АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/129/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53, 54, 55 Олійник М. Ф.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Храпка В.Д.

при секретарі Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 15 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що з 21 квітня 2004 року позивач прийнятий на роботу до локомотивного депо Христинівка Одеської залізниці на посаду слюсаря. З того часу постійно працював на різних посадах у структурних підрозділах відповідача.

Останнім місцем його роботи була посада помічника машиніста незнімної дрезини ДГКУ АГМС 5 розряду механічних майстерень виробничого підрозділу «Христинівська дистанція колії» Служби колії регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

03 травня 2017 року позивач був звільнений з роботи згідно наказу в.о. начальника Гаврилюка О.В. за появу на робочому місці в нетверезому стані за п. 7 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_3 вважає, що звільнений він незаконно, а тому просив суд з врахуванням уточнених позовних вимог, поновити його на роботі; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 26 752, 60 грн.; допустити до негайного виконання судове рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах виплат за один місяць в сумі 5 653, 91 грн.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 15 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 працював помічником машиніста незнімної дрезини ДГКУ АГМС 5 розряду механічних майстерень (цех №16) Христинівської дистанції колії, про що міститься відповідний запис в Трудовій книжці АХ №923827 (а.с. 13-15).

Відповідно до наказу (розпорядження) № 93/ос від 03.05.2017 року в.о. начальника дистанції колії Гаврилюка О.В. ОСОБА_3 було звільнено з посади помічника машиніста незнімної дрезини 5 розряду на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані (а.с. 12).

Факт перебування ОСОБА_3 13.04.2017 року на роботі в нетверезому стані сторонами не оспорюється та підтверджується медичним висновком № 000075 від 13.04.2017 року (а.с. 38), пояснювальною запискою позивача від 14.04.2017 року (а.с. 40).

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадку появи на роботі працівника в нетверезому стані.

Частиною першою і сьомою статті 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1, 2-5, 7 статті 40 і пунктом 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведений лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право на звільнення працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про залізничний транспорт» трудові відносини працівників залізничного транспорту загального користування регулюються на підставі Кодексу законів про працю України, Положення «Про дисципліну працівників залізничного транспорту України», іншими актами законодавства України про працю.

Постановою Кабінетом Міністрів України від 26 січня 1993 року № 55 затвердженого Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту (далі Положення).

Відповідно до п. 15 Положення дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення застосовується за порушення дисципліни, наслідки яких загрожують безпеці руху поїздів, життю і здоров'ю громадян, та до категорії працівників, перелічених у додатку до цього Положення.

В додатку до Положення вказано, що за появу на роботі в стані алкогольного сп'яніння машиніста і помічника машиніста локомотива, водіїв моторно-рейкового транспорту незнімного типу застосовується стягнення у вигляді звільнення.

Рішенням профспілкового комітету дистанції колії ст. Христинівка протокол № 51 від 21.04.2017 року було відмовлено в наданні згоди на звільнення ОСОБА_3, при цьому було враховано, що він має на утриманні двох малолітніх дітей, являється учасником АТО, випадок порушення трудової дисципліни стався вперше (а.с. 10).

Згідно з частиною першою статті 43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 частини першої статті 40 і пунктами 2, 3 частини першої статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до частини сьомої зазначеної статті рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування такої відмови, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілкової організації (профспілкового представника).

Тобто за змістом цієї норми суд, розглядаючи трудовий спір, має з'ясувати, чи містить рішення профспілкового органу про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору правове обґрунтування такої відмови, і не вправі давати оцінку обґрунтованості самого рішення.

Вказане також узгоджується із положеннями частини 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» в якій зазначено, що рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

І лише у разі відсутності в рішенні обґрунтування відмови у наданні згоди на розірвання трудового договору власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

У справі, що розглядається, суд першої інстанції встановив, що у рішенні профспілкового комітету дистанції колії ст. Христинівка немає правового обґрунтування відмови у наданні згоди на розірвання трудового договору.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшовши висновку про законність звільнення позивача з посади, зазначені норми права застосував правильно.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що наказ про звільнення ОСОБА_3 був виданий і підписаний виконуючим обов'язків начальника виробничого підрозділу «Христинівська дистанція колії» Служби колії регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» Гаврилюком О.В., який не мав довіреності діяти від імені юридичної особи, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 16 довіреності від 02.11.2016 року ПАТ «Українська залізниця» уповноважила Білоголового Б.Ю., Марянчика В.В., Паламарчука В.С. здійснювати наступні дії, пов'язані з діяльністю виробничого підрозділу Служби колії - Христинівська дистанція колії регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», зокрема, здійснювати прийом, переведення, переміщення та звільнення працівників підрозділу згідно із законодавством про працю, Положенням про підрозділ, та виконувати інші функції власника або уповноваженого ним органу з питань законодавства про працю щодо працівників підрозділу (а.с. 77).

Як вбачається з матеріалів справи наказ про звільнення ОСОБА_3 видано в.о. начальника дистанції колії, оскільки начальник був відсутній на роботі по поважних причинах.

Наказ №1125/в від 28.04.2017 року про покладення виконання обов'язків начальника дистанції на заступника начальника цієї дистанції був виданий вищестоящим органом, а саме філією «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (а.с. 52).

При цьому в.о. начальника дистанції діяв в межах своєї компетенції, що визначені в п. 5.7 Положення про виробничий підрозділ Служби колії - Христинівської дистанції колії регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а саме, що начальник дистанції має право на прийняття та звільнення з роботи (а.с. 45- 51).

А тому ОСОБА_3 необґрунтовано та помилково прийшов до висновку, що в.о. начальника дистанції не має права на звільнення працівників.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що посилання апелянта на те, що рішення про призначення виконуючим обов'язків Гаврилюка О.В., винесено з порушенням статуту юридичної особи та при затверджені положення про виробничий підрозділ також були здійснені порушення статуту юридичної особи, не є предметом даного спору, а тому судом такі доводи не підлягають оцінці.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 15 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови виготовлено 12 січня 2018 року.

Судді