Номер провадження: 22-ц/785/2414/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, в якій, з урахуванням наданої позивачем заяви про збільшення розміру позовних вимог від 21 березня 2017 року, просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 1 748 500 гривень, що є еквівалентом 65 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день ухвалення судового рішення, та проценти за договором позики у розмірі 115 179 075, 00 гривень, а також понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 7250,00 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 31 липня 2013 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір позики, згідно якого відповідач отримав від позивача в борг грошову суму у розмірі 65 000,00 доларів США строком до 06.08.2013 року, які відповідач зобовязався повернути з оплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 5% на добу. В підтвердження укладання договору позики відповідач власноручно написав розписку, в якій зобов'язався повернути позивачу борг у розмірі 65 000 доларів США 06 серпня 2013 року з виплатою 5% річних в день від суми боргу. Однак після спливу строку повернення позики, ні сам борг, ні проценти за користування позикою не повернуті у добровільному порядку, позивач вимушений звернутися з наступним позовом до суду.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на задоволенні позову наполягає та просить розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання не зявлявся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить підпис на повідомленні про власноручне отримання ухвали Малиновського районного суду м. Одеси, копії позовної заяви разом з додатками. Належне повідомлення відповідача про дату та час судових засідань на 18.04.2017 року о 10 годині 00 хвилин та на 18.05.2017 року о 12 годині 00 хвилин, підтверджується розписками про отримання судових повісток, направлених на адресу місця реєстрації ОСОБА_3, згідно довідки Відділу адреснодовідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 травня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_3, (зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, виданий 05.05.2009 року Хмельницьким СМ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2, за договором позики від 31липня 2013 року суму боргу у загальному розмірі 2 555 480 (два мільйони пятсот пятдесят пять тисяч чотириста вісімдесят) гривень 90 копійок яка складається з: суми неповернутої позики у розмірі 1 748 500 (один мільйон сімсот сорок вісім тисяч пятсот) гривень; процентів за користування позикою встановлених у договорі за період з 31.07.2013 року по 06.08.2013 року у сумі 611 975 (шістсот одинадцять тисяч девятсот сімдесят пять) гривень; залишку процентів за користування позикою, на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 06.08.2013 року про 20.03.2017 року у розмірі 195 005 (сто девяносто пять тисяч пять) гривень 90 копійок. Стягнено з ОСОБА_3, (зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, виданий 05.05.2009 року Хмельницьким СМ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору 7250 (сім тисяч двісті пятдесят) гривень. Стягнено з ОСОБА_3, (зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, виданий 05.05.2009 року Хмельницьким СМ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, ІПН НОМЕР_2) на користь держави судовий збір у розмірі 750 (сімсот пятдесят) гривень.

Не погодившись з вказаним заочним рішенням ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення та ухваленні нового рішення по суті позовних вимог, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

31 липня 2013 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір позики, згідно якого відповідач отримав від позивача в борг грошову суму у розмірі 65 000 (шістдесят пять тисяч доларів США, які відповідач зобовязався повернути 06 серпня 2008 року. В підтвердження укладання договору позики відповідач ОСОБА_3 власноручно написав розписку, в якій зобов'язався повернути позивачу борг у розмірі 65 000 доларів США 06.08.2013 року з оплатою 5% в день від суми боргу (35%) що складає 22 750 доларів США.

Згідно ч. 1 ст. 251 ЦК України cтроком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ч. 1 ст. 252 ЦК України cтрок визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обовязок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Верховний Суд України у Постанові від 18 січня 2017 року по цивільній справі № 62789цс16 та у Постанові від 18 вересня 2013 року по цивільній справі № 663цс13 висловив правову позицію, у якій зазначив, що, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

З цих підстав суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що представлена позивачем на підтвердження укладання договору позики між ним та відповідачем розписка позичальника, свідчить про виникнення між сторонами правовідносин, які регулюються положеннями цивільного законодавства щодо договорів позики. Таким чином, між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами даного договору позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобовязався, відповідно, повернути отримані кошти готівкою.

Судом першої інстанції досліджувалася письмова розписка відповідача ОСОБА_3, яка підтверджує факт отримання ним грошової суми в борг від позивача у розмірі 65 000 доларів США та факт того, що сторони погодили оплату процентів за користування грошовими коштами переданими у борг у розмірі 5% від суми в день за період з 31.07.2013 року по 06.08.2013 року, тобто за сім днів (35%) та визначили суму процентів, яка підлягала до сплати разом з сумою боргу. Розпискою підтверджується узгодження сторонами процентів з користування грошовими коштами за сім днів у сумі 22 750 доларів США.

В контексті статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України, інших вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Однак 06 серпня 2013 року, після спливу сьомого дня з дати отримання грошової позики у розмірі 65 000 доларів США, відповідач не повернув борг позивачу, не повернуто позивачу і оговорена договором позики грошова сума за користування грошима за сім днів у розмірі 22 750 доларів США в добровільному порядку.

За таких підстав, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума неповернутої позики у розмірі 65 000 доларів США та сума відсотків за користування позикою з 31.07.2013 року по 06.08.2013 року у сумі 22 750 доларів США, як це передбачено договором.

Також, згідно ст. 536 ЦК України, «за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства».

Частиною першою ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Верховний Суд України у Постанові від 02 липня 2014 року по цивільній справі № 636цс14 висловив правову позицію, у якій зазначив, що у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.

Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Суд першої інстанції правильно вважав, що виходячи з розміру отриманих відповідачем від позивача грошових коштів, користування коштами у даному випадку, з огляду на ч. 2 ст. 1048 ЦП України, не можна вважати безпроцентним.

Проаналізувавши надану позивачем розписку, суд прийшов до правильного висновку, що сторонами розмір процентів за користування позикою був встановлений тільки за період визначений у договорі, тобто на сім днів, з 31.07.2013 року по 06.08.2013 року і у конкретизований сумі, а після спливу терміну повернення грошей розмір відсотків між сторонами не визначався, а тому з 06.08.2013 року по 20.03.2017 року (дата уточненого позову), тобто за 1320 днів відповідач має сплатити на користь позивача відсотки за користування чужими грошима на рівні облікової ставки Національного Банку України.

Оскільки розмір процентів був встановлений в укладеному між сторонами договорі позики від 31 липня 2013 року, тільки за період з 31.07.2013 року по 06.08.2013 року, то боржник ОСОБА_3 за користування позикою зобовязаний сплатити на користь позикодавця проценти на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 06.08.2013 року по 20.03.2017 року.

З врахуванням відомостей, які визначені у Постановах Правління НБУ «Про регулювання грошовокредитного ринку» щодо ставки НБУ, за періоди з 06.08.2013 року по 20.03.2017 року, суд розрахував проценти за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України, за формулою: сума процентів = (сума позики) х (облікову ставку НБУ) /100/365 х (кількість днів). Так у період з 06.08.2013 року по 12.08.2013 року ставка НБУ 7%, кількість днів у періоді з цією ставкою (7) таким чином проценти від суми позики 65000 доларів США складають 87,26 доларів США; період з 13.08.2013 року по 14.04.2014 року ставка НБУ 6,5%, кількість днів 245, сума процентів 2835,95 доларів США; період з 15.04.2014 16.07.2014 року, ставка НБУ 9,5%, кількість днів у періоді 93 розмір процентів 1573,75 доларів США; період з 17.07.2014 року по 12.11.2014 року, розмір ставки 12,5%, кількість днів у періоді 119, розмір процентів 2648,97 доларів США; період з 13.11.2014 по 15.02.2015 року, розмір ставки 14, кількість днів у періоді 95, розмір процентів за цей період 2368,49 доларів США; період з 16.02.2015 03.03.2015 р., розмір ставки 19,5 %, кількість днів у періоді 16, сума процентів 555,61 долар США; період з 04.03.2015 р. по 27.08.2015 року розмір ставки 30%, кількість днів у періоді 177, розмір процентів 9456,16 доларів США; період з 28.08.2015 24.09.2015, ставка НБУ 27%, кількість днів у періоді 28, розмір процентів 1346,30 доларів США; період 25.09.2015 29.10.2015, ставка НБУ 22%, кількість днів у періоді 35, розмір процентів 1371,23 долари США; період з 30.10.2015 по 17.12.2015, ставка НБУ 22%, кількість днів у періоді 49, розмір процентів 1919, 72 долари США; період з 18.12.2015 по 02.03.2016, ставка НБУ 22%, кількість днів 76, розмір процентів 2977, 53 доларів США; період з 03.03.2016 року по 21.04.2016 року ставка НБУ 22%, кількість днів у періоді 50, розмір процентів 1958, 90 доларів США; період з 22.04.2016 по 26.05.2016 р, ставка НБУ 19%, кількість днів у періоді 35, розмір процентів 1184, 24 доларів США; період з 27.05.2016 по 23.06.2016, ставка НБУ 18%, кількість днів 28, розмір процентів 897,53 долари США; період з 24.06.2016 по 28.07.2016 ставка НБУ 16,5%, кількість днів 35, розмір процентів 1028,42 долари США; період з 29.07.2016 по 15.09.2016, ставка НБУ 15,5, кількість днів 49, розмір процентів 1352,53 долари США; 16.09. 2016 по 27.10.2016, ставка НБУ 15%, кількість днів 42, розмір п процентів 1121,91 доларів США; період 28.10.2016 по 07.12.2016, ставка 14%, кількість днів 41, розмір процентів 1022,19 доларів США; з 08.12.2016 по 25.01.2017 р., ставка 14%, період 49 днів, розмір процентів 1221,64 долари США; з 26.01.2017 по 01.03.2017, ставка 14%, кількість днів 35, розмір процентів 872,60 долари США; з 02.03.2017 по 20.03.2017, ставка 14%, кількість днів 18, розмір процентів 448,76 доларів США.

Таким чином, загальна сума процентів, які має сплатити боржник ОСОБА_3 за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України (згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України), за період з 06.08.2013 по 20.03.2017 року складає 38249,29 доларів США. Як вбачається з уточного позову ОСОБА_2, позивач вказує, що за період з 01.06.2016 року по 31.01.2017 року відповідач добровільно погасив 31 000 доларів США. Враховуючи цей факт, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем у добровільному порядку частково було сплачено проценти за користування позикою у період з 06.08.2013 року по 20.03.2017 року, а тому сума боргу за процентами у цей період становить 7249,29 доларів США (38249,29 31000).

Також, у відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції. Однак позивачем, у даному процесі не заявлено позовних вимог щодо стягнення трьох відсотків річних за правилами ст. 625 ЦК України.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка дійсно вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача загальної суми боргу за договором позики від 31 липня 2013 року у розмірі 94999 (девяносто чотири тисячі девятсот девяносто девять) доларів США 29 центів, яка складається з суми неповернутої позики у розмірі 65000 (шістдесят пять тисяч) доларів США, процентів за користування позикою встановлених за договором за період з 31.07.2013 року по 06.08.2013 року у розмірі 22750 (двадцять дві тисячі сімсот пятдесят) доларів США, несплаченої суми процентів за користування позикою за період з 06.08.2013 року по 20.03.2017 року на рівні облікової ставки Національного банку України у розмірі 7249 (сім тисяч двісті сорок девять) доларів США.

При цьому вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, адже згідно приписів ч. 2 ст. 524 ЦК України Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Верховний Суд України у Постанові від 01 березня 2017 року по цивільній справі № 6284цс17 висловив аналогічну правову позицію, у якій зазначив, що … сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу… Ураховуючи умови договору та положення статті 533 ЦК України, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення суми боргу, відповідно до умов договору та положень цієї норми, визначену за курсом долара США станом на 9 липня 2015 року на день ухвалення судового рішення, як зазначено у позовних вимогах.

Згідно офіційного Повідомлення НБУ «Про офіційні курси гривні до іноземної валюти» курс долару США до гривні України встановлений НБУ на 25.04.2017 року становить 26,90 грн. за 1 долар США, отже на цю дату еквівалент грошової суми в розмірі 94 999 (девяносто чотири тисячі девятсот девяносто девять) доларів США 29 центів дорівнює 2 555480 (два мільйони пятсот пятдесят пять тисяч чотириста вісімдесят) гривень 90 копійок, яка складається з суми неповернутої позики у розмірі 65 000 (шістдесят пять тисяч) доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 1 748 500 (один мільйон сімсот сорок вісім тисяч пятсот) гривень; процентів за користування позикою встановлених у договорі за період з 31.07.2013 року по 06.08.2013 року у сумі 22750 (двадцять дві тисячі сімсот пятдесят) доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 611 975 (шістсот одинадцять тисяч девятсот сімдесят пять) гривень, залишку процентів за користування позикою, на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 06.08.2013 року про 20.03.2017 року у розмірі 7249(сім тисяч двісті сорок девять) доларів США 29 центів, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 195005 (сто девяносто пять тисяч пять) гривень 90 копійок.

Згідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що позивач при подачі свого позову та апеляційної скарги не надав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог в частині стягнення відсотків у розмірі 5% за добу з 06.08.2008 року по 20.03.2017 року та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї позовної заяви в частині стягнення відсотків у розмірі 5% за добу з 06.08.2008 року по 20.03.2017 року та апеляційної скарги.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують зазначені вище висновки суду першої інстанції і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381 384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді М.М. Драгомерецький

ОСОБА_4

Повне судове рішення складено 15.01.2018 року