Справа 206/3262/17
Провадження 2/206/79/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" січня 2018 р. Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Стахів О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання недійсною відмови від обов'язкової частки у спадщині та від частки у спільному майні подружжя,

за участю представників:

позивача, адвоката Маркело В.О.,

відповідача ОСОБА_4,

в с т а н о в и в:

22 червня 2017 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про визнання її відмову від обов'язкової частки у спадщині та від частки у спільному майні подружжя після смерті чоловіка ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, недійсною на підстави ст. 233 ЦК України, оскільки написала її в результаті впливу тяжкої обставини (а.с.1-3).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачка ОСОБА_2 є її дочкою, з якою на протязі останніх 20-ти років у неї склалися вкрай важкі стосунки, так як відповідачка категорично відмовилася від спілкування. За станом на вересень 2014 року вона проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1. Ця квартира на підставі свідоцтва про право власності на житло належала на праві спільної сумісної власності їй, її чоловікові, їх синові ОСОБА_6, відповідачці ОСОБА_2 та дочці відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_7. Частки співвласників в квартирі були рівними, кожному належало по 1/5 її частці. Також їй та її чоловікові ОСОБА_5 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, який був оформлений на ім'я ОСОБА_5, належала квартира АДРЕСА_3. Незважаючи на те, що власником квартири був її чоловік, квартира була об'єктом спільної сумісної власності подружжя і її частка складала 1/2. В цій квартирі з моменту її придбання проживала відповідачка ОСОБА_2 зі своєю сім'єю. ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловік ОСОБА_5 помер. Він залишив заповіт на" ім'я відповідачки. Після його смерті відкрилася спадщина на вищевказане нерухоме майно: на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 та на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3. Так як вона проживала з чоловіком за однією адресою, то є такою, що прийняла спадщину і згідно закону їй не було необхідності подавати заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини. Але вона подала заяву в Восьму дніпропетровську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті чоловіка. В листопаді 2015 року з нею трапилося нещастя. На неї напади в її квартирі невідомі особи. Так як відповідачка з нею не спілкувалася і до неї не ходила, то вона в безпорадному стані без свідомості пролежала в квартирі на підлозі декілька днів. У неї була травма голови, перелом шийки стегна. Квартира була відкрита і її було госпіталізовано до 6-ї міської клінічної лікарні. Так як для лікування необхідні були ліки, а відповідачка в лікарню не з'явилася і ліки не придбала, то її через декілька днів перевезли до 12 Територіальне медичне об'єднання на ж/м Придніпровськ, де вона знаходилася на лікуванні в терапевтичному відділенні. З ліжка вона встати не могла, була повністю залежна від відповідачки, яка двічі на день приходила. Так як вона захворіла на цукровий діабет їй був прописаний інсулін, то відповідачка також робила їй ін'єкції. Приблизно в лютому 2016 року відповідачка ОСОБА_2 заявила їй про те, що вона повинна підписати документи на її користь відносно спадкового майна, для чого вона приведе нотаріуса. Враховуючи її стан здоров'я та вищевказані обставини, вона навіть не могла нічого заперечити відповідачці. Коли прийшов нотаріус вона поставила свій підпис там, де було сказано. Так як відповідачка змусила її відмовитися від свого майна на її користь, вона позбавлена зараз можливості укласти угоду з сторонньою особою про довічне утримання. Самостійно без сторонньої допомоги вона жити не може. Тому її відмова від частки в спільній сумісній власності та від обов'язкової частки у спадщині, є недійсною.

Представник позивача адвокат Маркело В.О. в судовому засіданні наполягала на задоволенні позову з підстав викладених у ньому.

Відповідач ОСОБА_2 надала до суду заперечення на позовну заяву, в якому зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5. При житті ним було складено заповіт на її ім'я. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: 1/5 частина квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частину квартири АДРЕСА_3. Позивачу, яка є її рідною матір'ю належала 1/5 частина квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частину квартири АДРЕСА_3. Починаючи з листопада 2015р. по травень 2016р. позивач перебувала на її повному утриманні та догляд здійснювався виключно нею, у зв'язку з тим, що у позивача був перелом шийки стегна та фізично вона не могла самостійно здійснювати догляд за собою. Приблизно в лютому 2016р. коли позивач пройшла досить тривалий курс лікування та була в достатньо задовільному стані здоров'я, проте пересуватися самостійно не мала можливості, їй було сказано, що у зв'язку з тим, що вона здійснювала утримання та догляд за нею, вона хоче відмовитися від своєї частки спадщини на її користь, у зв'язку з чим нею було запропоновано викликати нотаріуса по місцю мешкання та у присутності якого позивачем було добровільно підписано заяву про відмову від прийняття спадщини при повному розумінні значення та наслідків своїх дій. Позивач посилалася на те, що, підписуючи заяву про відмову від прийняття обов'язкової частки у спадщині та від частки у спільному майні подружжя, вона знаходилася у важкому стані здоров'я, а тому і підписала заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка. Однак, позивач самостійно запропонувала здійснити таку дію на її користь. Проте починаючи з червня 2016 року, коли позивач почала самостійно пересуватися та мати часткову можливість доглядати за собою, почалися постійні необгрунтовані претензії та зауваження, на її адресу, відносно її утримання та догляду. Приблизно на початку 2017 року позивач взагалі зазначила, що вона не потребує її допомоги по її догляду та утриманню, до цього часу така допомога фактично надавалася. З матеріалів справи слідує, що дана заява була складена у присутності нотаріуса. Зміст цієї заяви свідчить, що у позивача не могло бути будь-яких сумнівів у правових наслідках, які вона за собою тягнула. Волевиявлення позивача було вільним та самостійним, оскільки нею повністю усвідомлювалися усі істотні обставини вчинюваних нею дій, її волевиявлення було спрямоване саме на досягнення певного визначеного результату - подальше оформлення нею спадщини. Позивач мала можливість у передбачений законом строк відкликати її, проте не скористалася цим, а до суду звернулася лише після спливу півтора роки після підписання такої заяви. Позивачем не надано доказів застосування щодо неї фізичного та психічного тиску з її боку, а тому вважає, що відсутні підстави для задоволення позову (а.с.104-107).

Також відповідач ОСОБА_2 надала письмові пояснення, в яких зазначає, що у зв'язку з тим, що позивач має у власності 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 де вона мешкає і по сьогоднішній день та має безперешкодну можливість укласти будь-яку угоду з сторонніми особами на її частку квартири. Крім того, вона від здійснення догляду за позивачем нікому не надавала та по теперішній час здійснюю лікування позивача (а.с.137-138).

Представник відповідача ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні просили у задоволенні позову відмовити.

22 червня 2017 року ухвалою судді позов було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків (а.с.13).

07 липня 2017 року по справі відкрито провадження та призначено справу до попереднього розгляду (а.с.19).

13 грудня 2017 року судом було здійснено окрему процесуальну дію, а саме допит позивача, як свідка за місцем її мешкання, за участю представника позивача, відповідача та її представника.

Позивач ОСОБА_1 зазначила, що у зв'язку з отриманою травмою, вона тривалий час не мала змоги пересуватися. Після того, як вона підписала відмову від спадщини на користь доньки, остання перестала до неї приходити і доглядати її. Тому їй необхідно звернутися за допомогою до сторонніх осіб. Їй запропонували її доглядати в замін на отримання квартири після її смерті. На разі і онуки перестали приходити і їй допомагають сторонні люди за гроші. Раніше донька її доглядала і вона за це їй вдячна.

Третя особа, Восьма дніпровська державна нотаріальна контора подала до суду заяву, в якій просила справу слухати за їх відсутності, згодні з будь-яким рішенням суду (а.с.22).

Також третя особа державний нотаріус Восьмої дніпровської нотаріальної контори Камендо О.М. в судовому засіданні пояснила, що вона приходила до дому позивача посвідчувати її відмову від обов'язкової частки у спадщині та від частки у спільному майні подружжя. Їй роз'яснювались наслідки подання такої заяви. Вона розуміла значення своїх дій.

Вислухавши доводи та пояснення представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, допитавши свідків, суд доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 16 травня 1997 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 від 16 травня 1997 року, актовий запис 123 (а.с.4).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 від 04 вересня 2015 року, актовий запис № 850 (а.с.5).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.05.2017р. квартира АДРЕСА_1 1/5 частина належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. квартира АДРЕСА_1 належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину, за заповітом (а.с.6).

Позивач ОСОБА_1 з 03.12.2015р. по 11.12.2015р. знаходилась на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні КЗ "Дніпропетровське 12 ТМО" ДОР" з травмою голови, перелом шийки стегна, що підтверджується відповіддю головного лікаря від 12.07.2017р. та виписки із історії хвороби № 2265 та не заперечувалося сторонами (а.с.30-31).

Позивач ОСОБА_1 з 10.08.2016р. по 31.08.2016р. знаходилась на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні КЗ "Дніпропетровське 12 ТМО" ДОР", що підтверджується відповіддю головного лікаря від 26.06.2017р. та виписки із історії хвороби № 2265 (а.с.32-33).

Адвокат Маркело В.О. 29.06.2016р. та 30.06.2016р. зверталася в інтересах ОСОБА_1 з заявами до Самарського ВП ГУНП в Дніпропетровській області та керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 щодо дій ОСОБА_2 (а.с.34-35).

11 липня 2016 року та 13 липня 2016 року Самарський ВП Дніпропетровського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області надали на ім'я адвоката Маркело В.О. відповідь, що її звернення розглянуто та об'єктивних даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення здобуто не було, у зв'язку з чим не вбачається підстав для внесення даної інформації до ЄРДР (а.с.7-8).

07.10.2016р., 21.10.2016р. ОСОБА_1 зверталася з заявами до Самарського ВП щодо дій відповідача ОСОБА_2, а саме не придбання продуктів харчування які вона хоче та не повернення паспорта (а.с.123-124).

З наданої Восьмою дніпровською державною нотаріальною конторою копії спадкової справи після ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що з заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.41-100).

Також в спадковій справі наявна заява ОСОБА_1 від 27.02.2016р. про відкликання заяви про прийняття спадщини за всіх підстав подану нею до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори 18 листопада 2015 року за № 1568, та відмовляється від прийняття належної їй за законом частки у спадщині, у тому числі згідно ст. 1241 ЦК України, де б вона не знаходилась та з чого б вона не складалась, що залишилась після смерті її чоловіка ОСОБА_5 Також на виділенні їй 1/2 частки в спільному майні подружжя, набутому за час шлюбу не претендує. Заява підписана особисто ОСОБА_1, роз'яснені наслідки підписання даної заяви (а.с.56).

Відповідно до наданих відповідачем копій квитанцій вона придбавала ліки, які призначалися позивачу лікарями (а.с.115-121).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_7 підтвердили той факт, що відповідач допомагає позивачу, приносить продукти харчування, купує ліки. До написання заяви позивача не примушувала, оскільки вона сама неодноразова казала про свій намір залишити все доньці. Дійсно у них були якісь непорозуміння, але донька продовжує до неї приходити і надавати допомогу. Іноді позивач просить сусідів купувати продукти, але це цукерки та інше, що їй за станом здоров'я не рекомендовано.

Крім того допитана, у якості свідка сама позивач не підтвердила доводи викладені у позовній заяві. Позивач зазначила, що вона підписала саме відмову від обов'язкової частки у спадщині та від частки у спільному майні подружжя. Її не примушували, вона бажала, щоб донька її доглядала. На разі у неї з донькою суперечності і вона бажає, щоб її доглядали інші люди, а взамін вона їм залишить спірне майно. Навпаки вона вдячна доньці за допомогу.

Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичним обставинами справи, суд доходить до наступного.

У відповідності до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для відкриття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Згідно з ч. 5 ст. 1274 ЦК України, відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 223 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 1273 ЦК України, відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Спадкоємець не має права ставити відмову від успадкування своєї частки у майні померлого власника в залежність від будь-яких умов чи застережень.

Також на підтвердження обставин щодо надання заяви про відмову від обов'язкової частки у спадщині та від частки у спільному майні подружжя під впливом тяжкої для неї обставини, позивач посилається на стан здоров'я, а саме отриманням нею травми голови та перелому шейки стегна в листопаді 2015 року у зв'язку з чим вона не могла заперечити відповідачу щодо підписання заяви, бо повністю від неї залежала.

Разом з тим, заява про відмову від спадщини позивачем підписана 27 лютого 2016 року, тому проходження нею стаціонарного лікування в терапевтичному відділенні у грудні 2015р. не є належним доказом на підтвердження її стану на день подання заяви про відмову від обов'язкової частки у спадщині та від частки у спільному майні подружжя.

Всупереч ст. 81 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона підписала заяву під впливом тяжкої для неї обставини.

Крім того, при підписанні заяви про відмову від обов'язкової частки у спадщині та від частки у спільному майні подружжя державним нотаріусом роз'яснювались позивачу наслідки подання такої заяви, те, що відмова від права на прийняття спадщини стосується всього майна, що належить спадкодавцю.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що заяву про відмову від обов'язкової частки у спадщині та від частки у спільному майні подружжя після смерті чоловіка ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, було підписано під впливом тяжкої для неї обставини.

Керуючись ст.ст. 233, 1273, 1274 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12 січня 2018 року.

Суддя А.О. Сухоруков