Апеляційний суд Житомирської області
Справа №291/76/18 Головуючий у 1-й інст. Митюк О. В.
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Талько О.Б.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 291/76/18 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 21.03.2018, ухвалене під головуванням судді Митюк О.В. у м. Ружині

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з названим позовом та просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 26194, 26 грн та судові витрати у сумі 1762, 00 грн. В обґрунтування вимог зазначило, що 18.01.2016 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого Банк надав кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок відповідача. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним та банком складає Договір, а зазначені Умови викладені на банківському сайті www.privatbank. ua. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на встановлення кредитного ліміту за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

У зв'язку із невиконанням умов кредитного договору у відповідача утворилася заборгованість перед Банком, яка станом на 18.12.2017 становила 26194, 26 грн, з яких 8509, 30 грн.- тіло кредиту; 7846.34 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 8115.08 грн - заборгованість за пенею, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1223.54 грн - штраф (процентна складова). У зв'язку із наведеним, просило задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заочним рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 21.03.2018 позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 26194, 26 грн та 1762, 00 грн судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення скасувати, та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказує, що в мережі інтернет були розміщені інші Умови та правила надання банківських послуг, крім того, судом першої інстанції безпідставно задоволено вимоги позивача про стягнення штрафів у розмірі 500 грн та 1223, 54 грн. та пені, оскільки це є подвійною відповідальністю. Також просив застосувати строки позовної давності.

Станом на час розгляду справи в Апеляційному суді Житомирської області відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Про час та місце судового розгляду сторони повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

У судовому засіданні в апеляційному суді ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Надав пояснення аналогічні, викладеним у його апеляційній скарзі.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник ПАТ КБ «ПриватБанк» заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_1 перед Банком утворилася заборгованість у зв'язку із невиконанням ним зобов'язань за кредитним договором, яка підлягає стягненню із нього згідно поданого позивачем розрахунку.

Апеляційний суд частково погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договір та інші правочини.

Відповідно до положень статей 526, 530, 610, частини 1 статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами частини 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням частини 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Частиною 1статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом встановлено, що 18.01.2016 ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанку», в якій зазначено, що вона разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.7).

В анкеті-заяві міститься інформація про те, що відповідач ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, та погодився з ними. Також ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами складає між ним та банком договір, про що свідчить його підпис в анкеті-заяві.

Відтак, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 виникли правовідносини внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився, про що розписався у заяві-анкеті. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях статті 634 ЦК України.

Із наданих позивачем довідок вбачається, що відповідачу 18.01.2016 року було надано кредитну картку за № НОМЕР_2 з терміном дії до грудня 2019 року та 02.05.2016 встановлено кредитний ліміт в розмірі 2000 грн., який в подальшому 05.05.2016, було збільшено до 4000 грн. Водночас, оплата проводилась частинами, а тому мав місце факт перевитрат ліміту.

Згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком (п.п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг).

Згідно з п.п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотків за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором.

Із матеріалів справи вбачається та не заперечується ОСОБА_1, що він користувався кредитними коштами для власних потреб.

Так, із поданого Банком розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 02.05.2016 вперше зняв із картки готівкові кошти у сумі 1135, 23 грн. та в подальшому користувався ними, періодично знімаючи та частково повертаючи позичені у Банку гроші (а.с. 5 зворот).

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором від 18.01.2016, станом на 18.12.2017 у нього перед банком утворилася заборгованість у розмірі 26194, 26 грн, яка включає в себе 8509,30 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 7846,34 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 8115,08 грн. - заборгованість за пенею, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 500 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.5-6).

Крім цього, із вказаного розрахунку заборгованості вбачається користування відповідачем кредитною карткою, що включало в себе як зняття кредитних коштів, так і поповнення картки (а.с. 5-6).

Відтак ОСОБА_1 своїми діями підтвердив наявність між сторонами кредитних правовідносин, зокрема, отримання кредитної картки в ПАТ КБ «ПриватБанк» та користування наданими коштами, про що зазначив і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Розрахунок заборгованості містить розмір відсоткової ставки, ставки пені, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, пені, тілу кредиту; суму нарахувань по кожному з видів зобов'язань, у тому числі накопичувальним порядком.

З урахуванням того, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», разом з тим, не погоджується із розрахованим Банком розміром пені і штрафів з огляду на таке. Щодо нарахування позивачем штрафів (фіксована частина, процентна складова) слід враховувати наступне.

Зі змісту Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що неустойка (пеня і штраф) нараховуються за одне і те ж порушення - несвоєчасне виконання зобов'язань.

Окрім нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості позивач нарахував 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 1223,54 грн. - штраф (процентна складова) за таке ж саме порушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3ст.549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для стягнення штрафів фіксованої частини (500грн.) та процентної складової (1223,54 грн.), оскільки діючим законодавством не передбачена подвійна відповідальність за несвоєчасне виконання зобов'язань.

Положенням ч.3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Так, у судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що має скрутний матеріальний стан, так як він сам не працює, має на утриманні непрацюючу дружину і малолітню дитину, крім того доглядає непрацездатних батьків. Виходячи із вказаних обставин, просив зменшити розмір нарахованої пені, керуючись положеннями ст. 551 ЦК України.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначені обставини не спростував та не заперечував.

Установивши, що розмір неустойки, нарахований банком, який становить 8115, 08 грн, майже такий, як розмір заборгованості по тілу кредиту, та з урахуванням скрутного матеріального становища відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені із 8115, 08 грн. до 1000 грн. на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Щодо застосування строків позовної давності слід зазначити наступне.

Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до п.п. 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року.

Так, із матеріалів справи вбачається, що строк дії картки ОСОБА_1 закінчується у грудні 2019 року. З огляду на це, суд не вбачає, що позивачем пропущено строки позовної давності, так як ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути суму заборгованості, яка утворилася станом на 18.12.2017, тобто в межах строку дії картки, а із позовом банк звернувся 25.01.2018.

З огляду на вище зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, відтак з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв'язку із ухваленням колегією суддів рішення про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених вимог. Так, судом апеляційної інстанції стягнуто суму заборгованості по кредитному договору у розмірі 17355, 64 грн, що становить 66% від суми, яку просив стягнути ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме від 26194, 26 грн. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1762 грн. (а.с. 1). А тому, при частковому задоволенні позовних вимог, сума судових витрат, які підлягають стягненню на користь позивача становить 1162, 92 грн, тобто 66% від фактично сплаченого судового збору.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 21 березня 2018 року, скасувати і постановити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () 17355,64 грн заборгованості за кредитним договором №б/н від 18.01.2016, з яких: 8509, 30 грн - заборгованість за кредитом; 7846, 34 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом; 1000,00 грн - заборгованість за пенею.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1162, 92 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 17.08.2018.

Головуючий Судді