Провадження номер 2/741/486/18
Єдиний унікальний номер 741/882/18
РІШЕННЯ

іменем України

03 вересня 2018 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 обєднаної територіальної громади в особі ОСОБА_3 міської ради Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 подав до Носівського районного суду Чернігівської області позовну заяву до ОСОБА_3 обєднаної територіальної громади в особі ОСОБА_3 міської ради Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у листопаді 1992 року його прийняли в члени колгоспу «Червоний партизан» та йому було безкоштовно виділено колгоспний будинок по вул. Першотравнева, 34б, в який він відразу заселився зі своєю сімєю. Документи про виділення йому будинку не збереглися. На даний час позивач проживає в будинку сам.

За весь час постійного проживання у вищезазначеному будинку позивач значно поліпшив його стан, проводить поточні та капітальні ремонти, сплачує платежі за комунальні послуги, обробляє присадибну ділянку.

Позивач вважає, що він відкрито, добросовісно та безперервно володіє житловим будинком.

Саме тому, позивач звернувся до суду та просив визнати за ним право власності на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами за набувальною давністю.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у змісті позову, та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 обєднаної територіальної громади в особі ОСОБА_3 міської ради Чернігівської області в судове засідання не зявився. міський голова направив до суду заяву, у якій не заперечував проти задоволення позову та просив справу розглянути за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд розглядає справу за відсутності представника відповідача.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 дала показання, що вона працювала на той час в сільській раді, пояснила, що ОСОБА_2 було виділено у 1992 році житловий будинок, у який він переїхав зі своєю сімєю та проживає і до тепер, веде домашнє господарство, проводить ремонти, обробляє земельну ділянку.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 дала показання, що ОСОБА_2 працював у колгоспі, та йому було виділено будинок до якого він переїхав на постійне місце проживання зі своєю сімєю. Пояснила, що ОСОБА_2 постійно проживає в будинку, веде домашнє господарство, проводить ремонти, обробляє земельну ділянку.

Вислухавши показання свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що у листопаді 1992 року ОСОБА_2 прийняли в члени колгоспу «Червоний партизан», що підтверджується відповіддю із архівного відділу ОСОБА_3 РДА від 15.06.2017 року (а. с. 16).

Житловий будинок по вул. Першотравнева, 34б в с. Козари Носівського району Чернігівської області було виділено у листопаді 1992 році ОСОБА_2, що підтверджується довідкою виданою СЗАТ агрофірма «Козарська» (а. с. 17).

З 1992 року ОСОБА_2 переїхав на постійне місце проживання до будинку зі своєю сімєю, що підтверджується показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які були допитані у судовому засіданні.

В будинку зареєстровані також його колишня дружина ОСОБА_6, та син ОСОБА_7, що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради (а. с. 12).

ОСОБА_7 з 2009 року у вищезазначеному будинку не проживає, що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради (а. с. 13).

Рішенням Носівського районного суду від 11.09.2017 року шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було розірвано.

ОСОБА_6 з 2010 року не проживає у вищезазначеному будинку, що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради (а. с. 12).

ОСОБА_2 з 1992 року постійно проживає в будинку, поліпшує його стан, проводить поточні та капітальні ремонти, сплачує платежі за комунальні послуги, останнє підтверджується копіями квитанцій (а. с. 10), обробляє присадибну ділянку.

Вищезазначене підтверджується показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які були допитані у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Ст. 319 ЦК України гласить, що власність зобов'язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно з п. п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК України, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Згідно з п. п. 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України даний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто 1 січня 2004 року. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання ним чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося до набрання чинності ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем надано достатньо доказів, які доводять, що він є добросовісним набувачем майна та доводять факт набуття ним права власності за набувальною давністю, адже в ході судового розгляду встановлено, що позивач відкрито, добросовісно та безперервно користувався нерухомим майном з 1992 року, і нині живе в спірному будинку, користується ним, робить ремонти, постійно підтримує його в придатному для проживання стані. Крім того, у ході судового розгляду встановлено, що ніхто, крім позивача, не претендує на житловий будинок.

Матеріали цивільної справи підтверджують, що на будинок по вул. Першотравнева, 34б, в с. Козари Носівського району Чернігівської області виготовлена технічна документація (а. с. 7-9).

Відповідно до технічного паспорту на садибний житловий будинок вартість житлового будинку станом на 23.11.2017 становить 177002 грн. (а. с. 9).

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Отже, ураховуючи вищевикладені обставини та правові норми, суд робить висновок, що визнання за позивачем права власності на житловий будинок по вул. Першотравнева, 34б, у с. Козари Носівського району Чернігівської області за набувальною давністю не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є всі підстави для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю, тому позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 319, 321, 328, 335, 344 ЦК України, ст. ст. 206, 263-265, 354 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в с. Козари Носівського району Чернігівської області, вул. Першотравнева, 34б, вартістю 177002 грн., який складається з власне житлового будинку «А», тамбура «А1», крильця «а», сараю «Б», погреба « В», вбиральні «У», огорожі № 1-2, загальною площею 50,25 кв. м житловою площею 17,72 кв. м.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти за рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий