23.07.2018 Єдиний унікальний номер 205/4253/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2018 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Скрипник К.О.,

за участю секретаря судового засідання Кіреєвої В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі, без застосування технічного запису відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_2 банк», третя особа Комунальне підприємство «Центр Державної Реєстрації» про визнання незаконною державну реєстрацію права власності, скасування рішення державного реєстратора, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 06 липня 2017 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому згідно уточнень зазначила, що 28 листопада 2007 року між нею та ЗАТ «Перший Український ОСОБА_2 банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український ОСОБА_2 банк»укладено кредитний договір № 5886520, відповідно до якого банк зобовязався надати позивачу кредит сума якого складає 77 000,00 доларів США з виплатою процентів за користування кредитом за процентною ставкою 10,99 %. Також, 28.11.2007 року між сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до якого для забезпечення повного і своєчасного виконання зобовязань позивач надала в іпотеку нерухоме майно, а самеАДРЕСА_1 в будинку № 4, корпус № 2 по вул. Велика Діївська (колишня Братів Трофімових) в м. Дніпро, належній їй на праві власності. 05.10.2010 приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_3 було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером № 2262, за яким запропоновано звернути стягнення на житло, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_1 26 червня 2017 року державний реєстратор Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» ОСОБА_4 прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 35867571 від 26.06.2017 та змінив власника нерухомого майна квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 з ОСОБА_1 на ПАТ ««Перший Український ОСОБА_2 банк». Державним реєстратором також визначені підстави виникнення права власності за іпотекодавцем. Разом з тим, державна реєстрація права власності, та рішення державного реєстратора підлягає скасуванню, оскільки вчинені з чисельними порушенням норм чинного законодавства. Відтак, банком вже було звернуто стягнення на предмет іпотеки в позасудовий спосіб на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса, а тому звернення іпотекодержателя до державного реєстратора суперечать ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», за якою звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено або шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідач звернувшись до державного реєстратора не повідомив останнього про існування виконавчого напису нотаріуса, та подав договір іпотеки за відсутністю виконавчого напису нотаріуса, який на час звернення іпотекодержателем до державного реєстратора не визнаний таким що не підлягає виконанню. Крім того, іпотекодержатель/банк який набув право власності на підставі рішення державного реєстратора адміністративний збір не сплатив. Докази які б підтверджували сплату адміністративного збору іпотекодержателем чи на користь іпотекодержателя відсутні, платіжні документи не містять підтвердження що ПАТ «ПУМБ» є платником. Вищевказане нерухоме житлове майно надано як забезпечення кредитів в іноземній валюті та використовується як місце постійного проживання позивача. З урахуванням наявності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», державний реєстратор повинен був відмовити у державній реєстрації прав та зміні власника вказаного нерухомого майна, тобто позасудовому зверненні стягнення на предмет іпотеки. Відповідач не надав до суду будь які докази щодо оцінки вказаного нерухомого майна, та у матеріалах реєстраційної справи відсутня оцінка на предмет іпотеки субєкта оціночної діяльності, яка б відповідала дійсній вартості квартири, тому дії державного реєстратора суперечать ч.3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Крім того, на момент реєстрації права власності за ПАТ «Перший Український ОСОБА_2 банк" предмету іпотеки сума заборгованості за основним зобовязанням не була безспірною, жодним рішенням суду її не було встановлено, іпотекодавцем оскаржується сума боргу за кредитним договором, у судових інстанціях на розгляді перебувають справи. Банк повинен був подати державному реєстратору документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя. Але документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі державному реєстратору не був поданий. Іпотекодавцем не було отримано письмову вимогу про усунення порушень, що суперечить ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, докази спливу 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги про усунення порушень відсутні. Позивач просила визнати незаконною державну реєстрацію права власності на нерухоме майно квартиру: загальною площею 70.4 кв.м., житловою площею 42.7 кв.м., розташовану за адресою: м. Дніпро, вулиця Велика Діївська (колишня вилиця Братів Трофімовх)АДРЕСА_4; скасувати рішення державного реєстратора Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35867571 від 26.06.2017 14:54:26 щодо державної реєстрації права власності ПАТ «Перший Український ОСОБА_2 банк»на квартиру, загальною площею 70.4 кв.м., житловою площею 42.7 кв.м., розташовану за адресою: м. Дніпро, вулиця Велика Діївська (колишня вилиця Братів Трофімовх)АДРЕСА_4, обтяження іпотекою вказаної квартири, номер запису від .11.2007 17:26:22 та обтяження її арештами, номери записів: 21108199 від 17.01.2011 09:42:02 і 21108083 від 25.02.2010 12:04:47; стягнути судові витрати.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, викладеного в новій редакції Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017р. №2147-VIII, що набрав чинності з 15.12.2017р. (далі ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідачем надано відзив на позов, згідно якого викладено заперечення проти позову, оскільки вважають дії державного реєстратора Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» ОСОБА_4 законні та виконані на підставі діючого законодавства. На виконання вимог чинного законодавства та у передбаченому Порядком переліку документів Банком для державної реєстрації права власності на предмет іпотеки було надано всі документи. У звязку з чим, просили відмовити в задоволенні позову повністю (а.с.185-190).

Позивачем подано відповідь на відзив, згідно якої ОСОБА_1 виклала свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення.

Заяви (клопотання) учасників справи.

Від представника позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Від представника відповідача надійшло електронною поштою клопотання про перенесення судового засідання у звязку з знаходженням єдиного регіонального представника ПАТ «ПУМБ» ОСОБА_5 в щорічній відпустці, згідно графіку відпусток працівників ПАТ «ПУМБ», на підтвердження чого надано витяг з наказу від 20.06.2018 р. № 516. Проте, суд вважає неповажною причину пропуску судового засідання представником банку, у звязку з чим підстави для задоволення такого клопотання відсутні з огляду на те, що відповідач як юридична особа мав можливість забезпечити представництво своїх інтересів через іншого представника та відсутні докази неможливості направлення іншого представника для розгляду даної цивільної справи. А тому, суд враховуючи вимоги шодо дотримання строків розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача, належним чином повідомленого про дату та час судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Крім того, від представника відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі, оскільки позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки предметом розгляду позовних вимог є дії державного реєстратора, який є посадовою особою органів місцевого самоврядування. Разом з тим, вказана заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

З установлених судом обставин справи вбачається, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи у зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань і реалізацією прав іпотекодержателя на предмет іпотеки - квартири позивача, а отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Такий спір суд має вирішувати за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Аналогічну правову позицію щодо застосування зазначених норм процесуального права висловлено Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 14 червня 2016 року у справі № 826/4858/15, де зазначено, що не є спором адміністративної юрисдикції спір з органом державної реєстраційної служби при оскарженні запису та рішення про право власності у разі, коли спірні правовідносини пов'язані із невиконанням умов цивільно-правової угоди і виникають з договірних відносин, а тому мають вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 14 липня 2017 року вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на квартиру, загальною площею 70,4 кв.м., житловою площею 42,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_5, яка належить на праві власності Публічному акціонерному товариству «Перший Український ОСОБА_2 банк». Заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти певні дії, а саме, будь-які реєстраційні дії ( реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження) щодо обєкта нерухомості, квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_5.

22 вересня 2017 року та 07 грудня 2017 року постановлено ухвали про витребування доказів, а саме, документи, та реєстраційну справу на підставі яких було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 35867571 від 26.06.2017 та було змінено власника нерухомого майна - квартиру, загальною площею (кв.м): 70.4, житловою площею (кв.м): 42.7 кв.м., розташовану за адресою:Дніпропетровська обл., м. Дніпро (місто Дніпропетровськ), вулиця Велика Діївська (вулиця Братів Трофімових)АДРЕСА_4, право власності якої належало ОСОБА_1 на Публічне акціонерне товариство «Перший Український ОСОБА_2». Ухвали у встановленому законом порядку не виконаною.

Ухвалою від 13 квітня 2018 року вказані докази було витребувано з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. Згідно відповіді від 14.05.2018 року повідомлено, що станом на 07.05.2018 року вищезазначені документи щодо реєстрації дій, які проводив державний реєстратор Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 26.06.2017 року не надходили.

Ухвалою від 07 грудня 2017 року замінено третю особу Державного реєстратора Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» ОСОБА_4 на Комунальне підприємство «Центр Державної Реєстрації».

Суд, вивчивши матеріали справи, зясувавши обставини по справі та перевіривши їх наданими доказами, з огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення про задоволення позову з наступних підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

28 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український ОСОБА_2 банк» (правонаступник ПАТ «Перший Український ОСОБА_2 банк» (далі за текстом ПАТ «ПУМБ») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 5886520, згідно умов якого ЗАТ «ПУМБ» зобов'язувався видати позичальнику кредит в сумі 77000,00 доларів США на строк до 28.11.2027 року. Цільове призначення кредиту: для придбання нерухомості, а саме квартири № 277, корп. 2, в буд. 4 по вул. Братів Трофімових в м. Дніпропетровську (а.с.15-19).

В забезпечення виконання умов кредитного договору 28 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 5888466, згідно умов якого позивач передала в іпотеку банку квартиру № 277 в будинку № 4, корпус № 2 по вул. Велика Діївська (колишня Братів Трофімових) в м. Дніпро (а.с.20-23).

Квартира № 277 в будинку № 4, корпус № 2 по вул. Велика Діївська (колишня Братів Трофімових) в м. Дніпро належала на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28.11.2007 року приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_6, за реєстровим № 535 (а.с.34-35).

В силу ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України Про іпотеку, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Положеннями ст. 36 Закону України Про іпотеку закріплено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Приписи ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» визначають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

У відповідності до статті 4 вищевказаного договору іпотеки, який містить застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодержатель має право, у зв'язку з порушенням вимог кредитного договору звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, а саме згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

05 жовтня 2010 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 було вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернення стягнення на нерухоме майно: квартиру № 277 в будинку № 4, корпус № 2 по вул. Велика Діївська (колишня Братів Трофімових) в м. Дніпро, за реєстровим номером № 2262 (а.с.33).

Згідно ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2012 року, залишено без змін рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2011 року, згідно якого в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_2 банк», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Ленінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_7 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки та поруки відмовлено.

Відтак, банкомбуло звернуто стягнення на предмет іпотеки в позасудовий спосіб на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса.

В подальшому, банк звернувся до державного реєстратора Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» ОСОБА_4 з метою задоволення забезпеченої іпотекою вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 03.07.2017 року вбачається що державним реєстратором Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» ОСОБА_4 26.06.2017 року право власності на квартиру, загальною площею 70.4 кв.м., житловою площею 42.7 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_3 було зареєстровано за ПАТ «Перший Український ОСОБА_2 банк» (а.с.24-27).

Підстава виникнення права власності: договір іпотеки № 5888466, серія та номер 540, виданий 28.11.2007 року; кредитний договір № 5886520 від 28.11.2007 року; вимога, серія та номер 4415/33, видана 07.12.2015 року, видавник ПАТ «ПУМБ»; рекомендоване повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 07.12.2015, видавник: Укрпошта.

Як зазначалось вище, судом неодноразово постановлено ухвалу про витребування доказів у державного реєстратора, зокрема документи, та реєстраційну справу на підставі яких було прийнято рішення про державну реєстрацію вищезазначеного нерухомого майна. Згідно відповіді КП «Центр Державної Реєстрації» виконання ухвали є неможливим, оскільки згідно наказу № 61-К від 28.08.2017 року ОСОБА_4 було звільнено з посади державного реєстратора за згодою сторін (а.с.127-128).

Відповідно до ст.2 ч.1 п.1,2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав.

До повноважень органу державної реєстрації прав належить проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації; здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Державний реєстратор відповідно до частини третьої статті 10 Закону № 1952-ІV зобов'язаний встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов'язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав (частина друга статті 18 Закону № 1952-ІV).

Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема, відповідно до частин другої статті 18 Закону № 1952-ІV затвердив Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

За правилами пунктів 6, 9 Порядку № 1127 державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації.

Згідно ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав; формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством. У разі якщо оригінали документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства. Заява на проведення реєстраційних дій в електронній формі подається за умови ідентифікації заявника (фізичної або юридичної особи) з використанням електронного цифрового підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи. Про подання/отримання заяви на проведення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно повідомляє власника обєкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву. Порядок подання заяв у сфері державної реєстрації прав та повідомлення власника обєкта нерухомого майна про подані заяви визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року визначено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Як вбачається з наведеної норми права документом на підставі якого провадиться реєстрація права власності повинен підтверджувати саме факт отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги, а не лише факт спрямування її на адресу іпотекодавця та боржника.

Відповідно до вимог ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Загальні правові засади звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави визначені ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобовязання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Таким чином, пунктом 61 Порядку визначено вичерпний перелік обовязкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 18 та 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

З урахуванням зазначеного вище, суд доходить до висновку, що іпотекодержатель має довести як факт надіслання відповідної вимоги іпотекодержателю, так і факт отримання такої вимоги іпотекодержателем.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 11 квітня 2017 року у справі № 822/864/15 та від 12 квітня 2017 року у справі № 822/862/15.

Право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки позасудовими способами, виникає у випадку залишення без задоволення вимог іпотекодержателя щодо усунення порушень основного зобов'язання або умов договору згідно зі ст.35 Закону України «Про іпотеку». Іпотекодержатель має право набути у власність предмет іпотеки на наступний день після спливу строку усунення порушень основного зобов'язання, вказаного у письмовій вимозі, надісланій боржнику та іпотекодержателю і якщо у вказаний час вказані порушення не будуть усунені або вимога буде залишена без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства.

Разом з тим, відповідач та третя особа не надали суду доказів надіслання такої вимоги позивачу; документів, що підтверджують її отримання позивачем; документів, що підтверджують завершення 30-денного строку з моменту отримання позивачем зазначених вимог, зокрема, повідомлень про направлення рекомендованої (цінної) кореспонденції, фіскальних чеків про оплату послуг за направлення вказаної кореспонденції визначеним субєктам за належними адресами та ін.

Крім того, відповідач в відзиві на позовну заяву з приводу надіслання копії письмової вимоги про усунення порушень та документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя нічого не зазначено, до матеріалів справи відповідачем не надано копії відповідних документів, які були надані державному реєстратору для реєстрації права власності, зокрема, письмову вимогу та докази отримання такої вимоги ОСОБА_1, адже як зазначає представник позивача, позивач не отримувала письмову вимогу про усунення порушення на підтвердження чого надав відповідь з ПАТ «Укрпошти» (а.с.140-147).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ураховуючи наведене вище, підтвердженням отримання ОСОБА_1 вимоги, яка пересилалася поштою рекомендованим листом, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, має бути повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211.

Натомість, в матеріалах справи відсутня вимога про усунення порушення, відсутні докази направлення такої вимоги позивачу, як наслідок докази отримання вимоги.

Вказані вище обставини не даються суду підстав для висновку про факт отримання ОСОБА_1 вимоги про усунення порушення від 07.12.2015 року, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання. Тобто вимоги Порядку щодо надання документа, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя, не виконано.

Суд вважає, що відповідач не надав переконливих доказів, що позивач отримав належним чином заяву-вимогу, яка би підтверджувала завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя, а тому суд вважає переконливими і доведеними вимоги позивача в цій частині

Отже, державна реєстрація за ПАТ ПУМБ права власності на предмет іпотеки за неподання для цього передбачених пунктом 61 Порядку документів проведена державним реєстратором без дотримання положень статей 18 та 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а тому рішення державного реєстратора від 26.06.2017 року № 35867571 про реєстрацію права власності є незаконним.

Крім того, 7 червня 2014 року набув чинності Закон України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, згідно з пунктом 1 якого протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України Про заставу та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України Про іпотеку, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника /майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, вбачається, що квартира № 277 в будинку № 4, корпус № 2 по вул. Велика Діївська в м. Дніпро, є предметом іпотеки та виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України за споживчим кредитом, оскільки цільовим призначенням кредиту є придбання нерухомого майна, згідно п. 1.2. кредитного договору № 5886520 від 28.11.2007 року, використовується як місце постійного проживання ОСОБА_1 та членів її родини, та використовує вказану адресу для листування. Загальна площа не перевищує 140 кв. метрів.

З аналізу вище викладених норм та з урахування встановлених судом фактичних обставин, суд доходить до висновку, що квартира № 277 в будинку № 4, корпус № 2 по вул. Велика Діївська в м. Дніпро, підпадає під дію Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, що дає підстави для висновку про неможливість звернення стягнення шляхом відчуження квартири, незалежно від суб'єкта, який здійснює таке стягнення, оскільки ОСОБА_1, як власник, не надавав своєї згоди на те.

Суд вважає необхідним зазначити, що відповідачем не було надано будь-яких належних доказів, які б свідчили про надання ОСОБА_1 згоди на таке відчуження та неможливість застосування положень норм Закон України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 37 Закону України Про іпотеку іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Разом з тим, суду не надано доказів щодо оцінки вказаного нерухомого майна, яка б відповідала дійсній вартості квартири, у звязку з чим суд позбавлений можливості перевірити достовірність проведення відповідних дій державного реєстратора.

Крім того, як зазначено вище згідно відповіді відділу реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, документи щодо реєстраційних дій відносно обєкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_6, які проводив державний реєстратор Дніпропетровської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 26.06.2017 року не надходили.

Таким чином, суд зазначає, що в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для задоволення позову щодо визнання незаконною державну реєстрацію права власності, скасування рішення державного реєстратора.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до вимог ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до п. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 1280 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 81, 89, 141, 244, 263, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_2 банк», третя особа Комунальне підприємство «Центр Державної Реєстрації» про визнання незаконною державну реєстрацію права власності, скасування рішення державного реєстратора- задовольнити в повному обсязі.

Визнати незаконною державну реєстрацію права власності на нерухоме майно квартиру: загальною площею 70.4 кв.м., житловою площею 42.7 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_7.

Скасувати рішення державного реєстратора Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35867571 від 26 червня 2017 року щодо проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру № 277 в будинку № 4, корпус № 2 по вул. Велика Діївська в м. Дніпро, за Публічним акціонерним товариством «Перший Український ОСОБА_2 банк» (, юридична адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_2 банк» (, юридична адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстровано у встановленому законом порядку місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) судовий збір в розмірі 1280 грн. (одна тисяча двісті вісімдесят гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.О. Скрипник