Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 664/1157/15-ц

провадження № 61-4085св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач);

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

третя особа - Виконавчий комітет Цюрупинської міської ради Херсонської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 14 липня 2016 року у складі судді Бойка В. П. та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 09 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Кузнєцової О. А., Базіль Л. В., Полікарпової О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - Виконавчий комітет Цюрупинської міської ради Херсонської області, про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Позовну заяву мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником 24/100 частини будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 07 травня 2013 року ОСОБА_2 виділено в натурі 60/100 частини будинку АДРЕСА_1, щоналежить йому на праві приватної власності.

Відповідно до зазначеного рішення співвласник ОСОБА_2 отримав адресний номер АДРЕСА_2 згідно з рішенням Виконавчого комітету Цюрупинської міської ради від 11 грудня 2013 року № 208 «Про присвоєння адресного номера».

Інша частина будинку знаходиться у спільному користуванні співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Оскільки співвласники не можуть дійти згоди щодо виділення часток у майні в натурі та щодо порядку користування земельною ділянкою, просили визначити порядок користування спірною земельною ділянкою площею 0,2931 кв. м, на якій розташований будинок АДРЕСА_1.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 14 липня 2016 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Визначено порядок користування земельною ділянкою площею 1600,0 кв. м, розташованою по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 між співвласниками згідно з їхніми ідеальними частками житлового будинку, надвірних будівель та споруд (Додаток № 3).

Першому співвласнику ОСОБА_2 із часткою 60/100 частини житлового будинку, надвірних будівель та споруд виділена земельна ділянка загальною площею 960,0 кв. м (на плані позначено зеленим кольором); у тому числі в особисте користування - 960,0 кв. м.

Другому співвласнику ОСОБА_1 із часткою 24/100 частини житлового будинку, надвірних будівель та споруд виділена земельна ділянка загальною площею 394,0 кв. м (на плані позначено синім кольором); у тому числі в особисте користування - 312,0 кв. м, у загальне користування - 82,0 кв. м.

Третьому співвласнику ОСОБА_3 із часткою 16/100 частини житлового будинку, надвірних будівель та споруд виділена земельна ділянка загальною площею 256,0 кв. м (на плані позначено бузковим кольором); у тому числі в особисте користування - 174,0 кв. м, у загальне користування - 82,0 кв. м.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що згідно із запропонованим судовою будівельно-технічною експертизою третім варіантом визначення порядку користування спірною земельною ділянкою враховано розмір часток у праві власності на будинок, виходячи з площі земельної ділянки 1600 кв. м Вказаний варіант відповідає інтересам сторін, не порушуючи їх прав.

Додатковим рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 14 липня 2016 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 09 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 14 липня 2016 року та додаткове рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 14 липня 2016 року скасовано та у справі ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що документів, які б вказували про встановлення меж спірної земельної ділянки в натурі, матеріали справи не містять. Таким чином, визначити порядок користування спірною земельною ділянкою із площею 2913,0 кв. м між співвласниками без встановлення меж земельної ділянки неможливо.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених позовних вимог, не надав належної оцінки тому, що відповідно до кадастрового плану площа земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, становить 0,2913 га.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

26 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами попередніх інстанцій установлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 20 листопада 2013 року ОСОБА_1 є власником 20/100 частини житлового будинку з відповідною часткою господарчих та побутових будівель і споруд, розташованих на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та складається з житлового будинку літ. «А», житловою площею 62,4 кв. м, загальною площею 117,3 кв. м, господарчих та побутових будівель і споруд, які складаються з: сараю - літ. «Б», погреба - літ. «Є», погреба літ. «Ж», колодязя № 1, колодязя трубчатого №№ 2, 7, огорожі № 3-6, колодязя трубчатого № 7.

Відповідно до свідоцтва про спадщину від 05 листопада 2010 року ОСОБА_1 є власником 4/100 частини будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та складається з житлового будинку літ. «А», житловою площею 62,4 кв. м, загальною площею 117,3 кв. м, господарчих та побутових будівель і споруд, які складаються з: сараю літ. «Б», погреба - літ. «Є», «Ж», колодязя № 1, колодязя трубчатого №№ 2, 7, огорожі № 3-6.

Загалом ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 24/100 частини будинку, що розташовані за вищевказаною адресою.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 07 травня 2013 року ОСОБА_2 виділено в натурі 60/100 частини будинку, які належать йому на праві приватної власності, а саме: в житловому будинку літ. «А» жилі кімнати: 1-2 - площею 19,3 кв. м, 1-3 - площею 16,0 кв. м, кухню 1-2 - площею 13,4 кв. м, прибудову літ. а-1, яка складається з приміщень: І сіни площею 8,9 кв. м, II сіни площею 3,0 кв. м; із надвірних будівель: погріб літ. «Є», колодязь трубчатий № 2, хвіртка № 4.

Відповідно до зазначеного рішення співвласником ОСОБА_2 було отримано адресний номер АДРЕСА_2 згідно з рішенням Виконавчого комітету Цюрупинської міської ради від 11 грудня 2013 року № 208 «Про присвоєння адресного номера».

Інша частина будинку знаходиться у спільному користуванні співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Відповідно до частини третьої статті 6 Земельного кодексу України, 1990 року (далі - ЗК України) передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безоплатно.

Рішенням Цюрупинської міської ради народних депутатів Херсонської області від 10 січня 1996 року «Про надання земельних ділянок для будівництва індивідуальних житлових, господарських будівель та споруд» передано ОСОБА_3 земельну ділянку по АДРЕСА_2, площею 800 кв. м, за рахунок землекористувача ОСОБА_4

Відповідно до відповіді комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» від 17 березня 2015 року вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року згідно із матеріалами інвентарної справи за адресою: АДРЕСА_1, числиться земельна ділянка площею 0,2913 кв. м (а. с. 62).

Згідно з листом від 25 серпня 2015 року № 04-07/Ф 97 Державною інспекцією сільського господарства в Херсонській області встановлено, що земельна ділянка загальною площею 0,2913 га знаходиться на АДРЕСА_1 за адресою: АДРЕСА_1. На частині вищезазначеної земельної ділянки площею 0,0222 га розташовані об'єкти нерухомого майна, які перебувають у власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 Зазначена земельна ділянка використовується для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, інша частина земельної ділянки площею 0,2691 га вільна від забудови та використовується під городництво (а. с. 109).

Відповідно до кадастрового плану площа земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, становить 0,2913 га (а. с. 66).

Згідно зі статтею 81 ЗК України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно з частиною другою статті 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частина четверта статті 120 ЗК України передбачає, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти.

Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року № 6-2цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз'яснено, що у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку

володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.

При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Абзаци перший і другий цього пункту стосуються також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди.

Згідно з пунктом 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, які одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Разом з тим суд апеляційної інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув. Відмовивши у позові щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою, апеляційний суд тим самим спір по суті не вирішив, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При новому розгляді справи суду апеляційної інстанції слід виходити з того, що володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається, насамперед, їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку у спільній власності на землю або жилий будинок слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості незалежно користування своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Відповідно до пункту 1 частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалено з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 09 листопада 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк