Єдиний унікальний номер 235/1457/18 Номер провадження 22-ц/775/1188/2018

Суддя-доповідач Жданова В.С. Номер провадження 22-ц/775/1188/2018
Категорія 54
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого Жданової В.С. (суддя-доповідач),

суддів: Агєєва О.В., Будулуци М.С.,

за участю секретаря судового засідання Дороніна Д.Р.,

учасники справи:

представник позивача адвокат Мамонов А.А.

представник відповідача Каморніков Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Донецькій області на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 червня 2018 року у цивільній справі № 235/1457/18 (суддя Філь О.Є.) за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Донецькій області, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління поліції охорони в Донецькій області, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування наказу, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, на підтвердження якого зазначив, що з 15.12.2017 року він перебував з відповідачем у трудових відносинах, працюючи на посаді охоронника 1 розряду групи охорони об`єктів та публічної безпеки. Маючи намір добровільно вступити на військову службу, 25.10.2017 року він уклав з Міністерством оборони України контракт строком на 5 років. Наказом Командувача Високомобільними десантними військами Збройних Сил України № 2 від 11.01.2018 року його зараховано на військову службу, припис про забезпечення прибуття на військову службу 28.02.2018 року надано до Покровського МВ УПО в Донецькій області. Наказом начальника Управління поліції охорони в Донецькій області від 26.02.2018 року за № 10о/с його було звільнено з займаної посади відповідно до п. 3 ст. 36 КЗпП України. Позивач вважає, що наказ про його звільнення суперечить нормам діючого законодавства, просив визнати його незаконним та скасувати, поновити його на попередньому місці роботи, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення та стягнути судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, в розмірі 3000,00 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ начальника Управління поліції охорони в Донецькій області № 10 0/с від 26.02.2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади охоронника 1 розряду групи охорони об`єктів та публічної безпеки Покровського міжрайонного відділення УПО в Донецькій області в зв`язку зі вступом на військову службу на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України; поновлено на роботі в Управлінні поліції охорони в Донецькій області на посаді охоронника 1 розряду групи охорони об`єктів та публічної безпеки Покровського міжрайонного відділення УПО в Донецькій області.

Стягнуто з Управління поліції охорони в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 12525,01 грн. (дванадцять тисяч п`ятсот двадцять п`ять грн. 01 коп.) та судові витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. (три тисячі грн.). Вирішено питання про судовий збур.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, відповідач Управління поліції охорони в Донецькій області оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 червня 2018 року скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В мотивування апеляційної скарги зазначає, що підставою припинення трудового договору з охоронником 1 розряду групи охорони об`єктів та публічної безпеки Покровського міжрайонного відділення УПО Донецької області ОСОБА_1 стали приписи ч. 3 ст. 36 КЗПП України від 10.12.1971 р. № 322- VІІІ, оскільки вказаний працівник добровільно вступив на військову службу строком на п`ять років і 28.02.2018 р. безпосередньо приступив до виконання взятих на себе обов`язків згідно з укладеним контрактом. На час припинення трудового договору, тобто станом на 26.02.2018 р. не існувало правових підстав для надання ОСОБА_1 гарантій, передбачених ч. 3 ст. 119 КЗПП України, оскільки посада і середній заробіток зберігається за працівниками прийнятими на військову службу за контрактом під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення. Посилаючись на ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року, вказує, що на час укладення ОСОБА_1 контракту № 2 від 11.02.2018 р. та припинення трудового договору з підстав визначених приписами ч. 3 ст. 36 КЗПП України «особливого періоду» не було запроваджено, як і не було оголошено воєнного стану, а відтак для надання ОСОБА_1 гарантій, визначених ч. 3 ст. 119 КЗПП України не було правових підстав. Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, чим примусив відповідача вчиняти дії, які не передбачені законом.

В іншій частині рішення відповідачем не оскаржується.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про безпідставність поданої відповідачем апеляційної скарги, яку просить відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін (Вх. № 6088/18 від 07.08.18р.,а.с. 180-181). Звертає увагу, що ОСОБА_1 до теперішнього часу не поновлено на роботі, тому він із-за вимушеного прогулу не отримує заробітку плату з 27.02.2018 р.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Представник позивача адвокат Мамонов А.А. просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджено повідомленням про вручення судової повістки уповноважений особі 31.07.2018 р. ( а. с. 175)

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 з 15.12.2017 року перебував з відповідачем у трудових відносинах, працюючи на посаді охоронника 1 розряду групи охорони об`єктів та публічної безпеки (а.с. 12-14). 25.10.2017 року ним укладено контракт на 5 років про проходження військової служби у Збройних Силах України і наказом Командувача за № 2 від 11.01.2018 року зараховано на військову службу.

Наказом начальника Управління поліції охорони в Донецькій області від 26.02.2018 року за № 10 о/с позивача звільнено з займаної посади відповідно до п. 3 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу командувача високо мобільних десантних військ Збройних Сил України від 11.01.2018 року № 2 (а.с. 15). Молодший лейтенант ОСОБА_1 з 28.02.2018 року по теперішній час перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 16).

Задовольняю позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач з 28.02.2018 року по теперішній час перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 , його прийнято на військову службу під час дії особливого періоду і на нього поширюються гарантії та компенсації, передбачені для громадян, що відповідно до статті 119 КЗпП України надаються працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених Законами України: «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Проте, позивач звільнений з роботи з порушенням встановленого законом порядку, що є підставою для поновлення його на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за правилами статті 235 КЗпП України.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи і вимогам діючого цивільного законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини справи, які відповідачем не оспорюються. Позивач ОСОБА_1 з 15.12.2017 року перебував з відповідачем у трудових відносинах, працюючи на посаді охоронника 1 розряду групи охорони об`єктів та публічної безпеки (а.с. 12-14). 25.10.2017 року позивачем укладено контракт з Міністерством оборони України про проходження військової служби і наказом №2 від 11.01.2018 року його зараховано на військову службу. Наказом начальника Управління поліції охорони в Донецькій області від 26.02.2018 року за № 10 о/с позивача звільнено з займаної посади відповідно до п. 3 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з призовом на військову службу.

Відповідно п. 3 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника-фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову службу), крім випадків, коли за працівником зберігається місце роботи, посада відповідно до ч.3, 4 ст. 119 цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України гарантовано, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. В частині шостій статті 43 Конституції України гарантовано громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до змісту частин першої та третьої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 36 КЗпП України( підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу

Частинами першою та другою статті 119 КЗпП України передбачено, що час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

Згідно з частиною третьою зазначеної статті, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону в Україні» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року, в Україні настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України.

Рішень про закінчення особливого періоду на час розгляду справи Президент України не приймав.

Таким чином, відповідач був зобов`язаний діяти в умовах особливого періоду, дотримуватись гарантій для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків, у тому числі в разі проходження військової служби за контрактом.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Саме така правова позиція міститься в постановах Верховного Суду: від 14.02.2018 у справі №131/1449/16-ц, від 145.02.2018 р. у справі №727/2187/16ц, у справі від 21.02.2018 р. у справі №211/1546/16-ц та інших.

В обґрунтування доводів про те, що на час звільнення позивача в державі не було «особливого періоду» відповідач посилається на Укази Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014р., 06.05.2014р., 21.07.2014р., 14.01.2015р., стверджуючи, що «особливий період» охоплює лише час мобілізації. Такі доводи відповідача судом першої інстанції перевірялись, в рішення суду наведені відповідні мотиви, за яких суд відхилив ці доводи відповідача та послався на закон, яким керувався, постановляючи рішення.

Доводи апеляційної скарги відповідача фактично містять заперечення проти заявленого позову, які були перевірені судом першої інстанції та наведено мотивів їх відхилення.

Нових доказів чи обставин, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції та могли вплинути на рішення суду, відповідачем апеляційному суду не надано.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність ухваленого судового рішень не впливають, а спрямовані виключно на зміну проведеної судами оцінки доказів, що перебуває поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

Враховуючи зазначене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді :

Повне рішення виготовлено 15 серпня 2018 року.

Судді доповідач В.С. Жданова.