Справа № 520/5345/18
Провадження № 2/520/4590/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2018 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Нефедової Г.В. ,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До суду 04.05.2018 року звернулась ОСОБА_3 з позовом про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за договором позики у розмірі 5 753 000 грн. Правовими підставами позовних вимог визначені ст . 1046,1047,1048 Цивільного кодексу України.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що у червні 2010 року домовилась із громадянином ОСОБА_5 про укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Золотий берег, 6/8 та передала грошові кошти у вигляді завдатку у сумі 220 тисячі доларів США. Однак громадянин ОСОБА_5 помер 28 вересня 2010 року так і не уклавши основний договір купівлі-продажу, та не повернувши гроші. Після його смерті було відкрито спадщину на імя його доньки ОСОБА_6, яка 14.04.2011 року власноруч написала розписку про те, що визнає борг батька у розмірі еквівалентному 220 (двісті двадцять тисяч ) доларів США та прийняла на себе зобовязання повернути борг позивачці у повному обємі після вступу у спадщину та за рахунок належного їй на праві власності майна. Однак відповідачка подавши документи для вступу у спадщину, оформила її у встановленому законом порядку лише 29.07.2016 року коли оформила на себе право власності на ? частину будинку 6/8 по вул. Золотий берег у м. Одесі про що свідчить запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та після оформлення права власності боргові зобовязання не виконує.

У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі.

Від відповідача надійшла заява про розгляд справи в її відсутності та застосування строків позовної давності до позовних вимог, враховуючи, що позовні вимоги повязані із виконанням спадкоємцями боргових зобовязань спадкодавця померлого 28.09.2010 року, та порушенням встановленого ст. 1281 Цивільного кодексу України строку предявлення вимог до спадкоємців, який визначений законодавцем у шести місячний ( коли кредитор міг дізнатись про відкриття спадщини) або річний ( у випадку неможливості дізнатись кредитору про відкриття спадщини) термін.

Під час розгляду справи судом задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у вигляді виклику у судове засідання свідків: ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9.; задоволено клопотання представника відповідача про витребування у позивача для огляду оригіналу розписки; надано відповідачу додатковий строк для надання відзиву; приєднанні до матеріалів справи додаткові докази від відповідача та прийнята від відповідача заява про застосування судом строків наслідків пропуску строків предявлення вимоги.

Як встановлено у судовому засіданні у червні 2010 року ОСОБА_10 домовилась із ОСОБА_5 про укладання договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Золотий Берег, 6/8, на підтвердження чого у липні того ж року передала ОСОБА_5 в якості завдатку грошові кошти в сумі 220 000 дол. США.

ОСОБА_5 28.09.2010 року помер так і не уклавши з позивачкою договору купівлі продажу зазначеного будинку., та не повернувши кошти. Єдиним спадкоємцем майна, що належало померлому, згідно із заповітом від 14.07.2008 року, стала його донька ОСОБА_4 До спадкової маси увійшло майно у вигляді ? частини житлового будинку літ. А загальною площею 282,0 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. золотий беріг, 6/8. Інша ? частина будинку рішенням Апеляційного суду Одеської області від 27.04.2011 року визнано власністю дружини ОСОБА_6.

14.04.2011 року відповідачка власноруч написала розписку, про те, що вона визнає борг свого батька в розмірі еквівалентному 220 000 дол. США та прийняла на себе зобовязання повернути борг позивачці у повному обсязі після вступу (оформлення) спадщини після смерті батька ОСОБА_11 або за рахунок належного їй на праві приватної власності майна.

Під час розгляду цивільної справи 32-4592/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12 про звернення стягнення на майно спадкодавця ОСОБА_4 подана нотаріально посвідчену заява від 02.06.2011 року про визнання боргових зобовязань батька і визнання вимог ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно спадкодавця. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.11.2011 року були задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 , однак у подальшому рішенням Апеляційного суду Одеській області від 20 січня 2011 року рішення від 04.11.2011 року було скасовано та у позові ОСОБА_3 відмовлено. Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12.06.2014 року рішення Апеляційного суду Одеської області залишено без змін. Підставами відмови у задоволенні позову було зазначено обрання позивачем неправильного способу захисту порушеного права.

Крім того згідно нотаріально посвідченої заяви від 06.03.2014 року ОСОБА_4 вказала про те що вона не заперечує проти визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частку житлового будинку №6/8 по вул. Золотий берег в м. Одесі. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 23.10.2015 року ОСОБА_4 відкликала свої заяви від 02.06.2011 року та 06.03.2014 року про визнання вимог ОСОБА_3

Дані обставини встановлені судом на підставі обставин встановлених рішеннями Апеляційного суду Одеської області від 20.01.2011 року ( а/с 59), ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19.11.2015 року, якою було відмовлено у перегляді рішення від 20.01.2011 року за ново виявленими обставинами ( а/с 66). Зазначені судові рішення набрали законної сили та у відповідності до вимог ч.4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, мають преюдиціальний характер при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи.

Факт написання розписки від 14.04.2011 року відповідачкою підтверджено у судовому засіданні оглянутим оригіналом розписки, поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_8, які у судовому засіданні 02.11.2018 року підтвердили факт підписання розписки відповідачкою у їх присутності. Суд, при зясуванні допустимості доказів пояснень зазначених свідків, також звертає увагу на те, що свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зазначені у тексті розписки як присутні при її складені ( а/с 6).

29.07.2016 року ОСОБА_4 оформила у встановленому законом порядку право власності на ? частину будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Золотий Берег, 6/8, про що свідчить відповідний запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ( а/с 9).

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 Цивільного кодексу ( ЦК) України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець ) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1053 ЦК України, законодавцем визначено, що за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобовязанням; заміна боргу позиковим зобовязанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики ( ст. 1047 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У ході розгляду справи судом не виявлено норм права, на які посилалася сторона позивача, що не підлягають застосуванню до даних правовідносин.

В даному випадку, після написання ОСОБА_4 14.04.2011 року розписки, відповідно до якої вона бере на себе зобовязання по поверненню ОСОБА_3 боргу у розмірі 200 000 доларів США, між сторонами виникли правовідносин про виконання зобовязань про повернення грошових коштів відповідно до умов викладених у розписці. Тобто, зі згодою сторін, було укладено договір позики як новація боргових зобовязань за іншими правовідносинами ( повернення заборгованості спадкодавця).

Відповідно до умов договору укладеному між сторонами, яки викладені у розписці, момент виконання зобовязань визначений із моменту вступу у спадщину, що відповідно до відомостей з реєстру реєстрації нерухомості остаточно було здійснено ОСОБА_4 29.07.2016 року, а тому відсутні підстави для застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимог, яки заявлені до спливу, визначеному у статті 257 ЦК України, загальному строку позовної давності у три роки.

Судом не приймається посилання відповідача про початок строку позовної давності з моменту відкриття спадщини ( смерті ОСОБА_5М.) та застосування спеціальних строків позовної давності, визначених ст. 1281 ЦК України, так як предметом даного спору є порушення прав кредитора у звязку із невиконанням боржником умов договору позики а ні зобовязання спадкоємців задовольнити вимоги кредитора спадкодавця.

Таким чином, після складення розписки та взяття на себе зобовязань по поверненню боргу у розмірі 220 000 доларів США, відповідачка повинна, після вступу у спадщину, повернути позивачці вищезазначену суму а у позивачки виникло право на вимагання від відповідачки повернення даних коштів. Право на отримання заборгованості , в даному випадку встановлюється судом порушеним, у звязку із невиконанням відповідачкою прийнятих на себе зобовязань.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про доведеність у судовому засіданні вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у розмірі 5 753 000 грн.

Суд, також, приймає до уваги, що у відповідності до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи документально доведені сплачені судові витрати, понесені позивачем, у розмірі сплаченого судового збору на суму 8800 грн., витрат на витребування доказів у розмірі 352,40 грн., та враховуючи факт повного задоволення позовних вимог, суд, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат у загальному розмірі 9252,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 ( ІПН НОМЕР_1, зареєстроване місце приживання: 65010, м. Одеса, вул. Трудова, 7 ) до ОСОБА_4 ( ІПН НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 5 753 000 ( пять мільйонів сімсот пятдесят три тисячі ) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 8800 грн., та сплати за витребування доказів у розмірі 352,40 грн., а всього 9252 ( девять тисяч двісті пятдесят дві) гривні 40 гривень.

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня оголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяті днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Луняченко В. О.

Повне рішення виготовлено 12.11.2018 року