Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

336/4340/17

2/336/168/18

м. Запоріжжя 13 вересня 2018 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Чернишовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_1 (представник - ОСОБА_3В.) до ОСОБА_4, ОСОБА_5 (представник - ОСОБА_6В.) та ОСОБА_7, про визначення часток нерухомого майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на половину придбаного у шлюбі майна, визнання права особистої приватної власності на частки нерухомого майна, визнання права власності на частину спадкового майна в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, звернулася до суду з вищезгаданим позовом, за яким просить суд:

визначити, що частки померлого 27.05.2016 р. у м. Запоріжжі ОСОБА_8, а також частка ОСОБА_1 нежитлового приміщення № 169 підвалу (літ. А-14) у складі: кімната №1 площею 27,7 м?, душова № 2 площею 3,0 м?, санвузол № 3 площею 1,6 м?, загальною площею за внутрішніми замірами 32,3 м?, розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників (вул. 8 Березня - назва нечинна) буд. 22, яке зареєстроване на імя ОСОБА_8 та яке є спільною сумісною власністю ОСОБА_8 та ОСОБА_1 є однаковими, і що кожному з них належить по 11/200 частин вказаного приміщення;

визнати за ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, право особистої приватної власності на 11/200 нежитлового приміщення № 169 підвалу (літ. А-14) у складі: кімната №1 площею 27,7 м?, душова № 2 площею 3,0 м?, санвузол № 3 площею 1,6 м?, загальною площею за внутрішніми замірами 32,3 м?, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників (вул. 8 Березня - назва нечинна) буд. 22, як за співвласником;

визнати за ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, який помер 27.05.2016 р. у м. Запоріжжі, право особистої приватної власності:

на 1/20 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на імя ОСОБА_8;

на 1/5 частину тимчасової споруди-кіоску для реалізації товарів народного споживання площею 20,0 м?, встановленого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Полякова, 5, зареєстрованого на імя ОСОБА_8;

на 11/1000 частин нежитлового приміщення № 169 підвалу (літ. А-14) у складі: кімната №1 площею 27,7 м?, душова № 2 площею 3,0 м?, санвузол № 3 площею 1,6 м?, загальною площею за внутрішніми замірами 32,3 м?, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників (вул. 8 Березня- назва нечинна) буд. 22, яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на імя ОСОБА_8;

на 1/15 частину житлового будинку за адресою: Запорізька область, Василівський район, с. Лугове, вул. Гагаріна, 167;

на 1/15 частину земельної ділянки відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю ІІ-ЗП № 034791;

на 1/15 частину земельної ділянки відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю ІІ-ЗП № 034784;

визнати за малолітньою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, який помер 27.05.2016 р. у м. Запоріжжі, право особистої приватної власності:

на 1/20 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на імя ОСОБА_8;

на 1/5 частину тимчасової споруди-кіоску для реалізації товарів народного споживання площею 20,0 м?, встановленого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Полякова, 5, зареєстрованого на імя ОСОБА_8;

на 11/1000 частин нежитлового приміщення № 169 підвалу (літ. А-14) у складі: кімната №1 площею 27,7 м?, душова № 2 площею 3,0 м?, санвузол № 3 площею 1,6 м?, загальною площею за внутрішніми замірами 32,3 м?, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників (вул. 8 Березня- назва нечинна) буд. 22, яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на імя ОСОБА_8;

на 1/15 частину житлового будинку за адресою: Запорізька область, Василівський район, с. Лугове, вул. Гагаріна, 167;

на 1/15 частину земельної ділянки відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю ІІ-ЗП № 034791;

на 1/15 частину земельної ділянки відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю ІІ-ЗП № 034784.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач виклала наступне:

«27.05.2016 р. помер мій чоловік ОСОБА_8.

Заповіт ОСОБА_4 не залишив. Спадкування майна ОСОБА_4 відбувається за законом.

На час відкриття спадщини ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі зі мною, ОСОБА_1. Його батьки померли раніше у 2012 р. …

Внаслідок смерті спадкодавця ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема, на :

- ? частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 95 000,00 грн (1/20 = 19 000 грн) ;

- тимчасову споруду - кіоск для реалізації товарів народного споживання площею 20,0 м?, встановлений за адресою: м. Запоріжжя, вул. Полякова, 5 вартістю 30 000,00 грн (1/5 = 6 000 грн) ;

- 11/200 частин нежитлового приміщення № 169 підвалу (літ. А-14) у складі: кімната №1 площею 27,7 м?, душова № 2 площею 3,0 м?, санвузол № 3 площею 1,6 м?, загальною площею за внутрішніми замірами 32,3 м?, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 22 вартістю 42 442,00 грн (11/1000 = 8 488,40 грн) . …

Спадщину прийняли пять спадкоємців першої черги в порядку, передбаченому ст.ст.1268, 1269 ЦК України :

- ОСОБА_1 - дружина спадкодавця, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини;

- ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 - дочка спадкодавця, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини;

- ОСОБА_4 син спадкодавця, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини;

- ОСОБА_7 (до шлюбу ОСОБА_8) ОСОБА_9 дочка спадкодавця, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини;

- ОСОБА_5 дочка спадкодавця, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини. …

За діючим законодавством (ст.ст. 1218, 1261, 1268, 1274 ЦК України) право по 1/5 частині переліченого спадкового майна в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 належить мені, а також належить моїй дочці ОСОБА_2. …

28.04.2012 року помер ОСОБА_10, батько ОСОБА_8. Вказане підтверджується свідоцтвом про його смерть.

Після смерті ОСОБА_10 відкрилась спадщина, яка складалась з:

- житлового будинку за адресою: Запорізька область, Василівський район, с. Лугове, вул. Гагаріна, 167;

- земельної ділянки відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю ІІ-ЗП № 034791;

- земельної ділянки відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю ІІ-ЗП № 034784.

Після смерті ОСОБА_10 спадщину за законом прийняла його дружина ОСОБА_11, мати мого померлого чоловіка.

ОСОБА_11 не отримувала свідоцтва про право на спадщину, померла 23.11.2012 року. Вказане підтверджується свідоцтвом про її смерть.

ОСОБА_11 за життя, 17.10.1990 року, склала заповіт, яким заповіла все своє майно в рівних частках своїм дітям ОСОБА_4, ОСОБА_12 та ОСОБА_8.

Всі спадкоємці за заповітом прийняли спадщину у встановлений законом строк, тобто кожен зі спадкоємців отримав право на 1/3 частину спадкового майна після смерті ОСОБА_11

Згідно рішенню Василівського районного суду Запорізької області від 05.03.2014 року у цивільній справі ЄУН 311/137/14-ц пр.2/311/210/2014 за позовом про визнання права власності в порядку спадкування, суд вирішив:

визнати за ОСОБА_4, ОСОБА_12 та ОСОБА_8 у рівних частинах - по 1/3 за кожним, право власності в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_11, яка померла 23.11.2012 року - на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: Запорізька область, Василівський район, с. Лугове, вул. Гагаріна, 167, а саме: житловий будинок А-1, літню кухню -Б, погріб -В, літню кухню - Г, сарай - Д, сарай - Є, гараж - Ж, убиральню - З, літній душ -І, огорожу - №1, басейн для води - №2, водогін - №3.

Вказане рішення суду набрало законної сили 17.05.2014 року. …

Після смерті ОСОБА_11В спадщину у вигляді всього майна спадкодавця: житлового будинку та земельних ділянок прийняли три спадкоємця: ОСОБА_11 Віт.В., ОСОБА_11 Валер.В. та ОСОБА_11 Вол.В. у рівних частках, по 1/3 частині всього спадкового майна.

За викладених обставин, внаслідок смерті спадкодавця ОСОБА_4 27.05.2016 р. відкрилася спадщина, крім зазначеного у позовній заяві, також на інше належне йому майно, зокрема, на :

- 1/3 частину житлового будинку за адресою: Запорізька область, Василівський район, с. Лугове, вул. Гагаріна, 167 відповідно до рішення Василівського районного суду Запорізької області від 05.03.2014 р.;

- 1/3 частину земельної ділянки відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю ІІ-ЗП № 034791;

- 1/3 частину земельної ділянки відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю ІІ-ЗП № 034784».

У судовому засіданні позивач та її представник наполягли на позові за вищевказаними підставами, а відповідачі на позов заперечили в частині визнання за ОСОБА_1, як за співвласником, права власності на 11/200 нежитлового приміщення № 169 підвалу (літ. А-14), яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників (вул. 8 Березня - назва нечинна) буд. 22, посилаючись на те, що вказане нежитлове приміщення належало спадкодавцю як підприємцю, а тому не було обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4-ОСОБА_1

Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Згідно зі ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а часом відкриття спадщини є день смерті або день з якого вона оголошується померлою.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 27 травня 2016 року помер ОСОБА_4, про що слідує із свідоцтва про його смерть.

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцю після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Після смерті ОСОБА_4 із заявами про прийняття спадщини звернулися: дружина спадкодаввця ОСОБА_1 - 11 серпня 2016 року, донька спадкодавця ОСОБА_5 - 11 серпня 2016 року, син спадкодавця ОСОБА_4 - 13 серпня 2016 року, донька спадкодавця ОСОБА_7 (ОСОБА_5В.) - 13 серпня 2016 року. Вказане достовірно слідує із спадкової справи № 459, заведеної Пятою Запорізькою нотаріальною конторою у 2016 році.

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (чч. 4, 5 ст. 1268 ЦК України).

Отже, і донька спадкодавця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, спадкове майно прийняла за законом згідно з ч .4 ст. 1268 ЦК України, оскільки на момент відкриття вона спадщини була малолітньою, при цьому, вона в особі свого законного представника не відмовлялася від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Факт кровного споріднення ОСОБА_2 з ОСОБА_4 належно підтверджується свідоцтвом про її народження, а із відповідного свідоцтва про шлюб слідує, що спадкодавець уклав шлюб з позивачем ОСОБА_1 ще 19 грудня 2009 року.

У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Отже, малолітня ОСОБА_2 та відповідачі є спадкоємцями першої черги після смерті свого батька. Таким же спадкоємцем є й позивач ОСОБА_1, як дружина спадкодавця, яка пережила його.

Таким чином, судом встановлено пятеро спадкоємців першої черги, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4, якому за життя належало певне майно.

Так, згідно свідоцтва № 3718 від 06.12.1995 року про право власності на житло право спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, зареєстроване за ОСОБА_4, ОСОБА_13, ОСОБА_4 та ОСОБА_14

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України).

При цьому, в силу положень ст. 370 ЦК України частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Отже, частка ОСОБА_4 у спірній квартирі становила 1/4, а зважаючи на кількість його спадкоємців, кожен з них успадкував по 1/20 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 05.03.2014 року було визнано за ОСОБА_4, ОСОБА_12 та ОСОБА_8 у рівних частинах по 13 за кожним, право власності в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_11, яка померла 23 листопада 2012 року - на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: вул.Гагаріна,167 у с.Лугове Василівського району Запорізької області, а саме: житловий будинок А-1, літню кухню Б, погріб -В, літню кухню Г, сарай - Д, сарай Є, гараж - Ж, убиральню З, літній душ І, огорожу - №1, басейн для води - №2, водогін - №3.

Отже, кожен із спадкоємців ОСОБА_4, зважаючи на їх кількість, успадкував по 1/15 частини спірного житлового будинку.

При цьому, вищевказаним судом рішенням встановлено, що після смерті батька спадкодавця ОСОБА_4 - ОСОБА_10, який помер 28 квітня 2012 року, спадщину прийняла лише дружина ОСОБА_10 - ОСОБА_11, смерть якої сталася 23 листопада 2012 року.

Крім того, ОСОБА_11 за життя, 17.10.1990 року, склала заповіт, яким заповіла все своє майно в рівних частках своїм дітям ОСОБА_4, ОСОБА_12 та ОСОБА_8.

Таким чином, судом встановлено одного спадкоємця першої черги після смерті ОСОБА_10, та трьох спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_11

При цьому, за життя ОСОБА_10 належала земельна ділянка, площею 4,54 га, розташована на території Лугівської сільської ради Василівського району Запорізької області, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю ІІ-ЗП № 034791, що зареєстрований на імя ОСОБА_10 в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 22.06.2001 року за № 1122.

Отже, виходячи із встановлених рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 05.03.2014 року фактичних обставин, ОСОБА_11 успадкувала після смерті свого чоловіка вищевказану земельну ділянку в повному обсязі.

При цьому, за життя ОСОБА_11 особисто належала і земельна ділянка, площею 4,54 га, розташована на території Лугівської сільської ради Василівського району Запорізької області, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю ІІ-ЗП № 034784, що зареєстрований на імя ОСОБА_11 в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 22.06.2001 року за № 1123.

Отже, кожен із спадкоємців ОСОБА_11, в т.ч. і ОСОБА_4, зважаючи на їх кількість, успадкував по 1/3 частині обох спірних земельних ділянок, а кожен із спадкоємців ОСОБА_4, зважаючи на їх кількість - по 1/15 частині названих земельних ділянок.

Крім того, ОСОБА_4 за життя належало й інше нерухоме майно.

Так, на підставі договору № 39/11 від 19.12.2001 року купівлі-продажу обєкта права комунальної власності за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на 11/100 частин нежилого приміщення, підвалу літ. А-14, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників (вулиця 8 Березня (назва нечинна), будинок 22, приміщення 169;

Статею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 ст. 368 ЦК України).

Отже, в силу вказаних положень Закону, з урахуванням положень ст. 370 ЦК України, визнання за кожним із подружжя рівності часток у спільно нажитому ними майні, яке і є їх спільною сумісною власністю, судовим рішенням не потребується, оскільки самими положеннями СК та ЦК України визначено названий режим майна, набутого подружжям за час шлюбу, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визначення, «що частки померлого 27.05.2016 р. у м. Запоріжжі ОСОБА_8, а також частка ОСОБА_1 нежитлового приміщення № 169 підвалу (літ. А-14) у складі: кімната №1 площею 27,7 м?, душова № 2 площею 3,0 м?, санвузол № 3 площею 1,6 м?, загальною площею за внутрішніми замірами 32,3 м?, розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників (вул. 8 Березня - назва нечинна) буд. 22, яке зареєстроване на імя ОСОБА_8 та яке є спільною сумісною власністю ОСОБА_8 та ОСОБА_1 є однаковими, і що кожному з них належить по 11/200 частин вказаного приміщення».

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

При цьому, судом вказаної домовленості між сторонами не встановлено.

Доводи сторони відповідачів про те, що спірне нежитлове приміщення за своєю правовою природою є майном фізичної особи підприємця, яким за життя був спадкодавець ОСОБА_4, не впливають на правильність висновку суду, зважаючи на те, що ОСОБА_4 саме як фізична особа виступив в якості покупця за договором № 39/11 від 19.12.2001 року купівлі-продажу обєкта права комунальної власності, і саме на його імя відбулася реєстрація права власності, набутого подружжям ОСОБА_4-ОСОБА_1 під час їх шлюбу.

Таким чином, заявлені позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1, як за співвласником, права власності на 11/200 частин нежилого приміщення, підвалу літ. А-14, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників (вулиця 8 Березня (назва нечинна), будинок 22, приміщення 169, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, кожен із спадкоємців ОСОБА_4, зважаючи на їх кількість, успадкував по 11/1000 частин спірного нежитлового приміщення.

В частині позовних вимог щодо тимчасової споруди-кіоску для реалізації товарів народного споживання, встановленого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Полякова, 5, суд зазначає наступне.

За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

При цьому, за вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Наполягаючи на позові щодо вказаних вимог, сторона позивача послалася на те, що спадкодавець набув право власності на спірну тимчасову споруду-кіоск.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В якості доказів набуття спадкодавцем права власності на спірне назване майно сторона позивача послалася на паспорт кіоску, проте такий посвідчував лише надання органом місцевого самоврядування дозволу ПП ОСОБА_4 на встановлення тимчасової споруди - кіоску для реалізації товарів народного споживання.

Отже, сам по собі вказаний паспорт жодним чином не свідчить про право власності спадкодавця на спірний кіоск, а тому подані стороною позивача докази не свідчать про набуття спадкодавцем права власності на кіоск для реалізації товарів народного споживання, через що суд не знаходить законних підстав для задоволення позову в названій частині.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 та ч.2 ст. 141 ЦПК України).

Суд відмовляє позивачу у задоволенні вимоги немайнового характеру (визначення, «що частки померлого 27.05.2016 р. у м. Запоріжжі ОСОБА_8, а також частка ОСОБА_1 нежитлового приміщення № 169 підвалу (літ. А-14) у складі: кімната №1 площею 27,7 м?, душова № 2 площею 3,0 м?, санвузол № 3 площею 1,6 м?, загальною площею за внутрішніми замірами 32,3 м?, розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників (вул. 8 Березня - назва нечинна) буд. 22, яке зареєстроване на імя ОСОБА_8 та яке є спільною сумісною власністю ОСОБА_8 та ОСОБА_1 є однаковими, і що кожному з них належить по 11/200 частин вказаного приміщення»), а тому судовий збір, сплачений за подання позову з названою вимогою, має бути покладений на позивача.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ст. 133 ЦПК України).

При цьому, ч.3 ст. 137 ЦПК України встановлює обовязок учасника справи подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Такий обовязок стороною позивача виконано не було, оскільки суду було надано лише доказ понесених витрат на правничу допомогу, а тому суд не знаходиться достатніх підстав для включення вказаних витрат до складу судових.

Ціна позову у цій справі склала загалом 131801,18 грн., а розмір задоволених позовних вимог майнового характеру 125801,18 грн. При цьому позивач сплатила судовий збір за подання позову щодо майнового спору у цій справі - 1318,01 гривень.

Отже, задовольняючи частково позов, суд покладає судовий збір на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що стосовно кожного з відповідачів складає 419,33 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-4, 5, 12, 13, 76-81 89, 133, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3; номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3; номер облікової картки платника податків: невідомий) в особі законного представника ОСОБА_1, до ОСОБА_4 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4; номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2), ОСОБА_7 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4; номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3) та ОСОБА_5 місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5; номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4) про визначення часток нерухомого майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на половину придбаного у шлюбі майна, визнання права особистої приватної власності на частки нерухомого майна, визнання права власності на частину спадкового майна в порядку спадкування за законом.

Визнати за ОСОБА_1, як за співвласником, право власності на 11/200 частин нежилого приміщення, підвалу літ. А-14, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників (вулиця 8 Березня (назва нечинна), будинок 22, приміщення 169;

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, який помер 27.05.2016 року в м. Запоріжжі, право власності:

-на 1/20 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1;

-на 11/1000 частин нежилого приміщення, підвалу літ. А-14, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників (вулиця 8 Березня (назва нечинна), будинок 22, приміщення 169;

-на 1/15 частину житлового будинку, розташованого за адресою: Запорізька область, Василівський район, село Лугове, вул. Гагаріна, 167;

-на 1/15 частину земельної ділянки, площею 4,54 га, розташованої на території Лугівської сільської ради Василівського району Запорізької області, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю ІІ-ЗП № 034791;

-на 1/15 частину земельної ділянки, площею 4,54 га, розташованої на території Лугівської сільської ради Василівського району Запорізької області, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю ІІ-ЗП № 034784;

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, який помер 27.05.2016 р. у м. Запоріжжі, право власності:

-на 1/20 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1;

-на 11/1000 частин нежилого приміщення, підвалу літ. А-14, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників (вулиця 8 Березня (назва нечинна), будинок 22, приміщення 169;

-на 1/15 частину житлового будинку, розташованого за адресою: Запорізька область, Василівський район, село Лугове, вул. Гагаріна, 167;

-на 1/15 частину земельної ділянки, площею 4,54 га, розташованої на території Лугівської сільської ради Василівського району Запорізької області, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю ІІ-ЗП № 034791, що зареєстрований на імя ОСОБА_10 в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 22.06.2001 року за № 1122;

-на 1/15 частину земельної ділянки, площею 4,54 га, розташованої на території Лугівської сільської ради Василівського району Запорізької області, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю ІІ-ЗП № 034784, що зареєстрований на імя ОСОБА_11 в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 22.06.2001 року за № 1123.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3; номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) з ОСОБА_4 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4; номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2) - 419,33 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3; номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) з ОСОБА_7 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4; номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3) - 419,33 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3; номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) з ОСОБА_5 місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5; номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4) - 419,33 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до суду апеляційної інстанції через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін