Справа № 188/909/18
Провадження № 2/188/483/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2018 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Полубан М.П.

при секретарі Гречко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Петропавлівської селищної ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів та зазначає наступне.

У вересні 2009 р. він вселився у домоволодіння , яке розташоване в смт.Петропавлівка вул.Широка , 21 Петропавлівського району Дніпропетровської області. Право на дане домоволодіння належало відповідачам на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом посвідчених державним нотаріусом . З моменту їхньої домовленості він проживає в даному домоволодінні , дбає про нього , робить в будинку ремонт , провів водопостачання, опалювання, доглядає присадибну ділянку , обробляє город, поставив паркан. Проте договір купівлі-продажу ними не було укладено через відсутність правових знань та відсутність будь яких документів на будинок. Колишній власник будинку ОСОБА_9 помер 09.10.2007 року і протягом двох років будинок фактично нікому не належав і ним ніхто не опікувався. Після укладення між ним та спадкоємцями домовленості , ніхто з них не оскаржував правомірність його володіння даним нерухомим майном.

На даний час у нього виникла потреба в реєстрації місця проживання . В звязку з цим він звернувся до реєстраційної служби Петропавлівської селищної ради , але йому було відмовлено , так як у нього відсутній правовстановлюючий документ. На його звернення відповідачі відмовилися від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу домоволодіння.

Письмовими розписками від відповідачів підтверджується факт передачі грошових коштів в рахунок продажу вищезазначеного домоволодіння.

Згідно даних технічного паспорта виготовленого 09.11.2017 р. на садибний ( індивідуальний ) житловий будинок № 49 по вул.Широка(Ватутіна) в смт.Петропавлівка його власником не являється ніхто .

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : п.1 визнання права.

Факт добросовісного , відкритого та безперервного володіння спірним домоволодінням підтверджується письмовими розписками відповідачів ,свідоцтвами про право на спадщину, технічним паспортом на будинок , актом депутата про обстеження матеріально - побутових умов.

Відповідно до вищенаведеного акту органу місцевого самоврядування за весь час його проживання в такому будинку він вчиняв всі дії, що свідчать про одноосібне володіння, розпорядження та користування таким нерухомим майном.

Тобто такі факти свідчать про те, що він у повному розмірі користується, володіє та розпоряджається нерухомим майном на власний розсуд на протязі останніх 10 років. Правочинів між власниками будинку та ним щодо переходу права власності відповідно до чинного законодавства укладено не було.

Претензій щодо його прав на вищенаведене нерухоме майно з 2007 року та по цей день до нього ніхто не предявляв, тобто його володіння, користування та розпорядження нерухомим майном є відкритим та беззаперечним.

Отже , відповідно до вищенаведених обставин та письмових доказів, що додано цього позову,він починаючи з 2007 року добросовісно заволодів нерухомим майно, яким є житловий будинок № 21 по вулиці Широка в смт .Петропавлівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, та користується ним, а також ніхто йому не перешкоджає у розпорядженні таким майном, не заперечує щодо такого розпорядження, що є підставою для визнання права власності за ним на таке нерухоме майно за набувальною давністю відповідно до вимог чинного законодавства, але таке визнання не можливо без судового втручання, адже саме такої форми визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю чинне законодавство і передбачає.

Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність , позовні вимоги повністю підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися , надали суду заяви , в яких просять слухати справу без їхньої участі , позовні вимоги визнають, просять задовольнити позов на користь позивача. В зв"язку з цим , суд ухвалив справу розглянути без участі сторін у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.У зв'язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено , що власник житлового будинку № 21 по вул.. Широка в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області ОСОБА_9 помер 07.10.2007 року , що підтверджується свідоцтвом серії І-КИ № 178506 . З цього часу вищевказаний будинок пустував , так як померлий проживав один, спадкоємців першої черги не мав. Згодом спадкоємці третьої черги померлого оформили право на спадщину , та дозволили позивачу зайняти вищевказаний житловий будинок у вересні 2009 року. З цього часу він проживає в даному домоволодінні , дбає про нього , робить в будинку ремонт , провів водопостачання, опалювання, доглядає присадибну ділянку , обробляє город, поставив паркан.

Після укладення між позивачем та відповідачами домовленості , ніхто з них не оскаржував правомірність його володіння даним нерухомим майном.

На даний час у позивача виникла потреба в реєстрації місця проживання . В звязку з цим він звернувся до реєстраційної служби Петропавлівської селищної ради , але йому було відмовлено , так як у нього відсутній правовстановлюючий документ. На його звернення відповідачі відмовилися від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу домоволодіння.

Письмовими розписками від відповідачів підтверджується факт передачі грошових коштів в рахунок продажу вищезазначеного домоволодіння.

Згідно даних технічного паспорта виготовленого 09.11.2017 р. на садибний ( індивідуальний ) житловий будинок № 49 по вул.Широка(Ватутіна) в смт.Петропавлівка його власником не являється ніхто .

Статтею .41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери, набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335, 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) .

Таким чином , приймаючи рішення про задоволення позову , суд враховує ту обставину , що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено .

Як встановлено судом , спірним нерухомим майном позивач добросовісно заволодів на підставі усної домовленості між ним та відповідачами . Спору щодо даного нерухомого майна немає.

Крім того , визнання позову відповідачами, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, вважає можливим ухвалити рішення у по суті позовних вимог.

Відповідно до положень ст.220 ЦПК України та у відповідності до п.24 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визнання відповідачем позову може бути підставою для ухвалення рішення про задоволення позову в тому випадку, якщо таке визнання є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача ).

Дана позиція відповідачів дає суду підставу вважати , що останні позов визнають , тобто не заперечують проти визнання права власності на спірне нерухоме майно за позивачем . Отже , визнання позову зазначеними відповідачами не суперечить чинному законодавству та не порушує права , свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином , позивач в частині визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно - житловий будинок надав суду достатньо доказів , а тому позов підлягає задоволенню. Також суд дійшов висновку про можливість звільнення відповідачів від сплати судових витрат.

На підставі викладеного , керуючись ст. ст ст. 4, 5, 13, 206, 263-265, 354, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України , ст.344 , 397 ЦК України , суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Петропавлівської селищної ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності- задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1 євген6ом Васильовичем ( і.п.н.) право власності за набувальною давністю на житловий будинок № 21 по вул.. Широка в смт. Петропавлівка Петропавлівського району Дніпропетровської області , який складається з

1. Житловий будинок літ. «А» загальною площею 63,8 кв.м.;

2. Літня кухня літ. «Б»;

3. Сарай літ. «В»;

4. Погріб з шийкою літ. «Г»;

5. Ворота з хвірткою № 1;

6. Огорожа № 2,3

7. Трубчатий колодязь.

Відповідачів звільнити від сплати судових витрат , які поніс позивач при розгляді справи .

Копію рішення невідкладно направити сторонам .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду

Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд.

Суддя ОСОБА_10