Справа № 219/4170/18
Провадження № 2/219/1702/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 вересня 2018 року м. Бахмут
Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Конопленко О.С.
за участю секретаря судового засідання Троян Л.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Бахмут Донецької області у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Любчика О.В. від 30 травня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 16 годину 40 хвилин 20 червня 2018 року, яке в подальшому відкладено на 09 серпня 2018 року на 08 годину 45 хвилин у звязку з зайнятістю судді у кримінальній справі.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 серпня 2018 року у звязку з перебуванням судді Любчика О.В. у відрядженні на підставі розпорядження в.о. керівника Артемівського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_3 справу розподілено у провадження судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Конопленко О.С.
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 серпня 2018 року відкладено судове засідання на 08 годину 30 хвилин 18 вересня 2018 року у звязку з першою неявкою відповідача.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином: у відповідності до частини 9 статті 128 ЦПК України засобом телефонного звязку, що оформлено відповідною телефонограмою, надала суду заяву про розгляд справи без її участі з зазначенням, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує.
До судового засідання представник позивача ОСОБА_4 не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином: у відповідності до частини абзацу 2 частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом вручення судової повістки безпосередньо у суді під розписку, 07 серпня 2018 року надав до суду заяву, у якій зазначив, що просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не зявився за невідомою суду причиною, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином у відповідності до пункту 1 частини 7 статті 128 ЦПК України: шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки до суду не повідомив. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, але причин неявки суду не повідомив, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без його участі.
При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі.
У звязку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд дістається висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу жилого будинку від 13 листопада 2007 року, посвідченого в.о. державного нотаріуса Соледарсьої державної нотаріальної контори ОСОБА_5, ОСОБА_6 продала ОСОБА_1 жилий будинок з надвірними спорудами та побудовами за № 52, який знаходиться в місті Соледар по вулиці Комсомольській (а.с. 11), що також підтверджується наданими позивачем копіями: витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССІ № 140331 (а.с. 10), витягу з Державного реєстру правочинів, сформованого 13 листопада 2007 року в.о. державного нотаріуса Соледарсьої державної нотаріальної контори ОСОБА_5 за № 4944516 (а.с. 10 зворот).
З поданого представником позивача адвокатом ОСОБА_4 07 серпня 2018 року через канцелярію суду повідомлення в.о. заступника начальника відділу з питань міграції (Відділ МВС Росії по місті Норильську) ОСОБА_11, адресованого на імя відповідача, вбачається, що рішенням УФМС Росії по Красноярському Краю від 20 січня 2012 року № 012216 ОСОБА_2 дозволено постійне проживання на території Російської Федерації, 06 квітня 2012 року він документований посвідкою на проживання 82№0044895, рішенням УФМС Росії по Красноярському Краю посвідка на проживання продовжена до 30 вересня 2020 року, а з 19 жовтня 2015 року відповідач зареєстрований за місцем проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, Красноярський край терміном до 30 вересня 2020 року (а.с. 29).
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян.
З 11 вересня 1997 року в Україні набула чинності Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод. У статті 1 першого протоколу до цієї Конвенції, зокрема, прописано: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до частини 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно зі статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Частиною 4 ст. 334 ЦК України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи є причини відсутності відповідача поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.
Застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити з того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями (бездіяльністю) відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи.
Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, слід відмовити.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судові витрати з відповідача не стягуються.
Керуючись статтями 12, 81, 82, 141, 259, 264-265, 268, 280, 356 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 317, 321, 328, 331, 334, 391 Цивільного кодексу України, суд
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.С.Конопленко