Справа № 256/6466/13-ц
Провадження № 2-в/185/112/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2018 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області в порядку спрощеного провадження заяву Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про відновлення втраченого судового провадження по справі №256/6466/13-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року, відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулося до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з заявою про відновлення втраченого судового провадження по справі №256/6466/13-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій просить відновити заочне рішення Калінінського районного суду міста Донецька від 04 листопада 2013 року по справі №256/6466/13-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що в провадженні Калінінського районного суду м. Донецька знаходилася цивільна справа №256/6466/13-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 04 листопада 2013 року Калінінським районним судом м. Донецька було ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТВБВ № 10004/027 філії Донецьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 171 413,57 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 1 714,14 грн..

У звязку з початком антитерористичної операції на тимчасово окупованій території України, функціонування Калінінського районного суду м. Донецька було тимчасово припинено, провадження по справі втрачено. Тому, для стягнення заборгованості з боржника, Банк змушений звернутися до суду з заявою про відновлення втраченого судового провадження.

У судове засідання представник Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» не з'явився, надав суду заяву про розгляд заяви за його відсутності на підставі наданих доказів та матеріалів.

У судове засідання ОСОБА_1 не з'явився, не повідомив суд про причини не явки, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду заяви.

Суд, перевіривши надані заявником матеріали справи, вважає, що зібраних матеріалів достатньо для відновлення втраченого судового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 листопада 2013 року Калінінським районним судом м. Донецька було ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТВБВ № 10004/027 філії Донецьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 171 413,57 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 1 714,14 грн.

Відповідно до ст. 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 489 ЦПК України передбачено, що втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Зі статті 493 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги: частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо), документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів, матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень, дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; 7) будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел. Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення, та вчиняти інші процесуальні дії, передбачені цим Кодексом, з метою відновлення втраченого судового провадження.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень наявне заочне рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 04 листопада 2013 року по справі №256/6466/13-ц.

Також, суд при вирішенні даної заяви враховує, що під час розгляду цієї категорії справ суд не збирає та не досліджує нові докази, не робить висновків щодо правильності тверджень суду, який розглядав справу, та про обґрунтованість вимог заявника по суті раніше пред'явленого позову за втраченим судовим провадженням, тобто не здійснює судовий розгляд в його класичному розумінні, а лише виконує функцію щодо технічного відтворення раніше існуючих матеріалів провадження.

Судом встановлено, що в зібраних матеріалах міститься копія кредитного договору №7463/1 від 26.10.2007 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1; копія паспорта та довідка про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_1; текст копії заочного рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 04 листопада 2013 року по справі №256/6466/13-ц, які є належними та достатніми для відновлення втраченого провадження по вказаній цивільній справі.

Згідно ст. 494 ЦПК України передбачено, що на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. В ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за необхідне задовольнити заяву Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про відновлення втраченого судового провадження по справі № 256/6466/13-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в частині рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 04 листопада 2013 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 81, 247, 258, 260-261,488-489, 493-494 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про відновлення втраченого судового провадження по справі № 256/6466/13-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- задовольнити.

Відновити втрачене судове провадження по цивільній справі № 256/6466/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині рішення Калінінського районного суду м. Донецька, згідно тексту якого:

«04 листопада 2013 року м. Донецьк Калінінській районний суд м. Донецька Донецької області у складі:

головуючої судді - Гладкої І.А., при секретарі - Гаркуші І.А., за участю сторін: представника позивача - не з'явився, відповідача - не з'явився, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2013 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 26 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 139000 гри. строком на 240 місяців, з терміном кінцевого погашення не пізніше 25 жовтня 2027 pоку, за умови сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних. Однак відповідач своїх зобовязань за кредитном договором не належним виконав.

Представник позивача, який діє на підставі довіреності ОСОБА_2, у судова засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак надав до суду заяву, згідно якої позовну заяву підтримав та просив суд розглянути справу в його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання о не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надав.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або, якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 8 Цивільного процесуального кодексу України визначає законодавство, відповідно до якого суд вирішує справи. Суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згоду на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Згідно ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтями 526, 530 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання повинно виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 629, 638 Цивільного кодексу України встановлено що договір є обовязковим до виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1048 Цивільного Кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення відповідачем зобовязань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлено, що 26 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 7463/1, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 139000 гри. строком на 240 місяців, з терміном кінцевого погашення не пізніше 25 жовтня 2027 pоку, за умови сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобовязався проводити погашення кредиту щомісячно, рівними частинами та сплачувати нараховані проценти, починаючи з листопада 2007 року. Згідно з п. 5.2. Кредитного договору за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми Кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування Кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим Договором, Позичальник зобовязався сплатити на користь Банку пеню в розмірі 17% від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення. Відповідно до п.3.4. Кредитного договору, Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення суми Кредиту в цілому, або у визначеній Банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобовязань за Кредитним договором або невиконання чи неналежне виконання Позичальником будь-яких зобовязань за Іпотечним Договором. Відповідно до п. 4.2.2 Кредитного договору, при виникненні простроченої заборгованості за Кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених цим Договором, вимагати дострокового повернення Кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим Договором, та стягнути заборгованість за цим Договором в примусовому порядку. Як вбачається судом із розрахунку позивача сума заборгованості відповідача за кредитним договором № 7463/1 від 26 жовтня 2007 року станом на 10 червня 2013 року склала: 171413,57 грн., з яких: сума основного боргу 133200 грн.; сума відсотків - 28336,91 грн.; пеня - 9876,66грн.

Судом також встановлено, що згідно розрахунку заборгованості позивача, відповідач ОСОБА_3 припинив виконувати обовязки за кредитним договором 30.11.2008 року. Згідно цього розрахунку, заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором, станом на 27.11.2012 року склала 65600,51 грн. В порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, відповідач ОСОБА_3 зобовязання за кредитним договором не виконує, відповідач ОСОБА_4 зобовязання за договором поруки не виконує. Відповідно до розрахунку позивача, заборгованість, яка виникла через невиконання відповідачами своїх зобовязань станом 27.11.2012 року склала 65600,51 грн., з яких: 2700 грн. непогашений залишок по кредиту; 39758,98 грн. прострочена заборгованість по кредиту; 1124,12 грн. нараховані відсотки; 5867,75 грн. прострочені відсотки по кредиту; 16149,66 грн. пеня з 28.11.2011 року по 27.11.2012 рік. Судом також встановлено, що у звязку з реорганізацією, проведеною на підставі постанови правління відкритого акціонерного товариства Державний ощадний банк України від 22 вересня 2010 року № 424, Кіровське відділення № 5402 м. Донецька було перетворено на територіально відокремлене безбалансове відділення №10004/027 філії - Донецького обласного управління публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України.

Аналіз фактично встановлених обставин справи та вимог цивільного законодавства дозволяє суду зробити висновок про те, що позивач надав суду безспірні докази щодо наявності непогашеної відповідачем заборгованості за кредитним договором. При цьому відповідачем дійсно були порушені умови кредитних договорів, а зокрема п. 3.4 договору, а також ч.2 ст. 1054, ч.2 ст. 1050 ЦК України, що надало право позивачу на дострокове повернення відповідачем кредитних коштів.

Отже, з огляду на фактично встановлені під час розгляду обставини даної цивільної справи, суд вважає, що позовна заява Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтована та підлягає задоволенню в повному обсязі.

При задоволенні позову на користь позивача з відповідача, відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 10, 11, 525, 526, 527, 530, 540, 549, 551, 553, 554, 611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст. 10, 11, 57, 60, 88, 158, 169, 209, 212, 214-215, 216, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТВБВ № 10004/027 філії Донецьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 171413,57 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТВБВ № 10004/027 філії Донецьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1714,14. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.А. Гладка »

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.М. Бондаренко