РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2018 року

Рівненський міський суд Рівненської області в особі головуючої судді Панас О.В. розглянувши у в місті Рівне по суті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні , -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що працював слюсарем-ремонтником ПАТ "Рівнеазот", 20.03.2017 року його було звільнено згідно наказу №673-ВК від 20.03.2017 року.

В порушення ст. 116 КЗпП України розрахунку в повному обсязі при звільненні з ним не проведено.

Розрахункові кошти в сумі 25312,97 грн. отримав 09.02.2018 р. згідно судового наказу. Разом з тим, грошові кошти в розмірі середнього заробітку за весь час затримки з виплати належних йому коштів при звільненні, відповідачем не виплачені.

Ухвалою Рівненського міського суду від 18.04.2018 року у справі №569/6695/18 йому було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення середнього заробітку за його заявою від 12.04.2018 року.

Судовий наказ, який було видано за його заявою про стягнення з ПрАТ "Рівнеазот" середнього заробітку було скасовано Ухвалою Рівненського міського суду від 23.03.2018 року.

Просив стягнути з ПрАТ «Рівнеазот» на його користь 86369,10 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.03.2017 року по 08.02.2018 року.

Ухвалою суду від 31.07.2018 року ухвалено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Згідно поданого до суду відзиву, відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, покликаючись на те, що позивачем пропущено встановлений трьохмісячний строк звернення до суду за захистом свого порушеного права згідно ч.1 ст. 233 КЗпП України, оскільки розрахунок всіх належних сум при звільненні позивач отримав 09.02.2018 р., а звернувся з позовом до суду тільки 24.07.2018 р.

Просив суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1.

Відповіді на відзив від позивача до суду не надійшло. Дослiдивши письмовi докази по справi, та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов пiдлягає до задоволення повністю. Судом встановлено, що згідно наказу №673-ВК від 16.03.2017 року позивач ОСОБА_1 був звільнений з роботи ПрАТ «Рівнеазот» з 20.03.2017 р. за власним бажанням у звязку з невиконанням власником законодавства про працю ( ст. 38 КЗпП України ) . Розрахунок на день звільнення 20.03.2017 року з ним не проведено. Встановлено, що розрахункові кошти ОСОБА_1 отримав 09.02.2018 року в сумі 25312,97 грн. згідно судового наказу Рівненського міського суду від 15.08.2017 р., що підтверджується оглянутою судом копією виписки з карткового рахунку в ПАТ "Сбербанк". Відповідно до ч. 1 статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Судом встановлено, що 12.04.2018 р. позивач ОСОБА_1 звертався до Рівненського міського суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ПрАТ «Рівнеазот» середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Ухвалою Рівненського міського суду від 18.04.2018 р. позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі судового наказу.

Встановлено, що на підставі повторної заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення із ПрАТ «Рівнеазот» середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, було видано судовий наказ від 18.05.2018 року у справі № 569/9164/18, яким вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Проте, Ухвалою Рівненського міського суду від 23.06.2018 р. судовий наказ скасовано, та розяснено стягувачу його право на звернення до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження, визначеному ЦПК України.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивачем строк звернення до суду не пропущено, оскільки першочергово ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом порушеного трудового права 12.04.2018р., тобто у трьохмісячний строк. Судом було відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу, проте це не позбавило його права на звернення до суду повторно.

Відповідно до частини 1статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із ст.47, частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум належних при звільненні роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

З дослідженої судом копії довідки ПрАТ «Рівнеазот» від 12.032018 року № 846 заробітна плата ОСОБА_1 за два останні повні місяці становила: січень 2017 року - 1650,95 грн.; лютий 2017 року - 5283,81 грн. Отже, заробітна плата за два останні повні місяці складає 6934,76 грн. ,середньогодинний заробіток ОСОБА_1 становить 48,6309 грн.,виходячи з того, що в січні ним було відпрацьовано 30,80 годин, в лютому 111,80 години, а всього 142,60 годин за період січень-лютий 2017 року. Період затримки розрахунку з позивачем складає: з 21.03.2017 р. по 08.02.2018 року, заборгованість становить 86369, 10 грн. з розрахунку 222 робочих днів (період затримки ) х 389,05 грн. (середньоденна зарплата з розрахунку 48,6309 середньогодинна зарплата х 8 год./день) = 86369,10 грн. Зазначений розрахунок середньоденної заробітної плати зроблено за два повних останніх місяці перед звільненням відповідно до п.п.5,8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995р. № 100. За таких обставин та враховуючи те, що мало місце порушення ст.ст. 116,177 КЗпП , суд приходить до висновку , що позов підлягає до задоволення, та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 86369,10 грн. на користь позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК судові витрати - судовий збір в сумі 863,70 грн., сплачений позивачем при предявленні позову, підлягає до стягнення з відповідача на його користь.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273,354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, задовольнити . Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" КОД на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.03.2017 року по 08.02.2018 року в сумі 86369 (вісімдесят шість тисяч триста шістдесят девять ) грн. 10 коп. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот", КОД на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 сплачений судовий збір в сумі 863 (вісімсот шістдесят три ) грн. 70 коп. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач : ОСОБА_1, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_1. 140 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Рівнеазот», місцезнаходження: 33017 м.Рівне-17, КОД .

Повне рішення виготовлене - 22.10.2018 року .

Суддя: О.В.Панас