленість про звільнення з роботи за угодою сторін можливо лише за взаємною згодою працедавця та працівника.

Такі ж роз'яснення надані пленумом Верховного Суду України у п.8 постанови №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що це було взаємне волевиявлення сторін по справі та визначення сторонами підстав припинення договору.

Згідно ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України

Встановивши вказані обставини справи та дослідивши надані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що підстави для задоволення вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відсутні.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі та його представника в судовому засіданні апеляційної інстанції на те, що на нього здійснювався психологічний тиск з боку керівницта підприємства з метою спонукання до звільнення, наказ про звільнення підписаний неповноважною особою судовою колегією не приймаються.

Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів на підтвердження того, що керівництво підприємства здійснювало будь-які дії, спрямовані на спонукання позивача до звільнення не надано. Перевірка знань працівника з охорони праці прямо передбачена Законом України «Про охорону праці», «Типовим положенням про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці», наказами Держнаглядохоронпраці.

Наказ працівника про звільнення підписаний директором по кадрам та соціальним питанням АК «Харківобленерго» ОСОБА_2 відповідно до п. 3.7 посадової інструкції, затвердженої наказом АК №234 від 26.03.2015 року.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а лише зводяться до переоцінки доказів та не погодженням з рішенням суду, колегія суддів не вбачає законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Крім того, обґрунтовуючи судове рішення колегія суддів звертає увагу, що відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За змістом ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 06 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 серпня 2018 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

ОСОБА_3