КОПІЯ
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 688/612/18
Провадження № 22-ц/792/1178/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1 (суддя доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 688/612/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шепетівського міськрайонного суду від 23 травня 2018 року (повне судове рішення складено 24.05.2018 р., суддя Козачук С.В.) у справі за позовом ОСОБА_4 до Полонської центральної районної лікарні імені ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсною довідки.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, третьої особи ОСОБА_6 та її представників, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Відповідно до пункту 8 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_4 вказувала, що рішенням Полонського районного суду від 05.10.2017 року залишеним без змін Апеляційним судом Хмельницької області було визначено ОСОБА_6 додатковий строк, достатній для прийняття спадщини. При винесені судового рішення суд послався на повідомлення Полонської ЦРЛ ім. Н.С. Говорун від 03.10.2017 року за вих. №1022 про те, що ОСОБА_6 в період з 25.04.2017 року по 03.05.2017 рік перебувала на стаціонарному лікуванні та на довідку №246 від 07.06.2017 року, видану Полонським центром первинної медико-санітарної допомоги, що її батько ОСОБА_7 потребує постійного стороннього догляду. Позивачка вважає, що подані докази ОСОБА_6 є недостовірними, тому ОСОБА_4 просила суд визнати вказану вище довідку недійсною та скасувати її.

Розпорядження т.в.о. голови Полонського районного суду ОСОБА_8 у звязку із неможливістю утворити склад суду для повторного розподілу справи її передано для розгляду до Шепетівського міськрайонного суду.

Ухвалою судді Шепетівського міськрайонного суду від 07 березня 2018 року дану цивільну справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 23 травня 2018 року у задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_4 оскаржила його в апеляційному порядку та вказує, що оскаржуване рішення не відповідає дійсним обставинам справи і вимогам закону, є безпідставним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає до скасування. Апелянтка вважає, що посилання суду на покази свідків, відзив на позовну заяву та на письмові документи, що надані як докази стороною відповідача є недопустимими. На думку ОСОБА_4, у первинних медичних документах ОСОБА_6 та листі Полонської ЦРЛ ім. Говорун Н.С. є невідповідність. Тому, апелянтка звернулася до Полонського відділення поліції Шепетівського відділу поліції ГУНПУ в Хмельницькій області і працівником поліції ОСОБА_9 були відібрані пояснення у головного лікаря ОСОБА_10, завідувачки відділу консультативно-діагностичного лікування ОСОБА_11 та лікаря лора ОСОБА_12 Крім того, апелянтка вважає, що при видачі листа не було дотримано форми згідно Державного класифікатора управлінської документації, відповідно до якої мала б бути видана довідка від 03.10.2017 року. ОСОБА_4 вказує, що суд помилково прийшов до висновку, що усі доводи її сторони зводяться до незгоди з висновками місцевого та апеляційного судів у справі №681/831/17. А тому, апелянтка просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, третю особу ОСОБА_6 та її представників, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції вірно виходив із недоведеності позовних вимог, так як наявні у справі докази у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Так, рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2017 року у цивільній справі № 681/831/17, що залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 23 листопада 2017 року задоволено позов ОСОБА_6 та визначено позивачу додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась 30.10.2016 року після смерті її матері ОСОБА_13 тривалістю у два місяці після вступу рішення в законну силу.

Як вбачається із судових рішень першої та апеляційної інстанцій судами досліджувалися докази по вказаній цивільній справі №681/831/17, що надавалися сторонами та їх представниками, цим доказам у відповідності із вимогами ст. 212 ЦПК України 2001 року (в редакції чинній на день постановлення судових рішень) надано оцінку, в тому числі, довідці за вих. №1022 від 03.10.2017 року, що видана Полонською ЦРЛ ім. Н.С. Говорун.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи і відповідають вимогам закону, на які суд посилався при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Разом з тим, способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині статті 16 ЦК України, до яких належить: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За змістом статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення в справі ОСОБА_1 проти України, 5.04.2005).

Таким чином, особа має право пред'явити до суду таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Оскарження ОСОБА_4 довідки, що не встановлює для неї будь-яких обов'язків та вказує лише на факт перебування ОСОБА_6 на лікуванні в Полонській ЦРЛ, не передбачено чинним законодавством в якості способу захисту порушених прав.

Посилання апелянтки на невідповідність у первинних медичних документах, недотримання форми видачі довідки, а також, на те, що підпис у довідці був виконаний не уповноваженою на те особою є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини Полонським районним судом в рішенні від 05 жовтня 2017 року та Апеляційним судом Хмельницької області під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 на вказане судове рішення першої інстанції в ухвалі від 23.11.2017 року в сукупності із іншими доказами по цій справі було дано оцінку довідці Полонської ЦРЛ ім. Н.С. Говорун від 03.10.2017 року за вих. №1022. І ці доводи апелянтки зводяться до незгоди з оцінкою судами вказаної довідки.

Як наголосив Європейський суд з прав людини у справі «ОСОБА_14 проти Іспанії», суди зобов'язані викладати мотиви своїх рішень, проте це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожен аргумент сторони. З огляду на таке, відхиляючи скаргу, апеляційний суд, в принципі, має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції.

За таких обставин, оскільки зазначені в апеляційній скарзі інші аргументи та доводи є взаємопов'язаними між собою, повторюються та не спростовують правильність висновків і мотивів, з яких виходив суд першої інстанції при ухваленні рішення та з якими погоджується суд апеляційної інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для надання оцінки кожному аргументу окремо.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду від 23 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 серпня 2018 року.

Судді: (підпис) ОСОБА_1

(підпис) ОСОБА_2

(підпис) ОСОБА_3

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк