КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/1293/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Волохова Л.А., Мельника Я.С., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3, яка є законним представником ОСОБА_4, до ОСОБА_1, треті особи - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Адаменко ОлексійІванович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дяченко ОленаОлександрівна про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року відкрито провадження по даній справі та призначено її до розгляду.

На обґрунтування постановленої ухвали, місцевий суд зазначив, що позовна заява подана з додержанням вимог статей 175-177 ЦПК України та підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою, ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_2 подали апеляційні скарги посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення правил підсудності при її постановленні.

Просять ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року скасувати та прийняти постанову, якою дану справу направити на розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційних скаргах та відзиві на них, у межах доводів та вимог апеляційних скарг, вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити, керуючись наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 14 червня 2018 року ОСОБА_3, яка є законним представником ОСОБА_4, звернулася до суду із названим позовом, де просила, визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_7, посвідчений 07 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Адаменком Олексієм Івановичем, посилаючись на відкриття спадщини 15 лютого 2018 року. ( а.с. 2-5 )

Оспорюваний заповіт зареєстрований в Спадковому реєстрі за №58891809, що підтверджується відповідним витягом за №51578244 від 13 квітня 2018 року ( а.с. 16 ).

Разом з тим, відповідно до Інформаційної довідки №123346959 від 10 травня 2018 року за ОСОБА_7 зареєстровано право власності на об'єкт нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 ( а.с. 17 ).

Відповідно до п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним ( стаття 358 ЦК ); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК ); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна ( статті 370, 372 ЦК ); про право користування нерухомим майном ( визначення порядку користування ним ); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Таким чином, оспорюваним заповітом буде вирішуватися питання щодо переходу прав та обов'язків ( спадщини ) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця ), до інших осіб ( спадкоємців ), зокрема на зазначене нерухоме майно, відтак, враховуючи наведене та місце розташування цього нерухомого майна, дана справа належить до підсудності Дніпровського районного суду міста Києва.

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на вищезазначене, а тому, з порушенням вимог процесуального права, зокрема, ст.ст. 30, 31 ЦПК України, помилково відкрив провадження за поданою позовною заявою.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг про незаконність та необґрунтованість ухвали, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення правил підсудності при її постановленні, на переконання суду другої інстанції, знайшли своє підтвердження при розгляді апеляції.

Відтак, ухвала суду першої інстанції постановлена із названими порушеннями, а тому, відповідно до положень ст.ст. 30, 380 ЦПК України, підлягає скасуванню із ухваленням по справі нового судового рішення про направлення справи на розгляд до суду першої інстанції за встановленою судом другої інстанції підсудністю.

Окрім цього, доводи відзиву ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ( а.с. 112-113 ), зокрема, про те, що оспорюваним заповітом зроблено розпорядження щодо всього майна, яке перебувала у власності ОСОБА_7, даний позов виник не з приводу нерухомого майна, а стосується визнання недійсним правочину, предметом якого є все майно спадкодавця, на переконання апеляційного суду, не спростовують викладеного та в даному випадку не є правовою підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.

Твердження законного представника позивача щодо визнання недійсним правочину, предметом якого є все майно спадкодавця, з точки зору суду другої інстанції також підтверджують обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 задовольнити. Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3, яка є законним представником ОСОБА_4, до ОСОБА_1, треті особи - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Адаменко Олексій Іванович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дяченко Олена Олександрівна про визнання заповіту недійсним скасувати і ухвалити по справі нове судове рішення про направлення справи за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Л.А. Волохов

Я.С. Мельник