Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/2442/17 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 27 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Павицької Т.М.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №278/2442/17 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області, ухвалене 02 квітня 2018 року суддею Грубіяном Є.О. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду із зазначеним позовом у якому, посилаючись на невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору №б/н від 30 серпня 2016 року, просило стягнути з останньої заборгованість станом на 21 вересня 2017 року в сумі 25745,79 грн., яка складається з: 17471,26 грн. - заборгованість за кредитом, 2738,46 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3494,25 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 2041,83 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди та судові витрати.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 02 квітня 2018 року позов Банку задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у сумі 25745,79 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції.

На її думку судом безпідставно повернуто її відзив та розглянуто справу в порядку спрощеного провадження. При цьому суд першої інстанції не врахував, що кредитні кошти вона не отримувала, факт заволодіння ними третіми особами підтверджує довідка слідчого Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області від 16 грудня 2016 року Є-3543 та лист Національної поліції України ГУНП в Житомирській області від 19 вересня 2017 року № 14-1979/15. Зважаючи на відсутність доказів отримання нею кредитних коштів, вважає, що суд дійшов помилкового висновку про задоволення позову Банку.

У судовому засіданні ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала. Представник Банку апеляційну скаргу не визнав, посилаючись на її безпідставність.

Заслухавши учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, враховуючи наступне.

Із матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що 30.08.2016 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил продукту кредитних карт, згідно з умовами якої п. 2.1 розділу 2 «Приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт», банк надав позичальникові строковий кредит в сумі 22615,47 грн. на строк 24 місяця з 30.08.2016 до 31.08.2018 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 22615,47 грн. в обмін на зобов'язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів у розмірі 2,0% на місяць залишку заборгованості по кредиту в зазначені у заяві, умовах та правилах строки (а.с. 7).

Пунктом 2.2 Генеральної угоди передбачено, що згідно з статтями 212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в даній Генеральній угоді, Умовах та правилах, більше ніж на 31 день, по зобов'язанням строк виконання яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 2041,82 грн.

ОСОБА_1 своїм підписом засвідчила те, що вона ознайомилася і погодилася з умовами кредитування та отримала всю повну інформацію про умови кредитування у ПАТ КБ «Приватбанк», і підтвердила свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом із запропонованими банком умовами та правилами, тарифами, Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між нею і банком кредитний договір (а.с. 7 зв.).

Відповідно до п. 1.1.2.5 Умов надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

У зв'язку із порушенням зобов'язань позичальником, заборгованість за кредитним договором від 30.08.2016 станом на 21.09.2017 року становить 25745,79 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 17471,26 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 2738,46 грн.; пені та комісії в сумі 3494,25 грн.; штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди в сумі 2041,83 грн.

Частинами 1, 3 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У статтях 1049, 1050, 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.

Встановивши, що ОСОБА_1 ознайомилася і погодилася з умовами кредитування, підтвердила підписом свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими банком умовами та правилами, тарифами, Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між нею і банком кредитний договір, який в подальшому належним чином не виконувала, суд дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Повернення відповідачу відзиву та розгляд справи судом за правилами спрощеного позовного провадження здійснено з додержанням норм процесуального права, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є помилковими.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що фактично грошових коштів, про які зазначено у розділі 2 «Приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт» Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил продукту кредитних карт, вона не отримувала, є безпідставними з огляду на те, що вимог про визнання кредитного договору недійсним остання не заявляла, договір є дійсним і нею не оспорений.

Також, як вбачається зі змісту Генеральної угоди, вона укладена між сторонами з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов'язань за кредитним № SAMDN9329 від 08.10.2010 вже за наявності існуючої заборгованості по цьому договору.

Підписавши Генеральну угоду, ОСОБА_1 фактично визнала заборгованість по вказаному договору та уклала новий договір з метою його реструктуризації із визначенням сум заборгованості за ним (п. 1.1.1, 1.1.2., 1.2.1, 1.2.2).

Довідка слідчого Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області від 16 грудня 2016 року Є-3543 та лист Національної поліції України ГУНП в Житомирській області від 19 вересня 2017 року № 14-1979/15, які наявні у матеріалах справи та містять інформацію щодо розслідування факту заволодіння кредитними коштами невідомою особою за заявою ОСОБА_1, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Крім того, кримінальне провадження по факту заволодіння кредитними коштами за заявою ОСОБА_1 внесено до відповідного реєстру 10.04.2015, а Генеральну угоду нею підписано після звернення до правоохоронних органів.

Також, після підписання Генеральної угоди відповідачка згідно умов цієї угоди продовжувала здійснювати платежі, зокрема: 23.09.2016, 24.10.2016, 23.11.2016, 23.12.2016, 24.01.2017, 24.02.2017 в сумі по 1200 грн., що також свідчить про визнання нею боргу.

Посилання відповідачки на юридичну необізнаність, тяжкі життєві обставини не можуть бути підставою для звільнення від виконання зобов'язань за кредитним договором та на правильність ухваленого рішення не впливають.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування або зміни колегія суддів не вбачає.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи майновий стан ОСОБА_1, у відповідності до ч. 3 ст. 136 ЦПК України звільняє її від сплати судового збору в сумі 2400 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 02 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді:

Повний текст постанови складений 17 серпня 2018 року.