РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/8152/17

пр. № 2/759/1371/18

24 вересня 2018 року суддя Святошинського районного суду міста Києва Миколаєць І.Ю. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства Спільне підприємство «Партнер» (03148, м.Київ, вул.Жмеринська,1а) до ОСОБА_1 (03179, АДРЕСА_1) про стягнення заборгованості, пені та індексу інфляції за договором, внаслідок не виконання грошового зобов'язання,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 р. ПрАТ СП «Партнер» звернувся до Святошинського районного суду м.Києва з позовними вимогами до ОСОБА_1 та із врахуванням збільшення розміру позовних вимог просить стягнути з останнього на свою користь борг у розмірі 9 835,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 1098,89 грн., пеню у розмірі 29 480,17 грн. з покладанням на відповідача відшкодуванння понесених судових витрат у сумі 1 762,00 грн. Позовна заява мотивована тим, що СП «Партнер» у відповідності до розпорядження Ленінградської районної державної адміністрації м.Києва № 1041 від 29.07.1996 року «Про будівництво напівпідземних гаражів - автостоянок на 35,36,37 ділянках в 13-му мікрорайоні житлового масиву «Біличі» згідно інвестиційного підрядного договору № 4 від 31.08.1999 року укладеного між Головним управлінням капітального будівництва КМДА («Замовник») та СП «Партнер» (Інвестор-підрядник) виконані роботи з будівництва напівпідземних гаражів в АДРЕСА_3. 27.02.1998р. Замовник відповідно до умов інвестиційного підрядного договору № 4 від 20.05.1997 р. передав на баланс інвестору - підряднику, а позивачу, напівпідземні гаражі на 24 машиномісць на дільниці АДРЕСА_3. Рішенням Київської міської ради № 125/1335 від 18.03.2004 року земельна ділянка відведена позивачу для експлуатації та обслуговування напівпідземного гаража на 24 автомобілів по АДРЕСА_3. Розпорядженням Ленінградської районної державної адміністрації від 05.01.1998 року № 10 «Про введення в експлуатацію об'єктів житлового та комунального призначення у Ленінградському районі м. Києва», затверджений акт державної приймальної комісії від 05.01.1998 року про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом напівпідземних гаражів на 24 машиномісць на дільниці АДРЕСА_4 та їх експлуатацію покладено на позивача. З прийняттям рішення Київської міської ради від 18.03.2004 року №125/1335 про відведення позивачу земельної ділянки для експлуатації та обслуговування напівпідземного гаража на 24 автомобілів на АДРЕСА_4 та розпоряження Ленінградської районної держадміністрації від 05.01.1998р № 10 про затвердження Акта державної комісії від 05.01.1998 р про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом напівпідземних гаражів на 24 машиномісць на АДРЕСА_4, з покладенням їх експлуатації на позивача, а також присвоєння почтової адреси напівпідземним гаражам позивача по АДРЕСА_4, власникам транспортних засобів, які приймали участь в фінансуванні будівництва були надані документи для оформлення права власності на передане в користування гаражне приміщення у напівпідземних гаражах позивача та укладений з ними договір на експлуатацію та обслуговування, в тому числі з ОСОБА_1 договір № 1031 від 06.11.2012 року на експлуатацію та обслуговування. Відповідно до п.1.1 укладеного між сторонами договору № 1031 від 06.11.2012 року на експлуатацію та обслуговування позивач бере на себе обов'язки по зберіганню і охороні транспортних засобів власника в гаражі НОМЕР_2 встановленого на земельній ділянці, відведеній Позивачу по АДРЕСА_4 а автовласник, тобто відповідач бере на себе зобов'язання вчасно вносити щомісячні внески за охорону та на експлуатаційні витрати відповідно до умов п.2.3 договору № 1031 від 06.11.2012 р.

Таким чином, кожна із сторін, уклавши вказаний вище договір № 1031 від 06.11.2012 року, взяла на себе зобов'язання, а саме: позивач зберігати автомобіль, що належить Автовласнику - відповідачу в гаражі НОМЕР_2 з виконанням усіх необхідних умов передбачених в договорі, а відповідач оплатити його в порядку та на умовах визначених вказаним вище договором.

04.07.2017 року у автоматичному розподілі справа за позовом Приватного акціонерного товариства Спільне підприємство «Партнер» до ОСОБА_1про стягнення заборгованості, пені та індексу інфляції за договором, внаслідок не виконання грошового зобов'язання, було відкрито провадження суддею Святошинського районного суду м. Києва Миколаєць І.Ю.

Відповідно до п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України (за редакцією ЗУ № 2147-УІІІ від 03.10.2017 р., в дії з 15.12.2017 р.), заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.274 КПК України, у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи та справи, що виникають з трудових відносин.

Вирішуючи питання продовження розгляду справи ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 06.03.2018 року було продовжено розгляд та здійснення провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Керуючись ст. ст. 19, 174,175, 178 - 181, 258, 274 - 279, 354 ЦПК України.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 04.04.2018 р. визначено подальший розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін .

12.03.2018 року (засобами поштового зв»язку) представник відповідача звертається із заявою про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін посилаючись на характер спірних відносин який ускладнений існуванням заборгованості ОСОБА_1 перед ПрАТ СП «Партнер» та заявленими майновими вимогами. Договір на експлуатацію та обслуговування № 1031 від 06.11.2012 року на підставі якого виникла заборгованість був начебто розірваний ОСОБА_1 в односторонньому порядку на підставі ч. 12 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року. Про існування вказаної обставини ОСОБА_1 повідомлено суду у відзиві на позовну заяву від 05.03.2018 року.

Суддя, дослідивши матеріали справи відмовила в задоволенні клопотання з огляду на наступне .

Згідно ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 6 ст. 279 ЦПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Враховуючи характер спірних правовідносин, предмет доказування, ціну позову, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

На підставі викладеного, керуючись ст.274, 279, 352 ЦПК України, суддя Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 15.03.2018 р. було продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

06.03.2018 року через канцелярію Святошинського районного суду м.Києва відповідач надіслав відзив на позовну заяву, зазначає, що на момент укладення договору додаток до договору у вигляді розрахунку,передбачений п.3.1 Договору складений не був.При цьому сторони дійшли взаємної усної згоди щодо розміру щомісячних внесків- 350 грн., які ОСОБА_1 сплачувались щомісячно на користь ПрАТ СП " Партнер".Також в відзиві відповідач зазначив що ПрАТ " Партнер" не було повідомлено про зміну умов договору в частині ціні.

Відповідно до ст.258 ЦКУ відповідач просить застосувати срок позовної давності в частині стягнення пені в один рік. У відзиві зазначено про обгрунтованість позовних вимог за період з березня 2017 року по 15 листопада 2017 року.

Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає доведеними вимоги позивача виходячи із наступного.

Судом встановлено, що 06.11.2012 р. між СП «Партнер» та ОСОБА_1 був укладений договір № 1031 за яким СП «Партнер» бере на себе обов'язки по зберіганню і охороні транспортних засобів власника в гаражі НОМЕР_2 встановленого на земельній ділянці, відведеній Позивачу по АДРЕСА_4 а автовласник, тобто відповідач бере на себе зобов'язання вчасно вносити щомісячні внески за охорону та на експлуатаційні витрати відповідно до умов п.2.3 договору № 1031 від 06.11.2012 р.

Таким чином, кожна із сторін, уклавши вказаний вище договір № 1031 від 06.11.2012 року, взяла на себе зобов'язання, а саме: позивач зберігати автомобіль, що належить Автовласнику - відповідачу в гаражі НОМЕР_2 з виконанням усіх необхідних умов передбачених в договорі, а відповідач оплатити його в порядку та на умовах визначених вказаним вище договором.

Відповідно до п.3.1. договору 06.11.2012 р., власник ОСОБА_1 вносить грошові внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати не пізніше 10 числа кожного місяця на основі розрахунку, що додається до договору. Пунктом 3.2. договору сторони домовились, що розмір внесків за охорону автомобіля та експлуатаційні витрати може змінюватися на умовах п.2.3. цього договору. Пунктом 2.3. договору передбачено, що СП «Партнер» виконує свої обов»язкм по зберіганню і охороні майна, а власник вносить внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати на основі щомісячних визначених розрахунків СП «Партнер» з врахуванням змін в нормативній та законодавчій базі, яка регулює правовідносини в оплаті праці, електроенергії, ставок орендної плати за користування земельною ділянкою, росту цін на матеріали та ремонт, у тому числі при проведенні державою індексації доходів населення, інших заходів, що впливають на зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання охорони.

Із вищезазанченого випливає, що сторони досягли згоди щодо ціни договору, тобто щомісячних платежів, які є залежними від факторів визначених пунктом 2.3. договору.

Позивач стверджує, що відповідач має перед ним заборгованість з врахуванням оплат здійснених 11.12.17 року на суму 5160 грн. та 15.12.17 р. на суму 3025 грн., у розмірі основного боргу - 9 835 грн.; пені -29 480 грн.; інфляційних втрат - 1 098,89 грн. та судові витрати - 1 762,00 грн, всього 42 176,06 грн.

Заборгованість відповідача визначається наступним чином.

З огляду на те що відповідач сплачував за отримані послуги з затримкою та за старим тарифом з врахуванням оплат здійснених 11.12.17 року на суму 5160 грн. та 15.12.17 р. на суму 3025 грн., у розмірі основного боргу - 9 835 грн.,позивач зменшив позовні вимоги .

Відповідно до п.2, ч. 2 ст. 49 ЦПК України передбачено, що позивач має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого засідання , якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач з врахуванням останніх оплат але не у повному обсязі за послуги автостоянки, на якій знаходиться його гаражний бокс, у зв»язку з чим станом на 15.12.2017 р. його заборгованість зменшилась і складає 9 835,00 грн.

Дана обставина порушує матеріальне становище позивача, який як обслуговуюча організація несе тягар всіх витрат по експлуатації та обслуговуванню автостоянки та сумлінно сплачує всі обов»язкові платежі і податки в бюджет держави.

Згідно з п. 4.1. договору, у випадку затримки оплати зі сторони відповідача, останній оплачує позивачу пеню у розмірі 0,5 % від суми затриманого платежу за кожний день прострочення.

Відповідач порушує умови договору № 1031 від 06.11.2012 р. і взяті на себе зобов'язання, у в зв'язку з чим позивач, керуючись п.4.1. вказаного вище договору, нарахував пеню за кожний день прострочення.

Розмір неустойки (пені) за прострочення сплати грошового зобов'язання згідно договору, нараховано наступним чином:

Р = s * р * Q

(формула розрахунку неустойки)

Р - сума пені;

s - сума заборгованості/міс.;

р - ставка пені, у відсотках за день прострочення;

Q - кількість днів прострочення.

Кількість днів прострочення , за які нараховується пеня, складає 365 дн.

Ставка пені, згідно п.4.1. договору, укладеному з відповідачем, - 0,5% від суми заборгованості.

Розмір щомісячної оплати за надані послуги становить в період з 11.01.17р. по 11.03.18р-1 210,00 грн.

Пеня нараховується за період з 11.01.2017 року по 31.12.2017 року включно.

Станом на 01.01.2017 року заборгованість відповідача складала 6300 грн :

- 01.01.2017 -10.01.2017 року складає 6 300,00 грн.*0,5%*31 дн = 976,50 грн.

- 11.01. 2017 -29.01.2017 року складає 7 510,00 грн*0,5%* 19 дн = 713,45 грн.

30.01.2017 сплачено 350 грн.відповідно борг становить 7160 грн.

- 30.01. 2017 -10.02. 2017 року складає 7 160,00 грн*0,5%*12 дн = 429,60 грн

- 11.02. 2017 -08.03. 2017 року складає 8 370,00 грн.*0,5%*26 дн = 1 088,10 грн.

09.03.2017 сплачено 700 грн.відповідно борг становить 7 670 грн.

- 09.03. 2017-10.03. 2017 року складає 7 670,00 грн.*0,5%* 2 дн = 76,70 грн.

11.03. 2017 - 10.04. 2017 року складає 8 880 грн..*0,5%* 31 дн = 1376,40 грн.

11.04. 2017 - 03.05. 2017 року складає 10 090 грн..*0,5%* 24 дн = 1210,80 грн.

03.05.2017 сплачено 700 грн.відповідно борг становить 9 390 грн.

- 03.05. 2017-10.05. 2017 року складає 9 390,00 грн.*0,5%*8 дн = 375,60 грн.

- 11.05. 2017-10.06. 2017 року складає 10 600,00 грн.*0,5%*31 дн = 1 643,00 грн.

- 11.06. 2017-10.07. 2017 року складає 11 810,00 грн.*0,5%*30 дн = 1 771,50 грн.

- 11.07. 2017-23.07. 2017 року складає 13 020,00 грн.*0,5%*13 дн = 846,30 грн.

24.07.2017 сплачено 1050 грн.відповідно борг становить 11 970 грн.

- 24.07. 2017 -10.08. 2017 року складає 11 970,00 грн*0,5%* 18 дн = 1 077,30 грн.

- 11.08. 2017 -10.09. 2017 року складає 13 180,00 грн*0,5%* 31 дн = 2 042,90 грн.

- 11.09. 2017 -10.10. 2017 року складає 14 390,00 грн*0,5%* 30 дн = 2 158,50 грн.

- 11.10. 2018 -10.11. 2017 року складає 15 600,00 грн*0,5%* 31 дн = 2 418,00 грн.

- 11.11. 2017 -10.12. 2018 року складає 16 810,00 грн*0,5%* 30 дн = 2 521,50 грн.

11.12.2017 сплачено 5 160 грн.відповідно борг становить 11 650 грн.

- 11.12. 2017 року складає 11 650,00 грн*0,5%* 1 дн = 58,25 грн.

- 11.12. 2017 -14.12. 2017 року складає 12 860,00 грн*0,5%* 4 дн = 257,20 грн.

15.12.2017 сплачено 3 025,00 грн. відповідно борг становить 9 835.00 грн.

- 15.12. 2017 -31.12. 2017 року складає 9 835,00 грн*0,5%* 17 дн = 835,97 грн.

Таким чином, загальна сума пені за період з 01.01.2017 року по 31.12. 2017 року складає 29 480,17 грн.

Крім того, на підставі ст.625 ЦК України, позивач має право за весь період прострочення виконання грошового зобов'язання, а саме з січня 2017 року, відшкодувати заборгованість з урахуванням втрат від інфляції.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Розрахунок суми інфляційних втрат:

За 2015 рік

1) серпень-грудень

99,2%*102,3%*98,7%*102,0%=102,88 %

1 750,00 грн.* 102,88%-1 750,00 грн.= 50,40 грн,

де сума боргу за даний період дорівнює 1 750,00 грн.

За 2016 рік

4 550,00 грн.*112,4%-4 550,00 грн.= 564,20 грн.,

де сума боргу за даний період дорівнює 4 550,00 грн.

За 2017 рік

3 535,00 грн*113,7%-3 535,00 грн. = 484,29 грн.,

де сума боргу за даний період дорівнює 3 535.00 грн.

Всього сума інфляційних втрат за період з серпня 2015 р. по грудень 2017р. включно складає: 50,40 +564,20+484,29=1098,89

( одна тисяча дев"яносто вісім грн.89 коп.)

У зв'язку зі збільшенням позовних вимог позивач здійснив доплату судового збору в розмірі 162.00 грн.

Судом встановлено:

Вартість послуг в період дії договору визначаються підприємством, виходячи з фактичних витрат по забезпеченню охорони гаражного комплексу. Крім того, у відповідності із приписом п.6.7. ЗУ«Про ціни та ціноутворення», на всі види продукції, товари і послуги, за винятком тих, на які здійснюється державне регулювання цін і тарифів, встановлюються вільні ціни і тарифи.

Як баланоутримувач і землекористувач позивач несе всі витрати по обслуговуванню даної автостоянки, сплачує в бюджет держави всі обов»язкові платежі і з боку контролюючих органів не має жодних зауважень щодо порушень чинного законодавства.

Позивач згідно договору укладеному сторонами вимагає тільки компенсації його фактичних витрат по обслуговуванню даної автостоянки. Правовідношення, в якому замовник зобов»язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в яких передбачено передачу грошей як предмета договору, або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов»язанням. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов»язанням, в якому, серед інших прав і обов»язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов»язок з оплати внесків на відшкодування витрат, на утримання, експлуатацію та благоустрій автостоянок і гаражів, де зазначене право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

З огляду на викладене, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов»язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов»язання. Одностороння відмова відповідача від виконання зобов»язань за укладенним сторонами договором суперечить положенням ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України.

Тарифи за надання послуг автовласникам детально розраховані позивачем, економічно обґрунтовані і відображені у планових детальних калькуляціях собівартості утримання одного машиномісця.

Витрати по обслуговуванню автостоянки, зазначені в калькуляції, позивач розраховує пропорційно кількості автовласників-користувачів автостоянки, а саме: у кількості 25-ти осіб та виходячи з витрат по обслуговуванню автостоянки.

За таких обставин, припущення щодо відсутності ціни в договорі не заслуговують на увагу і не відповідають дійсності і посилання відповідача, що останьому не надаються щомісячні розрахунки витрат є безпідставним.

Заперечення відповідача не спростовують правовідносини між сторонами.Юридичний фактом, з яким пов»язано виникнення зобов»язання зберігання, є угода (договір), яка спрямована саме на передачу певного майна на зберігання іншій особі, що саме і визначено в п.п. 10-12, 27 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках.

Договір зберігання транспортних засобів вважається укладеним з моменту передання майна на зберігання, що свідчить про його реальний характер.

Враховуючи підтвердження факту надання самих послуг, дії сторін свідчать про визнання істотних умов вказаного договору і його фактичне виконання.

Позивач приймає усі можливі способи для належного забезпечення охорони власності, а відповідача належним чином виконує свої обов'язки за договором.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Згідно із статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Ухвалюючи рішення у справі, суд виходить із того, що відповідно до пунктів 2.3, 3.2 укладеного між сторонами у справі договору підприємство виконує свої обов'язки зі зберігання й охорони майна, а власник вносить внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати на основі щомісячних визначених розрахунків підприємством, з урахуванням змін у нормативній та законодавчій базі, яка регулює правовідносини з оплати праці, електроенергії, ставок орендної плати за користування земельною ділянкою, росту цін на матеріали та ремонт, у тому числі при проведенні державою індексації доходів населення, інших заходів, що впливають на зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання охорони. Розмір внесків за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати може змінюватися на умовах цього договору.

При цьому суд вважає, що сторони досягли згоди щодо ціни договору, тобто щомісячних платежів, які є залежними від умов, зазначених у пункті 2.3 договору.

Крім того, Суд виходить із того, що згідно зі змістом договору зміна тарифів на надані позивачем послуги не потребує укладення нової або додаткової угоди.

Встановлення в договорі права ПрАТ СП «Партнер» визначати розмір щомісячних платежів, їх можливої зміни та перелік факторів, що впливають на встановлення та зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання охорони, як правильно вважав суд, відповідає вимогам частини другої статті 632 ЦК України та пунктам 15, 16 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115, якими передбачено, що плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляються за тарифами, встановленими відповідно до законодавства. На всіх автостоянках плата за довгострокове зберігання транспортного засобу справляється на умовах, передбачених у договорі зберігання транспортного засобу.

У зв'язку з цим суд вважає, що, укладаючи договір, сторони дійшли згоди про те, що розрахунок вартості послуг проводить позивач, розмір встановленого позивачем тарифу підлягає зміні, що відображається в плановій детальній калькуляції собівартості утримання одного машиномісця, яка є невід'ємною частиною договору.

Вартість послуги в період дії договору визначається ПрАТ СП «Партнер», виходячи з витрат із забезпечення охорони транспортного засобу.

Отже, позов підлягає задоволенню.

Суд також стягує з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762,00 грн.

Керуючись ст.ст.626, 628, 638, 901, 903 ЦК України ст.ст.6, ч. 13 ст. 7, 8-13, 18, 19,77-79, 89, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Спільне підприємство «Партнер» (03148, м.Київ, вул.Жмеринська,1а) до ОСОБА_1 (03179, АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості, пені та індексу інфляції за договором, внаслідок не виконання грошового зобов'язання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований: 03179, АДРЕСА_2 , на користь Приватного акціонерного товариства СП «Партнер» (), за договором на експлуатацію та обслуговування № 1031 від 06.11.2012 року суму основного боргу - у розмірі 9 835,00 грн. (дев"ять тисяч вісімсот тридцять пять грн. 00 коп.); пеню у розмірі -29 480,17 грн. (двадцять дев"ять тисяч чотириста вісімсот грн.17 коп.); інфляційні втрати у розмірі - 1 098,89 грн. (одна тисяча девяносто вісім грн. 89 коп.); судові витрати у сумі - 1 762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн.00 коп.), а всього 42 176,06 грн. (сорок дві тисячі сто сімдесят шість грн. 06 коп.)

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду міста Києва.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Суддя І.Ю. Миколаєць