Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №320/326/18 Головуючий у 1 інстанції: Урупа І.В.
Провадження № 22-ц/778/2475/18 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони від шлюбу, укладеного 30 жовтня 2010 року, мають дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Шлюб з відповідачем рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2014 року розірвано.

В жовтні 2017 року вона з дитиною переїхала на постійне проживання до м. Мелітополя Запорізької області, де придбала собі житло. Донька проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Вона прикладає всі можливості та зусилля щодо гармонійного розвитку їх дитини.

Відповідач не виділяє грошових коштів на утримання дитини, хоч має таку можливість. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Відповідач працює не офіційно, займається фермерським господарством, має стабільний дохід, інших утриманців не має, у шлюбі не перебуває, інших дітей немає.

Вона вживала заходів щодо отримання аліментів, тричі зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів, які залишала без розгляду, оскільки відповідач обіцяв що буде платити аліменти у добровільному порядку та просив її відмовитися від позову, однак регулярних коштів на утримання дитини вона не отримувала. Вона неодноразово просила відповідача сплачувати аліменти у добровільному порядку, двічі направляла йому листи, а саме вимогу від 02 лютого 2016 року та лист попередження від 03 листопада 2017 року. Вона вживала заходів щодо отримання від відповідача аліментів, однак останній ухилявся від їх сплати, а тому є підстави для стягнення аліментів за минулий час.

На підставі зазначеного просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) за минулий час, та не більше ніж за три роки, за період з 17 січня 2015 року по 17 січня 2018 року, та в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з часу подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за період з 17 січня 2015 року по 17 січня 2018 року відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на доведеність вживання нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача, просить скасувати рішення суду в частині відмови у позові про стягнення аліментів за минулий час та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Учасники справи у судове засідання не з'явились, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки) (а.с.83,84,89).

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 371, 372 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

ОСОБА_3 оскаржує рішення суду в частині відмови у стягненні аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) за минулий час за період з 17 січня 2015 року по 17 січня 2018 року, в іншій частині рішення суду не оскаржується.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання дитини за минулий період, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержання у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, що є обов'язковою умовою для стягнення аліментів за минулий період.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 30 жовтня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Веселівського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 77 (а.с. 6).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Заочним рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 9).

Згідно з довідкою про склад сім'ї від 03 листопада 2017 року ОСОБА_3 мешкає за адресою: АДРЕСА_1, разом з дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріалами справи підтверджено ухилення відповідача від сплати аліментів, а також те, що позивачем вживались заходи щодо одержання аліментів з відповідача у спірний період, не знайшли свого підтвердження.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

При цьому, ухилення може виражатися у тому, що зобов'язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи та інші подібні дії.

Отже, обов'язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Належними та допустимими доказами того, що позивач вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача можуть бути документи, які підтверджують звернення одного з батьків у різні органи, зокрема, у фонд зайнятості щодо розшуку місця роботи одного з батьків, за місцем роботи батька про встановлення дійсного розміру його зарплати, про оголошення розшуку, документи про одержання тимчасової державної допомоги на дитину, копія рішення про визнання батька безвісно відсутнім, копія рішення про визнання батька обмежено дієздатним у зв'язку із зловживанням ним спиртних напоїв.

В якості доказів вживання відповідних заходів позивачем надано вимогу від 02 лютого 2016 року, лист-попередження від 03 листопада 2017 року, світлокопії ухвал Веселівського районного суду Запорізької області від 26 грудня 2014 року, від 24 лютого 2017 року та 08 вересня 2017 року про залишення позовних заяв ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів без розгляду.

Судом першої інстанції вірно не прийнято в якості доказів світлокопії ухвал Веселівського районного суду Запорізької області від 26 грудня 2014 року, від 24 лютого 2017 року та 08 вересня 2017 року, оскільки позовні заяви ОСОБА_3 залишались без розгляду на підставі її заяв, що не свідчить про ухилення відповідача від сплати аліментів.

Окрім того, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що вимога від 02.02.2016 року та лист-попередження від 03.11.2017 року була адресована відповідачеві за адресою: АДРЕСА_3, в той час як відповідач з 2015 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, надана позивачем світлокопія квитанції про відправлення 06 листопада 2017 року поштової кореспонденції не містить відомостей про те, яка саме кореспонденція направлялася на ім'я ОСОБА_4 та за якою адресою.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази про вжиття позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача протягом останніх трьох років та ухилення відповідача від їх сплати.

Отже, обставини, на які посилається позивач, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що у справі ухвалено законне і обґрунтоване рішення, підстави для його скасування в оскаржуваній частині відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 квітня 2018 року у цій справі в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за період з 17 січня 2015 року по 17 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 серпня 2018 року.

Головуючий

Судді: