У Х В А Л А

Іменем України

10 серпня 2018 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Зотько Т.А., вивчивши заяву Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» про видачу судового наказу про стягнення суми заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з ОСОБА_1, ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення в рівних частинах суми заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в розмірі 5161,62 грн., індексу інфляції в розмірі 743,53 грн. та 3% річних в розмірі 177,44 грн., а також судового збору в сумі 176,20 грн.

Статтею 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Порядок розгляду справ наказного провадження в порядку цивільного судочинства регламентовано Розділом ІІ Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.163 ЦПК України, заява про видачу судового наказу, зокрема повинна містити виклад вимог заявника і обставин, на яких вони ґрунтуються.

Так, відповідно до ст. ст. 156, 162 ЖК України, власники квартир зобов'язані брати участь у витратах по утриманню квартир і при домової території, проведенню ремонту та своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги.

Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення суми заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, стягувач зазначає боржниками всіх власників квартири АДРЕСА_1.

Однак, під час з'ясування зареєстрованого місця проживання боржників, було встановлено, що ОСОБА_2 є неповнолітнім, про що у поданій заяві стягувачем зазначено не було.

Стаття 33 ЦК України передбачає, що неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону. Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника. Якщо у неповнолітньої особи недостатньо майна для відшкодування збитків, додаткову відповідальність несуть її батьки (усиновлювачі) або піклувальник.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу повинно буди додано копію договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Однак, в порушення зазначених вище вимог процесуального закону, стягувачем до заяви не було додано відповідного договору, за яким він пред'являє вимоги по відношенню до неповнолітнього.

Положеннями п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог ст.163 цього Кодексу.

А відтак, враховуючи вимоги діючого цивільного процесуального законодавства, та беручи до уваги вищевказані обставини, суддя дійшов висновку щодо відмови у видачі судового наказу за даною заявою.

Відповідно до ч.1 ст.166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п. 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст. 127, 162, 165, 258-260, ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У видачі судового наказу за заявою Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» про видачу судового наказу про стягнення суми заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з ОСОБА_1, ОСОБА_2 - відмовити.

Роз'яснити, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Роз'яснити стягувачу, що він згідно положень ч.2 ст.161 ЦПК України також має право звернутися до суду з вимогами, визначеними ч.1 ст.161 ЦПК України в спрощеному позовному провадженні.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Повний текст ухвали суду складено 10.08.2018.

Суддя :