Справа № 369/8929/18
Провадження № 2/369/3287/18
РІШЕННЯ

Іменем України

09.10.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

за участю секретаря Раситюк М.П.

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до районного суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з 20.01.2006. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 13.08.2013 року шлюб між сторонами розірвано. Від подружнього життя у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Вказує, що з моменту розірвання шлюбу відповідач відмовляється добровільно надавати кошти на утримання сина.

Тому просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь спільного сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за минулий час, а саме за останні три роки у розмірі ? частки від отриманих доходів за останні три роки.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.07.2018 року відкрито провадження у цивільній справі.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.08.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач та його представник заперечували проти позову у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві. Просили суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 13.08.2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про його народження серія І-БК №071026.

Згідно довідки Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 24 липня 2018 року №373 вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, разом із нею за вищезазначеною адресою проживає та знаходиться на її утриманні син ОСОБА_4, 30 вересня 2006року народження.

Згідно з ч.1 ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержавння аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв»язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки.

Статтею 194 Сімейного Кодексу України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилась при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України.

За загальним правилом, визначеним СК України та судвою практикою вважається, що недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів.

Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд, вирішуючи спір про стягнення аліментів за минулий період вважає, що дані вимоги є необгрунтованими, оскільки на підтвердження своїх вимог позивачем не надані докази того, що вона зверталася до відповідача про стягнення аліментів за вказаний період часу. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий період мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 180, 187, 191, 194 Сімейного кодексу України, та, керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час відмовити.

Повне рішення суду складено 09 жовтня 20418 року.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Суддя: Дубас Т.В.