Справа № 591/6301/17
Провадження № 2/591/1283/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2018 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Грищенко О.В., секретаря судового засідання Устименко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми, за участю представників сторін, цивільну справу за позовом Сумського державного університету до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

03 листопада 2017 року Світайло А.О. в інтересах Сумського державного університету звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад встановлені строки.

Свої вимоги мотивує тим, що працівник університету ОСОБА_4 для забезпечення його сім'ї з двох осіб у 2008 році отримав двокімнатну АДРЕСА_1. Пізніше шлюб з дружиною ОСОБА_2 був розірваний, ОСОБА_4 з гуртожитку виїхав на інше місце постійного проживання. У березні 2016 року ОСОБА_2 виїхала на постійне місце проживання за кордон, де влаштувалась на роботу. Посилаючись на ст.ст.64, 71, 107 ЖК України просить позов задовольнити, визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі, просить його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що в договорі не зазначений строк дії договору, наймачем зазначено ОСОБА_4, відповідач ніяких зобов'язань на себе не брала, вказаний договір не підписувала, укласти договір СумДУ - ОСОБА_2 не пропонував. Крім того, пояснив, що ОСОБА_2 не виїжджала з спірного житла на постійне проживання в іншу місцевість, а лише тимчасово не проживала в цій квартирі деякий час, проте, її особисті речі протиправно були винесені з квартири, і на даний час їй чиняться перешкоди в проживанні у цьому житлі. Просить в задоволенні позову відмовити .

Позовна заява надійшла до суду 03 листопада 2018 року.

09 листопада 2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 22 грудня 2017 року.

Ухвалою від 22 грудня 2017 року позов залишено без руху, копію ухвали направлено позивачу.

Ухвалою від 27 грудня 2017 року позов залишено без розгляду.

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 27.02.2018 року ухвалу Зарічного районного суду м.Суми від 27.12.2017 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду.

Ухвалою від 02.03.2018 року прийнято до провадження справу та призначено до розгляду на 10 травня 2018 року.

10.05.2018 року розгляд справи відкладено на 29.05.2018 року в зв'язку з відсутністю документів на підтвердження повноважень представників сторін.

29.05.2018 року розгляд справи відкладено на 10.08.2018 року у зв'язку з викликом свідків.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 1 квітня 2008 року між позивачем Сумським Держаним університетом та ОСОБА_4 укладено договір найму житла АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору найму житла (а.с. 6-8).

Відповідно довідки Сумського державного університету, станом на серпень 2016 року в спірній квартирі зареєстрована ОСОБА_2 ( а.с. 9).

У березні 2016 року ОСОБА_2 виїхала на постійне місце проживання за кордон та працевлаштувалася на роботу в США, що підтверджується показами колишнього чоловіка відповідачки ОСОБА_4, допитаного в якості свідка у судовому засіданні.

Відповідно до листа СумДУ № 05.03/01-05/2312 від 15.05.2012 року на ім'я ОСОБА_4, ОСОБА_2 направлено попередження, а саме: у зв'язку зі зміною місця проживання наймача квартири, запропоновано у строк до 01 червня 2012 року звільнити разом з членами сім'ї АДРЕСА_1, яка надавалася їм як службове житло за відсутності у них іншого житла (а.с.75).

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що працює завідуючою гуртожитку з 2002 року. ОСОБА_2 проживала у гуртожитку, а приблизно в лютому 2016 року вона підійшла до неї та повідомила, що виїжджає до США на постійне місце проживання, вона бажає знятися з реєстрації. В березні 2016 р. вона прийшла на роботу і черговий по гуртожитку повідомив їй, що ОСОБА_2 вивезла всі свої речі і виїхала нібито до своїх батьків у Глухів, ключ від кімнати не здала. В гуртожитку її ніхто не бачив, вона не з'являлася. ЇЇ майно з АДРЕСА_1 зберігається в окремій кімнаті. Договір найму укладався з ОСОБА_4 - квартиронаймачем. Він написав заяву, щоб з нього не утримувалась квартплата, оскільки він там не проживає.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що його колишня дружина ОСОБА_2 більше 10 років тому намагалася виграти «Грін Кард». В травні 2015 року вона йому повідомила, що виграла «Грін-Кард», сказала, що буде виїжджати в березні 2016 року до США. Повідомила, що здасть ключі від гуртожитку, на даний час вона мешкає в Чикаго, житло надавалось як службова квартира. В квартирі після від'їзду ОСОБА_2 до США залишились непридатні меблі, старі речі. Всі цінні речі вона вивезла, Він, за домовленістю з колишньою дружиною - відповідачкою у справі - оплачував квартплату. За три місяці кошти на оплату ОСОБА_2 передала через свого представника ОСОБА_5 Свідок не проживає в гуртожитку з 2012 року. Відповідачка не проживає з березня 2016 року. Влітку 1997 року вказана кімната була отримана як службове житло. Договір найму укладався на АДРЕСА_1 Він знявся з реєстрації за місцем проживання в 2012 році шляхом написання заяви. Відповідачка виселилась добровільно, ключі від кімнати передала в лютому 2016 року.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що є працівником поліції, розглядав скаргу від 17.03.2017 року, з якою звернувся Світайло А.О., скарга була на дії слідчого оперативної групи.

Суд не ввадає належними доказами у справі надані представником відповідача до матеріалів справи його зверення та листування з приводу непраовмірних, на його думку дій позивача щодо винесення із спірної квартири особистих речей, належних відповідачу, оскільки зазначені дії виходять за межі періоду спірних правовідносин, не доводять та не спростовують будь-яких обставин, на які посилаються сторони в позовних вимогах та запереченнях проти них.

Судом встановлено, що квартира у гуртожитку за адресою АДРЕСА_2, відноситься до державного житлового фонду.

Відповідно до статті 107 Житлового кодексу України, наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Відповідно до роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилась туди і проживала як член сім'ї власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як вбачається з правової позиції ВСУ у справі № 6-1166цс15, яка є обов'язковою для застосування судом до даних правовідносин, за змістом статті 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки правовий режим гуртожитків, жилі приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», прирівняний до правового режиму жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, то на мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються норми статей 71, 72 ЖК УРСР. З урахуванням подібності правовідносин щодо користування жилою площею в гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами частини першої статті 71 ЖК УРСР щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутнім права на жиле приміщення протягом шести місяців слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності особи, якій надавалася жила площа для проживання в таких гуртожитках (за відсутності підстав для виселення).

Оскільки у даній справі судом встановлено, що спір виник з приводу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у гуртожитку, що належить до державного житлового фонду, то на спірні правовідносини поширюються положення статей 71, 72 ЖК УРСР.

Суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у квартирі порушує права позивача, а крім того відповідач в квартирі не проживає, витрат по утриманню житла не несе, і позивач несе зайві комунальні витрати.

Суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача про те, що відповідачка з поважних причин тимчасово не проживає в спірній квартирі, проте, інтерес до вказаного житла не втратила. Ці доводи спростовуються наведеними вище доказами, проаналізованими в судовому засіданні. Натомість, представником відповідача не надано суду доказів на підтвердження вказаних обставин.

Враховуючи, що ОСОБА_2 у березні 2016 року виїхала на постійне місце проживання за кордон та працевлаштувалася, у зв'язку з цим АДРЕСА_2 припинила бути місцем проживання ОСОБА_2, тому у відповідності до ст. 71, 72 ЖК України ОСОБА_2 втратила право проживання у вищезазначеній квартирі, а тому це є підставою для визнання її особою, що втратила право користування житловим приміщенням та для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача також понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1600 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Сумського державного університету (місцезнаходження м. суми, вул. Р.Корсакова, буд. 2, ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2) такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2) на користь Сумського державного університету (місцезнаходження м. суми, вул. Р.Корсакова, буд. 2, ) судові витрати в сумі 1 600 гривень 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Сумської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду складено 20.08.2018 року.

Суддя О.В.Грищенко