Справа № 128/144/18
УХВАЛА

16 січня 2018 року місто Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Ганкіна І.А., розглянувши клопотання представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_3 про звільнення позивачів від сплати судового збору по справі № 128/144/18 за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, поданою та підписаною їх представником за довіреністю ОСОБА_3 до Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про зобовязання вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2018 року в провадження Вінницького районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1, ОСОБА_2, подана та підписана їх представником за довіреністю ОСОБА_3 до Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про зобовязання вчинення дій.

До позовної заяви представником позивачів також було долучено клопотання про звільнення позивачів від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 136 ЦПК України. Дане клопотання мотивоване тим, що обоє позивачів є непрацездатними особами, оскільки досягли пенсійного віку та отримують мінімальну пенсію за віком, а судовий збір, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Частиною 3 статті 136 ЦПК України визначено, що з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, повязаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно із ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року зі змінами.

Положенням частини 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» визначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зокрема за таких умов: позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сімї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоровю.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Як вбачається, даною статтею передбачено право суду, а не обов'язок щодо відстрочки, розстрочки або звільнення від сплати судового збору.

Разом з тим, пунктом 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року , єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання (що може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або в окремому документі), повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені судом і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року викладено позицію, відповідно до якої «обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».

Таким чином, у вказаному рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Встановлено, що позивачі не відносяться до жодної категорії осіб, визначених ч. 1 ст.ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

З огляду на вищезазначене та враховуючи те, що несплата судового збору веде до втрат відповідного бюджету, приходжу висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника позивачів про звільнення позивачів від сплати судового збору.

Керуючись ст. 8 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 133, 136 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_3 про звільнення позивачів від сплати судового збору по справі № 128/144/18 за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, поданою та підписаною їх представником за довіреністю ОСОБА_3 до Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про зобовязання вчинення дій.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Ганкіна