Провадження № 2/712/2518/18
У Х В А Л А

24 жовтня 2018 року суддя Соснівського районного суду м.Черкаси Мельник І.О., розглянувши матеріали цивільного позову ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів шляхом стягнення з кредитора відшкодування іпотекодавцю перевищення 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів шляхом стягнення з кредитора відшкодування іпотекодавцю перевищення 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Позивачка просить стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на її користь 42 718,14 доларів США, що в еквіваленті становить 1156717,76 грн.

У звязку з тим, що позовна заява подана з порушенням вимог ст.175, 177 ЦПК України, ухвалою судді від 03.10.2018 цивільний позов про захист прав споживачів шляхом стягнення з кредитора відшкодування іпотекодавцю перевищення 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків десять днів з дня отримання копії ухвали суду.

У встановлений судом строк недоліки, визначені в ухвалі суду, а саме: сплата судового збору за подання позову майнового характеру позивачкою не усунено.

Представник позивача ОСОБА_2 зазначає, що позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до п. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав»).

Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів», закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п.22 цього Закону споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язку найманого працівника.

Згідно з рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Системний аналіз зазначених норм права дає підстави вважати, що субєктами правовідносин споживчого кредитування є споживач послуг з надання кредиту та банк. Разом з тим іпотека , як і порука, є способом забезпечення зобовязань боржника перед кредитором і має похідну правову природу від правовідносин, що виникають з кредитного договору.

Іпотекодавець за змістом договору іпотеки (як і поручитель за змістом договору поруки) не є споживачем послуг банку з кредитування, а, навпаки, є особою, яка своєїм майном забезпечує відповідальність боржника у договорі споживчого кредиту, тобто споживача.

Договір іпотеки не є договором на придбання, замовлення, використання продукції для особистих потреб, не повязаних з підприємницькою діяльністю, виконанням обовязку найманого працівника, або як договір про намір здійснити такі дії.

ОСОБА_1 є стороною кредитного договору - позичальником, а тому є споживачем банківських послуг у правовідносинах щодо кредитування. У той же час, як зазначалося вище, іпотекодавець не є споживачем банківьских послуг в розумінні вищезгаданої преамбули Закону і на вказані правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Тому, судовий збір підлягає сплаті в загальному порядку.

За таких обставин, цивільний позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів шляхом стягнення з кредитора відшкодування іпотекодавцю перевищення 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, слід вважати неподаним і повернути позивачу у звязку із несплатою судового збору.

Згідно з ч.3 ст.185 ЦПК України передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтею 175 цього Кодексу позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до ч.7 ст.185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.185 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Цивільний позов позову ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів шляхом стягнення з кредитора відшкодування іпотекодавцю перевищення 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя вважати неподаним і повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 15 днів з дня її постановлення.

Суддя Соснівського

районного суду м. Черкаси І.О.Мельник