Постанова

Іменем України

16 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 555/2005/15-ц

провадження № 61-12325св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: АнтоненкоН. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач -ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 27 липня 2016 року у складі судді Мельника В. Я. та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 21 березня 2017 року у складі колегії суддів: Яремка В. В., Височанської Н. К., Одинака О. О.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визначення місця проживання дітей з батьком та стягнення аліментів.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що він з відповідачем перебував у шлюбі, мають двох дітей, які після розлучення залишилися проживати з матір'ю.

15 січня 2015 року йому зателефонувала мати відповідача ОСОБА_7 і попросила забрати дітей до себе, оскільки її дочка ОСОБА_5 належним чином не виконує своїх обов'язків з виховання дітей.

З того дня діти проживають разом з ним, він піклується про них, створив належні умови для їх проживання та розвитку, тоді як відповідач вихованням дітей не займається, веде антигромадський спосіб життя.

Розпорядженням голови Березнівської районної державної адміністрації від 03 березня 2015 року № 44 проживання дітей визначено з ним.

Позов просив задовольнити, визначити місце проживання малолітніх синів -ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, з ним, стягнути з ОСОБА_5 на його користь аліменти на утримання дітей в розмірі 500 грн на кожного щомісячно.

ОСОБА_5 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про відібрання дітей та повернення їх за попереднім місцем проживання.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 01 грудня 2014 року дітей залишено проживати з нею, однак 15 січня 2015 року її мати ОСОБА_7 зателефонувала ОСОБА_4, і маючи намір їх примирити, запропонувала йому забрати дітей до себе.

Згоди на зміну місця проживання дітей вона не давала.

Просила зустрічний позов задовольнити, відібрати дітей у ОСОБА_4 і повернути їх за попереднім місцем проживання АДРЕСА_1.

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 27 липня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Відібрано малолітніх дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, у ОСОБА_4 та повернуто їх ОСОБА_5 за попереднім місцем проживання. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 551,20 грн.

Рішення районного суду мотивовано тим, що всупереч рішення суду ОСОБА_4 забрав дітей у матері та не повертає їх. Проживання дітей з матір'ю відповідатиме їх інтересам і не створює загрозу їх життю та здоров'ю та не матиме негативного впливу на їх розвиток.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 21 березня 2017 року рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 27 липня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення районного суду є законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги висновку районного суду не спростовують.

У касаційній скарзі, поданій 18 квітня 2017 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4просить скасувати рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 27 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 21 березня 2017 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими, прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного і всебічного з'ясування обставин справи. Діти продовжують проживати з ним, мати ними не цікавиться.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Березнівського районного суду Рівненської області.

12 липня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_5 на касаційну скаргу, мотивовані тим, що судами ухвалені законні й обґрунтовані рішення, з правильним застосування норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права. Рішення виконані, дітей їй повернуто.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

28 лютого 2018 справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди встановили, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народилися діти: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із частинами першою, другою статті 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Суди установили, що рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 01 грудня 2014 року, ухваленим у справі № 555/2302/14-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, їх малолітніх дітей після розірвання шлюбу залишено проживати з матір'ю.

15 січня 2015 року мати ОСОБА_5 ОСОБА_7 у її відсутність під розписку передала малолітніх дітей ОСОБА_4, який забрав їх до себе на постійне місце проживання.

ОСОБА_5 не має змоги зустрічатися з дітьми іншим способом, ніж відвідуючи їх у дошкільному дитячому закладі, повертати дітей матері ОСОБА_4 відмовляється.

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до служби у справах дітей Березнівської районної державної адміністрації із заявою про визначення місця проживання дітей з батьком, рішенням комісії було прийнято розпорядження від 03 березня 2015 року № 44 «Про визначення місця проживання дітей», яким визначено їх місце проживання разом з батьком ОСОБА_4

Постановою Березнівського районного суду Рівненської області від 15 вересня 2015 року у справі № 555/649/15-а за позовом ОСОБА_5 до Березнівської районної державної адміністрації розпорядження скасовано.

Висновком органу опіки та піклування Березівської районної державної адміністрації Рівненської області про визначення місця проживання малолітніх дітей від 09 листопада 2015 року визначено доцільність місця проживання ОСОБА_8, 2012 року народження, та ОСОБА_9, 2013 року народження, з їх батьком ОСОБА_4

Відхиляючи вказаний висновок, суди виходили із найкращих інтересів дітей, при цьому врахували їх малолітній вік та відсутність у висновку обставин, які перешкоджають залишенню дітей проживати з матір'ю.

Доказів на підтвердження того, що проживання дітей разом із матір'ю створить реальну небезпеку для їх життя та здоров'я або буде суперечити їх інтересам, а також доказів на підтвердження ведення ОСОБА_5 антигромадського способу життя позивач не надав.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи судами, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 10, 60 ЦПК України в редакції, чинній на час вирішення справи, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 та задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, виходячи з того, що позивач не довів обставин, на які посилався як на обґрунтування своїх вимог. Висновок органу опіки та піклування є необґрунтованим.

Доводи касаційної скарги були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 27 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненької області від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат