Ухвала

Іменем України

10 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 474/333/18

провадження № 61-43409ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

суб'єкт оскарження - старший державний виконавець Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області Діцуленко Наталія Іванівна,

стягувач - ОСОБА_6,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 17 липня 2018 року у складі колегії суддів: Яворської Ж. М., Базовкіної Т. М., Кушнірової Т. Б.,

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на постанови старшого державного виконавця Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області (далі - Врадіївського РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області) про відкриття виконавчого провадження.

В обґрунтування скарги ОСОБА_4 зазначив про те, що постановами старшого державного виконавця Врадіївського РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області Діцуленко Н. І. від 27 жовтня 2017 року відкрито виконавче провадження № 55011977 та № 55011693 про стягнення з нього на користь ОСОБА_6 23 366,24 грн. та 10 000 грн відповідно.

Дані постанови об'єднано у зведене виконавче провадження № 55510062.

Однак, на думку заявника, дані постанови є незаконними, оскільки державним виконавцем порушено приписи статей 15, 18, 26 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: державним виконавцем не встановлено особу стягувача, оскільки виконавче провадження відкритого за заявою ОСОБА_6, в той час коли відповідно до копії паспорту громадянина України, долученого до цієї заяви - ОСОБА_6. Крім того, у заяві про відкриття виконавчого провадження зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків стягувача, який насправді належить йому (боржнику).

Посилаючись на вищенаведене, ОСОБА_4 просив скасувати постанови старшого державного виконавця Врадіївського РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області Діцуленко Н. І. від 27 жовтня 2017 року про відкриття виконавчого провадження № 55011977 про стягнення з нього на користь ОСОБА_7 23 366,24 грн та виконавчого провадження № 55011693 про стягнення з нього на користь ОСОБА_7 10 000,00 грн; зупинити виконавче провадження № 55011977 та виконавчого провадження № 5511693 до постановлення відповідного рішення суду за наслідками розгляду цієї заяви та набрання такого рішення законної сили.

Ухвалою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 18 квітня 2018 року у частині вимог ОСОБА_4 щодо зупинення виконавчих проваджень відмовлено.

Ухвалою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2018 року скаргу ОСОБА_4 задоволено. Скасовано постанову старшого державного виконавця Врадіївського РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області Діцуленко Н. І. від 27 жовтня 2017 року про відкриття виконавчого провадження № 55011977 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 23 366,24 грн. Скасовано постанову старшого державного виконавця Врадіївського РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області Діцуленко Н. І. від 27 жовтня 2017 року про відкриття виконавчого провадження № 55011693 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 10 000,00 грн.

Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 17 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено, ухвалу Врадіївського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

27 серпня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 17 липня 2018 року, у якій просить скасувати вказане судове рішення та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

До касаційної скарги додано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, яка мотивована тим, що повний текст постанови апеляційного суду отримано заявником лише 28 липня 2018 року.

Перевіривши доводи заяви про поновлення строку на касаційне оскарження та додані до касаційної скарги матеріали, суд вважає, що наявні підстави для поновлення цього строку, оскільки причини його пропуску є поважними.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншою посадовою особою органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частинами першою, другою та третьою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

В свою чергу, у відповідності до пункту 6 частини четвертої статті 4 кону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Приписи Закону України «Про виконавче провадження» щодо засад здійснення виконавчого провадження, сторін виконавчого провадження та представництва у виконавчому провадженні кореспондуються з приписами Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України № 2832/5 від 29 вересня 2016 року) (далі - Інструкція).

Так, зокрема підпунктами 1-4 розділу ІІІ Інструкції визначено, що примусовому виконанню підлягають виконавчі документи, визначені у статті 3 Закону України «Про виконавче провадження».

Положеннями частиною першою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред'явлення рішення до виконання.

Заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.

Виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред'явлення виконавчого документа.

Оскільки виконавчий лист видається саме на виконання судового рішення, то в процесі видання такого суд не може поза відповідною процедурою змінювати особу стягувача.

Положеннями КПК України не передбачено порядку вирішення питання заміни сторони виконавчого провадження. Проте таке право надано державному виконацеві після відкриття провадження у справі.

Так, відповідно до частини першої та другої та абзацу 2 частини п'ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на якого покладається обов'язок щодо виконання рішення.

У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім'я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 14 розділу ІІ Інструкції, у разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування без процедури реорганізації (для юридичної особи) або прізвище, ім'я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець за наявності підтвердних документів (про внесення змін до установчих документів, довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, довідки органу державної реєстрації актів цивільного стану, копії паспорта) своєю постановою змінює назву сторони виконавчого провадження. Така постанова виконавця приєднується до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувачу чи до суду.

Якщо під час проведення виконавчих дій встановлено дані, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, або виявлено технічну помилку, описку в реєстраційних даних вхідної та вихідної кореспонденції, виконавець своєю постановою змінює або доповнює реєстраційні дані в автоматизованій системі. Така постанова виконавця долучається до матеріалів виконавчого провадження.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та ухвалюючи постанову про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_4, апеляційний суд, правильно виходив із того, що оскільки виданий Врадіївським районним судом Миколаївської області виконавчий документ на виконання вироку суду відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», положеннями кримінального процесуального кодексу України не передбачено заміну сторони виконавчого провадження при виконанні вироку суду, державний виконавець наділений повноваженнями щодо зміни назви сторони виконавчого провадження після відкриття виконавчого провадження при наявності відповідних документів щодо зміни даних стягувача чи боржника, то державний виконавець при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження у даному випадку діяв в межах наданих йому повноважень, на підставі та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Невиконання державним виконавцем вимог законодавства про виконавче провадження в частині внесення змін до імені сторони стягувача у даному виконавчому провадженні, не може бути підставою для скасування оскаржуваних постанов.

Також апеляційний суд правильно зазначив, що посилання заявника на зазначення стягувачем у заяві про примусове виконання вироку суду реєстраційного номеру облікової картки платника податків, який належить боржникові, є безпідставним у виконавчому документі реквізити боржника зазначено правильно.

Доводи касаційної скарги про те, що державним виконавцем не встановлено особу стягувача, оскільки виконавче провадження відкритого за заявою ОСОБА_6, в той час коли відповідно до копії паспорту громадянина України, долученого до цієї заяви - ОСОБА_6, були предметом оцінки апеляційного суду та їм надана належна правова оцінка

Інші наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків апеляційного суду по суті вирішення спору та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Отже, оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанцій є законним та обґрунтованим, постановленим із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою і шостою статті 394, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження постанови Апеляційного суду Миколаївської області від 17 липня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за скаргою ОСОБА_4 на рішення старшого державного виконавця Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області Діцуленко НаталіїІванівни про відкриття виконавчих проваджень, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 17 липня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак С. О. Погрібний Г. І. Усик