АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/592/2018 Доповідач - Желепа О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Задерей І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 01 листопада 2017 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Сперкач Яни Олександрівни, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив+», -

ВСТАНОВИЛА:

Скаржник, ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Сперкач Яни Олександрівни, вчинені в межах виконавчих проваджень ВП №50051638 та ВП №50148015, в якій просив визнати її дії протиправними та зобов'язати державного виконавця закінчити означені виконавчі провадження.

В обґрунтування вимог скарги посилався на те, що Державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві Сперкач Я.О. 10.02.2016 року було відкрито виконавче провадження ВП №50051638 про примусове виконання виконавчого листа, виданого Голосіївським районним судом м. Києва 03.04.2013 року на виконання рішення у цивільній справі №2601/8098/12 від 29.05.2012 року про стягнення зі ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 323663, 98 грн. Після цього, 16.02.2016 року Державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві Сперкач Я.О. було відкрито ще одне виконавче провадження - ВП №50148015 про примусове виконання виконавчого листа, виданого Голосіївським районним судом м. Києва 03.04.2013 року на виконання рішення у цивільній справі № 2601/8098/12 від 29.05.2012 року про стягнення ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 3 219 грн.

Боржник вважає, що постанови Державного виконавця (а також всі інші виконавчі дії, вчинені в межах виконавчих проваджень) вчинено без належних правових підстав, а виконавче провадження підлягають закінченню, оскільки виконавче провадження відкрите за заявою особи, яка не має права на подання такої заяви.

Вказував, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.09.2015 року у справі 2601/8098/12, було здійснено заміну сторони виконавчого провадження, а саме: замінено стягувача - ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Вказана ухвала набрала законної сили 14.10.2015 р., а отже, на момент винесення постанов про відкриття виконавчого провадження, стягувачем за даним виконавчим документом стало ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», а не ПАТ «УкрСиббанк».

Разом з тим, виконавче провадження відкрите за заявою ПАТ «УкрСиббанк», яке на той момент вже не мало статусу стягувача за означеним виконавчим документом. Тобто, виконавче провадження відкрите без належних правових підстав, передбачених ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, вказував, що виконавче провадження відкрито після спливу строку пред'явлення виконавчого документу до виконання.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 листопада 2017 року узадоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Сперкач Я.О., третя особа Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» - відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити в повному обсязі, визнати виконавчі провадження ВП №50051638 та ВП №50148015 такими, що відкрито без встановлених законом правових підстав, у зв'язку з чим визнати протиправними всі дії та рішення державного виконавця Сперкач Я. О. та інших державних виконавців, вчинені в межах ВП №50051638 та ВП №50148015 та зобов'язати державного виконавця закінчити виконавчі провадження.

В скарзі посилався на те, що суд не з'ясував обставини, що мали значення для справи та порушив норми процесуального та матеріального права, статті 19, 26, 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин). Судом не враховано, що банк, за заявою якого було відкрито провадження вже втратив право вимоги. Також не було взято до уваги пропущення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 доводи скарги підтримав.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» доводи скарги заперечувала .

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів влади, посадових чи службових осіб і підлягають виконанню на всій території України, а їх невиконання є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 24.05.2013 року державним виконавцем Кузьменко Л.М. було відкрито виконавче провадження ВП №38086044 ( з накладенням арешту на майно боржника) з виконання виконавчого листа у справі №2601/8098/12, виданого 03.04.2013 року щодо примусового виконання рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» коштів в сумі 323 663, 98 грн.

31.05.2013 року було приєднано вказане виконавче провадження до зведеного виконавчого провадження ВП №39123358.

Відповідно до постанови від 30.07.2013 року головним державним виконавцем Кузьменко Л.М. оголошено в розшук майно боржника, а саме автомобіль.

В подальшому, 26.12.2014 року державним виконавцем повернуто виконавчий документ на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяв на момент вчинення виконавчої дії) у зв`язку з не виявленням протягом року з дня оголошення в розшук майна та зазначено в постанові про право на повторне пред`явлення виконавчого документа для виконання в строк до 26.12.2015 року.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.09.2015 року в справі 2601/8098/12, було здійснено заміну сторони виконавчого провадження, а саме: замінено стягувача - ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Вказана ухвала набрала законної сили 14.10.2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що 28.12.2015 року представник ПАТ «УкрСиббанк» через відділення поштового зв'язку подав заяву про відкриття виконавчого провадження згідно виконавчого листа у справі №2601/8098/12, виданого 03.04.2013 року щодо примусового виконання рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» коштів в сумі 323 663, 98 грн.

Статтею 383 ЦПК України в редакції, яка діяла на час вирішення скарги встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч. 2 ст. 387 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час розгляду скарги) у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що винесені державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Сперкач Я. О. постанови не порушують прав боржника.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та в повній мірі відповідає вимогам закону, виходячи з наступного.

В силу положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяв на момент вчинення виконавчої дії) учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяв на момент вчинення виконавчої дії) передбачено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

В частині 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяв на момент вчинення виконавчої дії) зазначено, що у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

В статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяв на момент вчинення виконавчої дії) визначені підстави відкриття виконавчого провадження, а саме державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках.

В статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяв на момент вчинення виконавчої дії) визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяв на момент вчинення виконавчої дії) державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, зокрема у разі: пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд вважав встановленим, що відкриваючи виконавче провадження в лютому 2016 року, державний виконавець, діяв правомірно, оскільки строк для пред'явлення виконавчого документу пропущений не був, підстав для відмови, передбачених законом не було і права скаржника такими діями порушені не були.

Вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновки суду відповідають цим обставинам справи.

Доводи скарги про порушення статей 19, 26, 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду.

Посилання боржника на те, що державний виконавець відкрив провадження за заявою особи, яка вже не являлась стягувачем і не мала права на подання такої заяви, колегія суддів не приймає, оскільки в матеріалах справи відсутні докази звернення до виконання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 25.09.2015 року, а тому у державного виконавця не було правових підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Крім того, скаржник не надав суду докази, що він виконав рішення суду на користь стягувача, вказаного в рішенні та виконавчому документі, а також на користь будь-кого з правонаступників кредитора.

В матеріалах справи міститься постанова державного виконавця Голосіївського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві про заміну сторони виконавчого провадження від 19.04.2017 року ВП №50051638 на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 30.01.2017 року, відповідно до якої задоволено заяву ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» та замінено сторону у виконавчому провадженні, відкритого на підставі виконавчого листа №2/2601/2673/12 щодо ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат.

В судовому засіданні апеляційного суду боржник визнав, що він не здійснював виплати за виконавчим документом, так як не згодний з рішенням суду на підставі, якого він виданий.

Скаржник не надав суду доказів, що через зміну сторони виконавчого провадження, були порушені його права.

Доводи скарги про пропуск строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

В постанові від 26.12.2014 року про повернення виконавчого документу стягувачу зазначено про право на повторне пред`явлення виконавчого документа для виконання в строк до 26.12.2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що 28.12.2015 року представник ПАТ «УкрСиббанк» через відділення поштового зв'язку подав заяву про відкриття виконавчого провадження згідно виконавчого листа у справі №2601/8098/12, виданого 03.04.2013 року щодо примусового виконання рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» коштів в сумі 323 663, 98 грн. на адресу виконавчої служби, про що свідчить поштовий штамп на конверті (а.с. 9).

26.12.2015 року - тобто останній день для пред`явлення виконавчого документа для виконання, припадав на суботу, тому ПАТ «УкрСиббанк», подавши 28.12.2015 року вищевказану заяву через поштове відділення не пропустив строк для повторної подачі виконавчого листа до виконання.

Таким чином постанови, прийняті державним виконавцем є правомірними, оскільки останній діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, доказів які б спростовували статус стягувача ПАТ «УкрСиббанк» у вищезазначених виконавчих провадженнях у державного виконавця не було.

Матеріали справи не містять докази, що суд, або сторони виконавчого провадження довели до відома державного виконавця ухвалу суду про заміну сторони виконавчого провадження.

Зміст оскаржуваної ухвали не дає жодних підстав для висновку про те, що судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права.

Крім того, скарга ОСОБА_1 в частині зобов'язання закінчити виконавче провадження не підлягає задоволенню з огляду на те, що постановою державного виконавця Голосіївського РВДВС м. Києва від 04 січня 2018 року виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" коштів в сумі 323 663, 98 грн. повернуто стягувачу за його заявою.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 01листопада 2017 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повна постанова складена 12 січня 2018 року.

Головуючий Судді: