Справа № 161/3790/18
Провадження № 2/161/1775/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої - судді Кирилюк В.Ф.

секретаря - Самолюк І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виселення з житлового приміщення та зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення з житлового приміщення та зняття з реєстрації.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між КС «Інкомвклад» та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 1011/06-01 від 10.11.2006 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором відповідачами було передано в іпотеку трьохкімнатну квартиру, за адресою: АДРЕСА_1, про що укладений Договір іпотеки від 16.11.2006 року та Договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 16.11.2006 року. У зв'язку з систематичним невиконання відповідачами зобов'язань щодо погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, КС «Інкомвклад» звернула стягненням на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом набуття у свою власність предмету іпотеки. 24.10.2017 року між КС «Інкомвклад» та ОСОБА_1 був укладений Договір купівлі - продажу квартири. Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру, загальною площею 64,6 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, було зареєстровано право власності за останнім. Після оформлення права власності на предмет іпотеки, йому стало відомо, що в ній є зареєстровані та проживають відповідачі. Він, як новий власник квартири звертався до відповідачів з письмовою вимогою про добровільне звільнення житлового приміщення, проте останні її проігнорували.

Покликаючись на викладені обставини та з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 із наданням їм іншого житлового приміщення в будинку за адресою: АДРЕСА_2 та зняти їх з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивача ОСОБА_5 подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Просить суд, позовні вимоги із врахуванням уточнених задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Також, подали суду відзиви на позовну заяву, в яких вказували, що позовні вимоги не визнають та просили відмовити в задоволенні позову.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що між КС «Інкомвклад» та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір №1011/06-01 від 10.11.2006 року.

В якості забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 між КС «Інкомвклад» та відповідачами укладено Договір іпотеки від 16.11.2006 року та Договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 16.11.2006 року, відповідно до яких останні передали в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 зобов'язань щодо погашення кредитної заборгованості, КС «Інкомвклад» прийнято рішення про звернення стягнення на квартиру в позасудовому порядку, шляхом прийняття предмету іпотеки у власність.

Відповідно до Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 16.11.2006 року та витягу № 26763689 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.07.2010 року встановлено, що в порядку позасудового врегулювання звернуто стягнення на предмет іпотеки та зареєстровано право власності на квартиру, загальною площею 64,6 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м., яка заходиться за адресою: АДРЕСА_1

24.10.2017 року між КС «Інкомвклад» та ОСОБА_1 був укладений Договір купівлі - продажу квартири. Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру, загальною площею 64,6 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, було зареєстровано право власності за останнім (а.с. 4-5).

Згідно Довідки про зареєстрованих в житловому приміщення від 11.10.2017 року за вих. № 12860 вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2).

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно вимог ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки), закріплене у ст. 590 ЦК України, передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку».

Згідно з ч. 3 ст. 33 цього Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку здійснюється відповідно до ст. ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку».

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку встановленому законом.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

28.11.2017 року, ОСОБА_1, як новий власник квартири звернувся до відповідачів з письмовою вимогою про добровільне звільнення житлового приміщення, для чого їм було надано місячний строк. Проте така вимога була проігнорована та залишена без задоволення.

На момент подання позовної заяви відповідачі добровільно не виконують вимоги позивача як нового власника квартири щодо виселення.

Згідно узагальненої судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010 р.р.) у випадку, якщо було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а іпотекодержатель надсилав мешканцям іпотечного майна вимогу про виселення, які у свою чергу протягом 30 днів не виконали вказаної вимоги, то позови про виселення та зняття з реєстрації підлягають задоволенню.

Враховуючи, що право на розпорядження спірною квартирою належать ОСОБА_1, та відповідно проживання в ньому відповідачів є незаконним та порушує права позивача, тому ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають бути виселені зі спірної квартири.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР.

Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином ч.2 ст.109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення ч. 2 ст. 39 та/або частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка міститься в постанові від 18 березня 2015 року по справі №6-39 цс15.

Квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та яка відповідачами була передана в іпотеку, не була придбана за рахунок отриманих кредитних коштів.

Дана обставина також підтверджується інформаційними довідками КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» від 02.06.2010 року за вих. № 2845, 2846, 2847, згідно яких квартира була ними придбана в 2004 року згідно договору купівлі - продажу, а кредитний договір між КС «Інкомвклад» та ОСОБА_2 був укладений в 2006 році.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.03.2002 року вбачається, що у спільній власності ОСОБА_2 є житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_2. А тому дане житлове приміщення буде зазначене в рішенні суду як таке, що буде надане відповідачам після їхнього виселення.

На підставі викладеного, суд вважає, що позов ОСОБА_1 про виселення відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з наданням іншого житлового приміщення та зняття їх з реєстрації підлягає задоволенню.

Оскільки позивач у своїй заяві просить суд стягнути судовий збір з нього, його слід стягнути з позивача.

На підставі ст. ст. 3, 11, 15, 16, 575, 589, 590 ЦК України, ст. ст. 109 ЖК України, Закону України «Про іпотеку», керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із займаної ними трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 із наданням їм іншого житлового приміщення в будинку за адресою: АДРЕСА_2.

Зняти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 409,60 грн. (одна тисяча чотириста дев'ять гривень шістдесят копійок).

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачем у справі є ОСОБА_1, який проживає за адресою АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідачами у справі є:

1) ОСОБА_2, який проживає за адресою АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2;

2) ОСОБА_3, яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2;

3) ОСОБА_4, яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_3.

Повний текст рішення складений та підписаний 21 жовтня 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Ф. Кирилюк