Постанова

Іменем України

20 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 366/2030/17

провадження № 61-14560св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс»,

треті особи: департамент агропромислового розвитку Київської обласної державної адміністрації, генеральний директор державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Київської області від 20 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Гуля В. В., Іванової І. В., Сліпченка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» (далі - ДП «СЛП «Київоблагроліс»), треті особи: департамент агропромислового розвитку Київської обласної держаної адміністрації, генеральний директор ДП «СЛП «Київоблагроліс» ОСОБА_5, про скасування наказу, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що з 2013 року ОСОБА_4 працював в ДП «СЛП «Київоблагроліс» на посаді лісничого Поліського агролісництва та згідно наказу генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» «Про усунення порушень законодавства встановлених ревізією та притягнення до відповідальності осіб, які допустили порушення» від 08 червня 2017 року № 41 був звільнений за пунктом 3 статті 40 КЗпП України у зв'язку із систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Позивач вважав, що його звільнення не відповідає чинному трудовому законодавству України та грубо порушує його право на працю.

Зазначає, що позивачем не було допущено навмисного чи неналежного невиконання покладених на нього трудових обов'язків, він не притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з пунктом 1.3 посадової інструкції лісничого, затвердженої наказом генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» від 22 травня 2014 року

№ 48к, призначення та звільнення лісничого здійснюється відповідно до встановленого чинним трудовим законодавством порядку наказом генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс»за поданням головного лісничого. Такого подання головним лісничим подано не було, навпаки, він не має претензій до його роботи, про що свідчить характеристика надана ним позивачу.

До застосування дисциплінарного стягнення від порушника трудової дисципліни повинні бути витребуванні письмові пояснення. У позивача таких пояснень щодо порушень, які ставляться йому у вину не відбирались. У самому наказі про звільнення від 08 червня 2017 року № 41 не зазначено, який саме дисциплінарний проступок став підставою для його звільнення в зв'язку з чим просив визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» від 08 червня 2017 року № 41 «Про усунення порушень законодавства встановлених ревізією та притягнення до відповідальності осіб, які допустили порушення» в частині звільнення ОСОБА_4 з посади лісничого Поліського агролісництва, відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Визнати незаконним наказ генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» від 03 липня 2017 року № 85-к про звільнення ОСОБА_4 з посади лісничого Поліського СДАП ДП «СЛП «Київоблагроліс», згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України.

Зобов'язати ДП «СЛП «Київоблагроліс» скасувати запис № 04 у трудовій книжці НОМЕР_1, яка належить ОСОБА_4, здійснений ДП «СЛП «Київоблагроліс» про звільнення ОСОБА_4 з посади лісничого згідно пункту 4 статті 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_4 на посаді лісничого Поліського СДАП ДП «СЛП «Київоблагроліс».

Стягнути з ДП «СЛП «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» від 28 квітня 2017 року № 31/1 «Про накладення дисциплінарного стягнення» щодо оголошення догани лісничому Поліського агролісництва ДП «СЛП «Київоблагроліс» ОСОБА_4

Визнати незаконним наказ генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» від 08 червня 2017 року № 42 «Про накладення дисциплінарного стягнення» в частині оголошення догани лісничому Поліського агролісництва ДП «СЛП «Київоблагроліс» ОСОБА_4

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач позовні вимоги збільшив, посилаючись на те, що про наказ від 28 квітня 2017 року № 31/1 та наказ від 03 липня 2017 року № 42, згідно з якими ОСОБА_4 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, останній дізнався тільки 03 липня

2017 року, коли він з ними ознайомився. Наказ від 08 червня 2017 року № 42 було винесено після наказу від 08 червня 2017 року № 41 про звільнення його з посади. У позивача не відбирали письмових пояснень з приводу порушень, за які притягнули до дисциплінарної відповідальності.

Притягуючи позивача до дисциплінарної відповідальності наказом від

03 липня 2017 року № 85-к, позивач був звільнений на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України (за прогули допущені ним в період з 08 по 12 червня

2017 року, та з 26 по 30 червня 2017 року).

Проте позивач був впевнений, що він звільнений з займаної посади наказом від 08 червня 2017 року № 41 на підставі пункту 3 статті 41 КЗпП України. Хоч і вважав себе звільненим, проте, виходив на роботу, так як йому були ввірені матеріальні цінності, які слід було передати комусь, отримати трудову книжку та розрахункові виплати.

Крім того, відповідно до наказу відповідача від 26 травня 2017 року № 37 ОСОБА_4 було відсторонено від виконання службових обов'язків на період проведення службового розслідування з 26 травня 2017 року по

09 червня 2017 року включно. Крім того, 08 та 09 червня він не міг бути присутнім на роботі по стану здоров'я: через загострення гіпертонічної хвороби, з приводу чого звертався до Іванківської ЦРЛ. 10 та 11 червня є вихідними днями. 12 червня 2017 року позивач також звернувся за медичною допомогою, що підтверджується відповідною довідкою.

26, 27 та 29 червня позивач, перебуваючи на роботі, виконував свої посадові обов'язки.

30 червня 2017 року приблизно о 09 год. 30 хв. ОСОБА_4 повідомила бухгалтер лісництва ОСОБА_6 про надходження на електронну пошту листа з вимогою прибути до головного офісу в місто Київ на цей день о

09 год. 00 хв. ранку Не доїжджаючи до роботи, він повернув на Київ, але по дорозі йому стало зле, і він звернувся до Іванківської ЦРЛ, де його обстежили, зробили кардіограму, призначили амбулаторне лікування, що підтверджується довідкою від 12 вересня 2017 року та записом в амбулаторній карточці ОСОБА_4

Щодо наказу від 28 квітня 2017 року № 31/1, позивач стверджує, що до винесення наказу від 08 червня 2017 року № 41 про існування цього наказу навіть не здогадувався, як і про наказ від 08 червня 2017 року № 42, який фактично винесений після його звільнення. Ознайомився з ними лише

03 липня 2017 року. Пояснення у нього не відбирали. З результатами службового розслідування він не знайомий.

Все це свідчить, на думку позивача, про бажання відповідача за будь що звільнити небажаного працівника тому просив позов задовольнити.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 26 жовтня

2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» від 28 квітня 2017 року № 31/1 «Про накладення дисциплінарного стягнення» щодо оголошення догани лісничому Поліського агролісництва ДП «СЛП «Київоблагроліс» ОСОБА_4

Визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» від 08 червня 2017 року № 41 «Про усунення порушень законодавства встановлених ревізією та притягнення до відповідальності осіб, які допустили порушення» в частині звільнення ОСОБА_4 з посади лісничого Поліського агролісництва, відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Визнано незаконним наказ генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» від 08 червня 2017 року № 42 «Про накладення дисциплінарного стягнення» в частині оголошення догани лісничому Поліського агролісництва ДП «СЛП «Київоблагроліс» ОСОБА_4

Визнано незаконним наказ генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» від 03 липня 2017 року № 85-к про звільнення ОСОБА_4 з посади лісничого Поліського СДАП ДП «СЛП «Київоблагроліс», згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді лісничого Поліського СДАП ДП «СЛП «Київоблагроліс» з моменту звільнення.

Стягнуто з ДП «СЛП «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 червня 2017 року по 26 жовтня

2017 року (дату ухвалення рішення про поновлення на посаді), з вирахуванням сплачених сум, а також податків та інших обов'язкових платежів.

Допущено у справі негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді лісничого Поліського агролісництва ДП «СЛП «Київоблагроліс».

Стягнуто з ДП «СЛП «Київоблагроліс» на користь держави судовий збір у розмірі 3 840,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що приймаючи рішення про притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, відповідачем не було дотримано вимог статті 149 КЗпП України, оскільки, як встановлено судом і не спростовано відповідачем, перед прийняттям такого рішення у

ОСОБА_4 не було взято письмових пояснень з приводу порушень, що були виявлені у його діяльності актом від 10 квітня 2017 року, що є обов'язком роботодавця, а з самим наказом про оголошення догани ОСОБА_4 ознайомили лише 03 липня 2017 року.

При цьому відповідачем не надано доказів, які б підтверджували факт порушення ОСОБА_4 трудової дисципліни, що стало наслідком застосування до нього дисциплінарного стягнення, в зв'язку з чим суд прийшов до висновку, що вимога про визнання незаконним та скасування наказу генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» від 28 квітня

2017 року № 31/1 підлягає задоволенню.

Крім того встановлено, що наказом генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» від 08 червня 2017 року № 41 «Про усунення порушень законодавства встановлених ревізією та притягнення до відповідальності осіб, які допустили порушення» ОСОБА_4 звільнено з посади лісничого Поліського агролісництва відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП в перiод його тимчасової непрацездатностi.

Звільняючи позивача з роботи, відповідач не визначив у наказі від 08 червня 2017 року № 41 підставу звільнення позивача з посиланням на закон.

При цьому відповідно до пункту 1.3 Посадової інструкції лісничого, затвердженої наказом генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» від 22 травня 2014 року № 48-к, призначення на посаду лісничого та звільнення з неї здійснюється відповідно до встановленого чинним трудовим законодавством порядку наказом генерального директора підприємства за поданням головного лісничого. Як встановлено судом та з показів свідка ОСОБА_7, порядку звільнення позивача, визначеного посадовою інструкцією лісничого, відповідачем також не дотримано.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 щодо скасування наказу про його звільнення за прогул відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржуваний наказ є таким, що не відповідає здоровому глузду, оскільки ОСОБА_4 звільнено із займаної посади повторно, без попереднього поновлення на роботі. Крім цього, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 08 червня 2017 року до

26 жовтня 2017 року.

Постановою апеляційного суду Київської області від 20 лютого 2018 року апеляційну скаргу ДП «СЛП «Київоблагроліс» задоволено частково.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 26 жовтня

2017 року в частині визнання незаконним наказу генерального директора

ДП «СЛП «Київоблагроліс» від 03 липня 2017 року № 85-к про звільнення ОСОБА_4 з посади лісничого Поліського СДАП ДП «СЛП «Київоблагроліс», згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України, поновлення ОСОБА_4 на посаді лісничого Поліського СДАП ДП «СЛП «Київоблагроліс» з моменту звільнення, стягнення з ДП «СЛП «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 08 червня 2017 року по 26 жовтня 2017 року (дату ухвалення рішення про поновлення на посаді), з вирахуванням сплачених сум, а також податків та інших обов'язкових платежів, допущення у справі до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді лісничого Поліського агролісництва ДП «СЛП «Київоблагроліс», стягнення з ДП «СЛП «Київоблагроліс» на користь держави судового збору у розмірі 3 840,00 грн скасовано та прийнято в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні даних позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована необґрунтованістю заявлених позовних вимог.

19 березня 2018 року ОСОБА_4 через приймальню громадян Верховного Суду подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду Київської області від 20 лютого 2018 року та залишити в силі рішення Іванківського районного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

24 квітня 2018 року ДП «СЛП «Київоблагроліс» подало до Верховного Суду відзив, в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду Київської області від 20 лютого 2018 року залишити без змін.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Постанова апеляційного суду Київської області від 20 лютого 2018 року оскаржується в касаційному порядку в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання незаконним наказу генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» від 03 липня 2017 року

№ 85-к про звільнення ОСОБА_4 з посади лісничого Поліського СДАП ДП «СЛП «Київоблагроліс», згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України, поновлення ОСОБА_4 на посаді лісничого Поліського СДАП ДП «СЛП «Київоблагроліс» з моменту звільнення, стягнення з ДП «СЛП «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 08 червня 2017 року по 26 жовтня 2017 року (дату ухвалення рішення про поновлення на посаді), з вирахуванням сплачених сум, а також податків та інших обов'язкових платежів.

В іншій частині постанова апеляційного суду Київської області від 20 лютого 2018 року не оскаржується, а тому відповідно до приписів статті 400 ЦПК України Верховним Судом не перевіряється.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 прийнятий на роботу на посаду лісничого ДП «СПЛ «Київоблагроліс».

Наказом генерального директора ДП «СПЛ «Київоблагроліс» від 03 липня

2017 року № 85-к позивача звільнено з посади лісничого Поліського СДАП ДП «СЛП «Київоблагроліс» згідно пункту 4 статті 40 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці працівника.

Пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Аналогічні роз?яснення викладені в пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Як встановлено судом апеляційної інстанції, згідно листків непрацездатності, ОСОБА_4 перебував на лікарняному з 29 травня 2017 року по 08 червня 2017 року та з 13 червня 2017 року по 24 червня 2017 року, про що є відповідні відмітки у табелі обліку робочого часту № 62. Згідно останнього листа непрацездатності серії АДА № 780033 ОСОБА_4 повинен був стати до роботи з 24 червня 2017 року, який є вихідним днем (субота). Тому, відповідно до графіку роботи ДП «СПЛ «Київоблагроліс» (п'ятиденний робочий тиждень та два вихідних дні), першим днем роботи ОСОБА_4 мало бути 26 червня 2017 року (понеділок).

Факт вчинення ОСОБА_4 прогулу протягом декількох годин 26 червня 2017 року та прогулу протягом робочого дня 27 червня 2017 року підтверджено службовими записками відповідальних осіб (бухгалтера підприємства та тимчасово виконуючого обов'язки лісничого) та показами свідків, даними ними у судовому засіданні (свідок ОСОБА_6 В.).

Дані щодо відсутності ОСОБА_4 в робочі дні та години з невідомих причин на території Поліського агролісництва, зокрема, 26 та 27 червня

2017 року, внесені до табелю обліку використання робочого часу № 62. У пояснювальній записці від 30 червня 2017 року ОСОБА_4 надавав пояснення стосовно своєї відсутності на роботі 29 червня 2017 року, проте відмовився надавати пояснення про причини відсутності 26 та 27 червня

2017 року, що зафіксовано в акті від 03 липня 2017 року.

За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в частині визнання незаконним наказу генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» від 03 липня 2017 року № 85-к про звільнення ОСОБА_4 з посади лісничого Поліського СДАП ДП «СЛП «Київоблагроліс», згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України, поновлення ОСОБА_4 на посаді лісничого Поліського СДАП ДП «СЛП «Київоблагроліс» з моменту звільнення, стягнення з ДП «СЛП «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 червня 2017 року по 26 жовтня 2017 року (дату ухвалення рішення про поновлення на посаді), з вирахуванням сплачених сум, а також податків та інших обов'язкових платежів, оскільки встановив, що відповідач в наказі від 03 липня 2017 року № 85-к визначив підстави для звільнення ОСОБА_4 із займаної посади (пункт 4 частина перша статті 40 КЗпП України), вчинив всі необхідні дії, які повинні передувати звільненню з ініціативи власника, провів повний розрахунок та видав трудову книжку.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що твердження суду першої інстанції про повторне звільнення ОСОБА_4 є припущеннями, оскільки трудові відносини між сторонами після видання наказу від 08 червня 2017 року № 41 продовжували існувати з огляду на таке.

Умовою підтвердження тимчасової непрацездатності в Україні, яка надає право на допомогу по тимчасовій непрацездатності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», є наявність належним чином оформленого лікарняного листа або іншого документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність. Порядок видачі таких документів регулюється Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров'я України від

13 листопада 2001 року № 455. Право на отримання листка непрацездатності мають особи які, зокрема, працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та господарювання.

ОСОБА_4 протягом червня 2017 року отримував листки непрацездатності як працююча особа, передавав їх для оформлення в адміністрацію відповідача, продовжував виконувати свої посадові обов'язки, надавав письмові пояснення з приводу допущених ним порушень трудової дисципліни та відмовлявся від дачі таких пояснень тощо. Висновки суду першої інстанції щодо повторного звільнення ОСОБА_4 не відповідають вимогам закону та спростовуються наявними у справі доказами. Апеляційним судом встановлено, що фактично трудові відносини між сторонами були припинені на підставі наказу від 03 липня 2017 року № 85-к.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня

2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду Київської області від 20 лютого 2018 року в оскаржуваній її частині - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Київської області від 20 лютого 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс», треті особи: Департамент агропромислового розвитку Київської обласної держаної адміністрації, генеральний директор державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» ОСОБА_5, про визнання незаконним наказу генерального директора державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» від 03 липня 2017 року № 85-к про звільнення ОСОБА_4 з посади лісничого Поліського СДАП державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс», згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України, поновлення ОСОБА_4 на посаді лісничого Поліського СДАП державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» з моменту звільнення, стягнення з державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 червня 2017 року по 26 жовтня 2017 року (дату ухвалення рішення про поновлення на посаді), з вирахуванням сплачених сум, а також податків та інших обов'язкових платежів, залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська