Справа № 569/6012/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2018 м. Рівне

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi Куцоконя Ю.П.,

з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача адвоката Цуняка В.Й.,

pозглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному

спpаву № 569/6012/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала, збільшила розмір позовних вимог та, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини і підстави, просить суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь суму індексації розміру аліментів у розмірі 25097,64 грн та пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 20927,82 грн. Крім того, просить суд позбавити ОСОБА_4 батькiвських прав відносно сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Заперечення проти позову відповідач не подав.

Заслухавши показання позивача, допитаної за її згодою як свідка, показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

Судом встановлено, що заочним рішенням Рівненського міського суду від 10 вересня 2013 року по справі № 1715/15846/12 з ОСОБА_4 було стягнено аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 917 грн щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей віком до 06 років, починаючи з 21 серпня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття, та на утримання позивача аліментів у розмірі 300 грн щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 21 серпня 2012 року і до досягнення дитиною трьох років.

Судом також встановлено, що починаючи з серпня 2012 року і по теперішній час, ОСОБА_4 рішення суду про стягнення аліментів не виконував і не виконує та жодного разу не сплатив присуджені судом аліменти. Внаслідок цього виникла заборгованість, що підтверджується дослідженими судом довідками-розрахунками про заборгованість по сплаті аліментів.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до вимог частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Так, статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282 від 03 липня 1991 року (далі - Закон № 1282) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до статті 4 Закону № 1282 в редакції, яка діяла на період з січня 2012 до грудня 2015 років, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка, а з 01 січня 2016 року (із змінами, внесеними згідно із Законом № 911-VIII від 24 грудня 2015 року) - у розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій статті .

Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1282 індекс споживчих цін обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Таким чином, сума індексації розміру аліментів, визначеного рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 квітня 2012 року, за період з вересня 2012 року по січень 2018 року становить 25097,64 грн, що підтверджується наданим позивачем розрахунком.

Крім того, згідно вимог частин першої статті 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

З урахуванням правової природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). (Постанова Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року по справі № 6-1554цс16).

Таким чином, у зв'язку з наявною ОСОБА_4 заборгованістю зі сплати аліментів, яка виникла з його вини, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача пеня, розмір якої становить 20927,18 грн, що підтверджується наданим позивачем розрахунком.

Оскільки розрахунки індексації розміру аліментів та пені за прострочення сплати аліментів проведені позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуванням фактичних обставин справи, суд приймає їх до уваги при ухваленні рішення як належні, допустимі, достовірні та достатні докази.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_4 є батьком малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьківство відповідача встановлено та визнано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 вересня 2013 року у справі № 1715/15846/12.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_4 не забрав дитину з пологового будинку без поважної причини і протягом шести місяців не виявляв щодо неї батьківського піклування, а також ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню сина ОСОБА_8.

Відповідач ОСОБА_4, починаючи від дня народження дитини і по сьогоднішній день взагалі не цікавився станом здоров'я свого сина, його фізичним, духовним та моральним розвитком. Відповідач, який проживає у місті Кривий Ріг Дніпропетровської області, жодного разу не приїздив у місто Рівне, де проживає позивач разом з сином, матеріально сина не забезпечував, ухиляючись від сплати аліментів, що безсумнівно свідчить про неналежний прояв батьківської турботи та піклування.

При цьому, як слідує з показань позивача ОСОБА_2, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, відповідач обірвав відносини з позивачем ще у 2012 році, не з'явився на реєстрацію шлюбу, після чого, знаючи що позивач вагітна, на будь-який зв'язок з нею не виходив, на телефонні дзвінки та листи не відповідав.

Після народження сина відповідач не забрав позивача з дитиною з пологового будинку. Згодом позивач надіслала відповідачу листа, в якому просила повідомити її про його наміри як біологічного батька щодо участі у вихованні та забезпеченні сина, однак відповіді на цей лист не отримала.

Жодних перешкод відповідачу у виконанні його батьківських обов'язків позивач не вчиняла, а в органи опіки та піклування чи в суд із заявою про усунення таких перешкод, відповідач не звертався.

Міжнародними договорами, такими як Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація) та конвенція ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція), що є частиною національного законодавства (частина перша статті 9 Конституції України) та повинні враховуватись при вирішенні справ судом (частина перша статті 3 ЦПК України), визначено основні права та свободи дитини, а також способи їх забезпечення.

Так, Декларацією (принципі 6) проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

Згідно статті 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами статті 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини.

Відповідно до положень частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини .Статтею 12 цього ж Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України, проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до пунктів 1,2 частини першої статті 164 СК України, якщо батько не забрав дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляв щодо неї батьківського піклування; ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, він може бути позбавлений батьківських прав.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Питання доцільності позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_8 розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 06 грудня 2017 року. Вказана комісія, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, прийняла рішення про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав стосовно сина.

Згідно висновку від 11 грудня 2017 року № 08-1909, орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради вважає за доцільне позбавити ОСОБА_4 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_8.

Як слідує з висновку, при вирішенні питання щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, працівники служби у справах дітей спілкувалися з ОСОБА_7, який, зокрема, на запитання про те, як звати його батька, відповів, що батька у нього немає. Наведене свідчить про те, що, дитини батька взагалі не знає.

Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина ОСОБА_8 суд визнає достатньо повним та об'єктивним, а тому враховує цей висновок при вирішенні спору, приймаючи до уваги його узгодженість та відповідність сукупності інших досліджених по справі доказів.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради Самолюк І.Р. згаданий висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав підтримала та просить суд позов ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_9 задовольнити, про що подала суду письмову заяву.

Оцiнюючи дослiдженi по справi доказi в їх сукупностi, суд вважає, що ОСОБА_4, вiдповiдно до вимог пункту 2 частини першої статті 164 Сiмейного кодексу України, повинен бути позбавлений батькiвських прав вiдносно сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, оскiльки судом встановлено, що він ухиляється вiд виконання своїх обов'язкiв по вихованню дитини.

Керуючись ст.ст.258,259,264,265,273,352,354 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити повнiстю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму індексації розміру аліментів у розмірі 25097 (двадцять п'ять тисяч дев'яносто сім) гривень 64 копійки та пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 20927 (двадцять тисяч дев'ятсот двадцять сім) гривень 18 копійок, а всього 46024 (сорок шість тисяч двадцять чотири) гривні 82 копійки.

Позбавити ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 батькiвських прав відносно сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок судових витрат по справі, що складаються з судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцятиднів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_2, місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач - ОСОБА_4, місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2.

Третя особа - виконавчий комітет Рівненської міської ради, місцезнаходження: місто Рівне, вулиця Соборна,12А, .

Повне рішення складено 15 січня 2018 року.

Суддя: Ю.П.Куцоконь