Справа № 209/250/18
Провадження № 2/209/509/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року м. Кам'янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Замкової Я.В.

при секретарі - Швець О.Е.

Позивач - ОСОБА_1

Представник позивача - ОСОБА_2

Відповідач - ОСОБА_3

Представник відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи - Перша Кам'янська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області в особі державного нотаріуса ОСОБА_5, Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Дніпровського району м. Кам'янське про визнання спадкового договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить: визнати недійсним спадковий договір від 05.10.2012 року укладений між нею та відповідачем ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_5.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що будучи, вереном праці, хворою та одинокою людиною, не маючи сімї та рідні, пенсіонером майже з мінімальною пенсією та потребуючи догляду, 22.03.1999р. вона звернулася до відділення соціальної допомоги Дніпровського району м.Дніпродзержинська за отриманням соціальної допомоги по догляду за нею. 22.03.1999р. був укладений договір про надання їй соціальної допомоги. Її відвідував працівник соціальної допомоги 2 рази на тиждень по декілька годин, безкоштовно. Обслуговування здійснювало Правобережне Відділення територіального центру соціального обслуговування Дніпровського району, яке розташоване по вул. Освітня № 22 м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, та яке є структурним підрозділом Територіального центру соціального обслуговування Дніпровського району м.Камянське, та яким надавалось наступна допомога: придбання і доставка продовольчих товарів, ліків; представлення інтересів в органах і установах; участь в медичному обслуговуванню; надання допомоги по оплаті комунальних послуг; косметичне вбирання в квартирі; приготування їжі; прасування білизни; чистка газової плити та рукомийника. Соціальне обслуговування здійснювалось безкоштовно, але харчі, ліки оплачувались за її кошти. Вона хворіє наступними хворобами: ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба 2 стадії, енципалофатія 2 стадії. Вона не може без сторонньої допомоги: пересуватися в межах квартири; користуватися громадським транспортом; купатися; одягатися; здійснювати прання; здійснювати покупки; готувати їжу; користуватися телефоном; прибирати в кімнаті; здійснювати прогулянки на свіжому повітрі та інше. Оскільки, їй надавалася соціальною службою допомога 2(два) рази на тиждень, по декілька годин зж( договір, який діяв з 23.08.2012р. по 27.07.201бр), то звісно це не могло задовольнити її життєві і часто гострі та несподівані потреби, як хворої літньої людини, яка майже не може рухатися без сторонньої допомоги. З часом такі потреби стали для неї нагальними, а їх невиконання тяжко впливало на її самопочуття, хвороби, психічний та моральний стани. Тобто, наслідки невиконання вищевказаного, вона оцінює як тяжкі для неї. Вказує, що для задоволення її потреб, в тому числі і означених вище, ОСОБА_3 запропонувала їй укласти з нею спадковий договір. ОСОБА_3 повідомила її, що буде задовольняти всі її потреби по догляду за нею, навіть поховає її, у разі смерті, а за це вона повинна передати їй у власність свою квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на праві власності. Від безвихіддя і під впливом вищезазначених тяжких обставин, думаючи що це їй допоможе, вона погодилася. Якби не вказані ОСОБА_1І тяжкі обставини вона ніколи б не укладала спадковий договір. Спадковий договір між нею та ОСОБА_3 був підготовлений останньою та державним нотаріусом Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 і підписаний нею 05.10.2012р. Суть договору, права сторін, правові наслідки, їй нотаріус не повідомляв, не зважаючи на те, що вона розповіла нотаріусу, перед підписання договору, що вона укладає спадковий договір для ліквідації тяжких вищевказаних наслідків будучи в безвихідді. Після підписання ОСОБА_1І спадкового договору, поступово ОСОБА_3 стала змінювати своє відношення як до неї так і до її потреб. Все рідше і рідше стала її провідувати, а коли вона просила надати їй навіть дрібну допомогу то робила це дуже неохоче. Навіть без надання будь-якої допомоги, не бажала говорити з нею, хоча раніше, при гострій потребі, купувала їй ліки за її кошти. Про відношення до неї ОСОБА_3, їй стали говорити навіть сторонні люди та добровільно надавали їй необхідну допомогу, особливо в вихідні дні. ОСОБА_1 продовжує отримувати допомогу за договором від Територіального центру соціального обслуговування тепер вже 5 разів на тиждень по декілька годин в день. В грудні 2017 року ОСОБА_3 повідомила ОСОБА_1, що буде надавати їй допомогу тільки відповідно до умов спадкового договору, хоча і раніше вона допомагала їй дуже рідко. ОСОБА_1І також стало відомо, що ОСОБА_3 укладала спадкові договори і з іншими людьми похилого віку на аналогічній основі. Згідно умов спадкового договору, на відповідача покладено наступні обовязки: забезпечення ОСОБА_1 лікарським и засобами, незалежно від їх вартості, але не вказано за чий рахунок, хто призначатиме та за яких підстав, а також у разі смерті поховати ОСОБА_1 на цвинтарі, але знову ж таки не вказано за чий рахунок. У разі невиконання ОСОБА_3 розпоряджень ОСОБА_1 ( п. 10 договору), спадковий договір може бути розірвано на вимогу останньої. Але які розпорядження ОСОБА_1 має надавати, а ОСОБА_3 виконувати - не вказано в спадковому договорі, але вказано, що наслідки невиконання- передбачені ст.1308 ЦК України. Тобто, спадковий договір не відповідає вимогам матеріального права. Зазначене вище на її думку, є істотними умовами спадкового договору. Про те, що в спадковому договорі між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зазначено, що допомога останньої буде виражатися лише в забезпеченні її ліками та у похованні, їй ніхто не повідомляв. Більше того, їй ніхто не повідомив , що вона може надавати відповідачу розпорядження щодо здійснення останньою догляду за нею та які повинні були б занесені нотаріусом до спадкового договору, чого не було зроблено. В якості досудової підготовки та з метою залагодити спір вона звернулась до ОСОБА_3 25.12.2017 року з письмовим зверненням, але ОСОБА_3 не бажає його отримати. 26.12.2017 року ОСОБА_3 забрала всі її документи, серед яких спадковий договір та правовстановлюючі документи на квартиру й квитанції про оплату, залишивши їй розписку. Ознайомившись з розпискою та спадковим договором, на її думку вбачається висновок, що оскаржуваний спадковий договір був виготовлений нотаріусом в інтересах ОСОБА_3 з порушенням матеріального права з вищезазначених підстав.

19.03.2018 року ухвалою суду прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі з призначенням розгляду в порядку загального позовного провадження.

07.05.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач повністю заперечувала проти обставин зазначених позивачем в позові та просила відмовити у задоволенні позову. На обґрунтування відзиву зазначила, що наведені позивачем доводи не відповідають дійсності, а позовні вимоги з правових підстав, передбачених ст.233 ЦК України, не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. ОСОБА_1 була здатна до самообслуговування на момент укладення спадкового договору. Позивач вільно пересувалась, самостійно купалась, одягалась, готувала їжу, виходила на вулицю, їздила в нотаріальну контору. 26 серпня 2011 року між позивачкою і територіальним центром соціального обслуговування Дніпровського району м. Кам'янське був укладений договір про соціальне обслуговування (надання соціальних послуг) відділенням соціальної допомоги вдома, згідно з яким, враховуючи медичний висновок про здатність до самообслуговування, ОСОБА_1 безкоштовно отримувала від центру соціальні послуги у збільшеному обсязі: придбання і доставка продовольчих товарів, ліків - 4 рази на місяць; представництво інтересів в установах - двічі на рік; участь у медобслуговуванні - 1 раз на рік; надання допомоги в оплаті комунальних послуг - 1 раз на місяць; вологе та косметичне прибирання житла, приготування їжі, чистка газової плитки, ванни, рукомийника - 4 рази на місяць; прасування білизни - 2 рази на місяць. Договір про обслуговування такого змісту з таким обсягом допомоги між територіальнім центром і ОСОБА_1 було пролонговано: з 23.08.2012 р. по 23.08.2013 р.; з 23.08. 2013 р. по 23.08. 2014 р. Тобто такий договір діяв як до, так і після укладання ОСОБА_1 5.10.2012 р. спадкового договору. 22.08.2014 р. у зв'язку із погіршенням стану здоров'я ОСОБА_1 та зменшенням її здатності до самообслуговування між нею та територіальним центром соціального обслуговування був укладений договір про соціальне обслуговування нового змісту. За цим договором згідно особистої заяви, медичного висновку про здатність до самообслуговування, карти індивідуальних потреб у обслуговувані ОСОБА_1 з 22.08.2014 р. по цей час безкоштовно надаються соціальні послуги відповідно до індивідуального плану у вигляді догляду вдома, а саме: 1. Допомога у веденні домашнього господарства (придбання і доставка продовольчих, промислових, господарських товарів, ліків; допомога у приготуванні їжі - 10 разів на місяць; приготування їжі - 20 разів на місяць; косметичне прибирання житла -3 рази на місяць. Вологе прибирання житла - 7 раз на місяць; генеральне прибирання житла -2 рази на рік, дрібний ремонт одягу - 3 рази на місяці; прання - 4 рази на місяць; представництво інтересів в установах - двічі на рік; участь у медобслуговуванні - 1 раз на рік; надання допомоги в оплаті комунальних послуг - 1 раз на місяць; вологе та косметичне прибирання житла, приготування їжі, чистка газової плитки, ванни, рукомийника - 4 рази на місяць; прасування білизни - 2 рази на місяць); 2. Допомога у самообслуговуванні (зміна постільної білизни 1 раз на місяць; надання допомоги у купанні 1 раз на місяць; миття голови 1 раз на місяць; обрізання нігтів 2 рази на місяць допомога у користуванні туалетом 5 разів на місяць), а також допомога в оформленні документів, внесенні платежів, оплаті комунальних послуг, надання допомоги в оформленні субсидії. Отже, із наданих самою позивачкою до позову доказів вбачається, що вона вже 20й рік безкоштовно користується послугами з обслуговування на дому, обсяг яких поступово збільшувався з увагою на негативні зміни у стані здоров'я позивачки і зменшення її здатності до самообслуговування; що позивач бажала отримувати безкоштовні соціальні послуги з обслуговування, подаючи територіальному центру відповідні заяви про надання соціальних послуг, продовжуючи щорічно дію укладених договорів на обслуговування як до, так і після укладання з нею спадкового договору; знала про умови надання та припинення такої безоплатної допомоги територіальним центром. ОСОБА_1 бажала зберегти своє право на безоплатне отримання соціальних послуг і догляду від територіального центру, про що заявила і їй і державному нотаріусу, яка посвідчувала спадковий договір. А тому, укладаючи з нею 5 жовтня 2012 року спадковий договір, обговорюючи його умови, ОСОБА_1 враховувала факт отримання соціального обслуговування (догляду) на дому від спеціалістів територіального центру соціального обслуговування Дніпровського району м. Кам'янське, та бажала отримувати від неї додаткові послуги, що не були охоплені діючим на той час договором про соціальне обслуговування від 26 серпня 2012 року та не надавались відділенням соціальної допомоги: бажала виконання нею її розпоряджень у вигляді зобов'язання її забезпечити себе лікарськими засобами за рецептами лікарів незалежно від їх вартості, та виконання нею обов'язку у випадку смерті поховати її на цвинтарі м. Дніпродзержинська, що і було передбачено п.п. 6.1, 6.2 Спадкового договору. Спадковий договір укладений між нею та ОСОБА_1 п'ять з половиною років назад - 5 жовтня 2012 року у приміщенні першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори. На той час позивачці було 74 роки і 10 місяців, а їй - 66 з половиною років. Тобто на час укладання спадкового договору кожна з них була непрацездатною особою похилого віку та вони мали вікові обмеження, але на той час ОСОБА_1 мала значно менше фізичних вад і обмежень, ніж зазначені в її позовній заяві. Станом на 5 жовтня 2012 року позивачкау значній мірі була здатна до самообслуговування, вона вільно пересувалась по квартирі і за межами квартири, самостійно купалась і одягалась, готувала їжу, виходила на вулицю, їздила в нотаріальну контору укладати з нею спадковий договір. В жовтні 2012 року вона не потребувала послуг з догляду за нею у тому обсязі і розмірі, яких потребує у 2018 році, що підтверджується змістом договорів на соціальне обслуговування, укладених позивачкою 22.08.2012 р. і 22.08.2014 р.Отже, 5 жовтня 2012 року, укладаючи з нею спадковий договір, ОСОБА_1 не перебувала під впливом вкрай тяжких обставин: вона частково була здатна до самообслуговування та одночасно безоплатно отримувала соціальні послуги з її догляду в обсягах, визначених медичним висновком, на підставі договору із територіальним центром обслуговування, в черговий раз укладеним ОСОБА_1 за місяць до укладання спадкового договору з нею.Крім того, умови, на яких укладено спадковий договір, не є невигідними для позивачки, бо вона залишилась власницею своєї однокімнатною квартири до своєї смерті і за умовами спадкового договору регулярно отримує від неї матеріальну допомогу на придбання ліків на першу її вимогу. Твердження ОСОБА_1 у позові про те, що вона вкрай рідко забезпечує її ліками та купує ліки за її рахунок, є неправдивими, оскільки, протягом березня 2013 - червня 2017 року на вимогу ОСОБА_1 вона перерахувала їй поштовими переказами гроші в загальному розмірі 18400 гривень, що підтверджується квитанціями поштових переказів. Також у якості доказів виконання нею умов спадкового договору вона має на руках оригінали рецептів лікарів для ОСОБА_1 за 2017 р. та оригінали чеків аптек на придбані нею для позивачки ліків. Обсяг понесених нею матеріальних витрат на виконання умов спадкового договору є значним, а тому підстав для висновку про те, що умови спадкового договору є вкрай невигідними для позивачки, не має. Також зазначила, що вона, добре розуміючі зміст укладеного нею із ОСОБА_1 спадкового договору і обсяг своїх зобов'язань, і з власної ініціативи, на прохання позивачки, незважаючи на отримання нею соціальної допомоги від держави, піклувалась про неї: регулярно навіщала її, приносила продукти і готову домашню їжу, готувала для позивачки в її квартирі, прибирала, за потреби - мила позивачку, прала її речі, купувала їй на зиму за свій рахунок овочі (картоплю, цибулю), доправляла в лікарні і супроводжувала ОСОБА_1 в поїздках в лікарню № 4 м. Дніпра, в міську лікарню № 9 тощо. Потім, з липня 2017 року, у зв'язку з реальним погіршенням здоров'я позивачки, вона вела щоденник наданих нею додаткових послуг (догляду), а ОСОБА_1 кожного разу своїм підписом посвідчувала достовірність її записів. На її думку позивачка, описуючи в позові свої фізичні обмеження, які має у 2018 році і яких не мала у 2012 році на час укладення спадкового договору, намагається довести, що бажала і очікувала від неї щоденного виконання всіх послуг по її догляду. Але забезпечення довічно доглядом та (або) утриманням передбачено договором довічного утримання (ст. 744 ЦК України), на відміну від спадкового договору, за яким набувач зобов'язується виконувати розпорядження відчужувача, обумовлені цим договором (ст. 1302 ЦК України), а не забезпечувати догляд. Позивач знала, які обов'язки покладені на неї спадковим договором, і те що серед них немає обов'язку доглядати позивачку, свідомо укладала спадковий договір, а не договір довічного утримання, бо бажала отримувати на дому безоплатну соціальну допомогу від територіального центру, якого б вона позбавилась, уклавши з нею договір довічного утримання. Крім цього, вважає. що позивачем пропущений строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом. З цих підстав заявила про застосування судом позовної давності до спірних правовідносин за цим позовом та просила відмовити в задоволенні позову повністю.

10.05.2018 року ухвалою суду закінчено підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. За наслідками підготовчого засідання судом задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано від КЗОЗ "ЦПСМД" № 3, амбулаторія № 8 медичні висновки щодо хвороби ОСОБА_1, за період з 01.01.2012 року по 01.05.2018 року. Задоволено клопотання представників сторін про виклик свідків.

Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 у віці 82 років. На час укладення спадкового договору була пенсіонером, мала тяжкий стан здоров'я, має укладений договір з соціальною службою з 1999 року. Оскільки отримувана нею допомога від соціальної служби була недостатньою, вона уклала спадковий договір зі ОСОБА_3 з метою отримання допомоги і догляду від неї. Однак належного догляду позивач не отримувала, тому звернулася до відповідача про розірвання договору. ОСОБА_3 відмовилась від розірвання договору. ОСОБА_6 потребує більшої допомоги та її доглядає інша особа. Просив визнати недійсним спадковий договір посилаючись на його укладення в тяжких обставинах та відсутність в договорі істотних умов, не зазначення обов'язків ОСОБА_3, розпоряджень, які може надавати ОСОБА_1 Намагання відповідача ОСОБА_3 запевнити суд, що нею були надані ОСОБА_1 послуги, після звернення до неї останньої 25.12.2017р. щодо зміни або розірвання спадкового договору від 05.10.2012 року є неналежними доказами відповідно по ст.77 п.1 ЦПК України, оскільки не стосується предмету доказування укладання спадкового договору станом на 05.10.2012р. В судовому засіданні 17.07.2018р. ОСОБА_3 не змогла пояснити, чому не тільки відмовилась розірвати або змінити спадковий Договір, але навіть відмовилася повідомити останню про свої наміри щодо зазначеного. Свідки зі сторони ОСОБА_3 - Сокол.І.В., ОСОБА_7 надали пояснення, що вони є подруги відповідача та нібито зустрічалися з ОСОБА_1 лише в 2017р.на прохання останньої. ОСОБА_1 заперечує та зазначає, що ніколи не бачила означених осіб. З огляду на те, що знову ж таки, предметом доказування є укладання спадкового договору саме на05.10.2012р. покази означених свідків є неналежними доказами. Звернув увагу на ті обставини, що оскільки спадковий договір між сторонами практично розірвано, а ОСОБА_1 надає догляд інша особа, повернути сторони до первісного стану практично не можливо навіть при винесенні рішення судом. Таким чином, спадковий договір від 05.10.2012 року між ОСОБА_1І та ОСОБА_3

мас бути визнаний судом недійсним по двом, незалежним один від одного, наступним

правим підставам: 1. відсутність істотних умов спадкового договору від 05.10.2012р.,що стало наслідком порушення ст.ст. 638 ч. 1; 641 ч. 1; ст.1302; 1308 ч. 1, 203 п.5 ЦК України. 2. укладення спадкового договору під впливом тяжких обставин на вкрай невигідних умовах з метою їх усунення, наслідки чого передбачені ст. 233 ЦК України.

Відповідач у судовому засіданні пояснила, що вона доглядала позивача належним чином, навіть більше ніж домовлялись. Приходила до позивача в середу, п'ятницю та неділю. В середині 2017 року їй подзвонила подруга ОСОБА_1 і повідомила, що ОСОБА_1 стало гірше і потрібно щоб вона жила з ОСОБА_1. Вона відмовилась жити з ОСОБА_1 та погодилася приходити 5 разів на тиждень до ОСОБА_1, що і робила. Потім подруга ОСОБА_1 сказала їй щоб вона віддала ключі від квартири ОСОБА_1, що вона і зробила. Документи на квартиру забрала подруга ОСОБА_1. Вона попередила подругу ОСОБА_1 про виклик поліції в разі не повернення документів, остання погодилася і повернула їх. Вона доглядала за ОСОБА_1, готувала їй їжу, прибирала, мила її. Приходила 5 разів на тиждень. потім були змінені замки на дверях ОСОБА_1 і вона не мала змоги до неї ходити.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснила, що надані представником позивача пояснення не відповідають дійсності. Позов слід розглядати за ст. 233 ЦК України. Зазначила, що нотаріус оформлюючи договір з'ясовувала погодження сторін на поховання та придбання ліків. Невиконання обов'язку однією із сторін є підставою для розірвання договору. В договорі є істотні умови, є обов'язки, які повинна була виконувати ОСОБА_3 Істотні умови договору це перехід квартири після смерті, обов'язок поховання та купування ліків. Дійсно в 2018 році погіршився стан позивача та потребується більше допомоги, але станом на 05.10.2012 року вона була здатна у повній мірі себе обслуговувати. Коли позивачу надавались послуги соціальною службою вона отримувала допомогу, яка виражалась у сплаті комунальних послуг, оформленні субсидії і купуванні ліків, що свідчить про те, що вона повністю могла сама себе обслуговувати. З того року соціальною службою було доповнені послуги ОСОБА_1, а саме прибирання в квартирі раз на тиждень. Станом на 2012 рік ОСОБА_1 навіть не потребувала лікарської допомоги. Лише з 2014 року вона була на обліку у лікарів, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою. Навіть свідок позивача - ОСОБА_8 пояснила в судовому засіданні, що у 2012 році ОСОБА_1 могла саме себе обслуговувати і не потребувала сторонньої допомоги. Також інші свідки дали свідчення, що ОСОБА_1 себе сама обслуговувала. Згідно медичної довідки, позивач лише у 2016 році стала потребувати сторонньої допомоги. Вказує, що станом на 05.10.2012 року у позивача не було тяжких обставин і невигідних умов. Визнати договір недійсним на підставі ст.233 ЦК України можливо, але лише за наявності сукупності обставин, яких в даному випадку не має. Оскільки станом на 2012 рік ОСОБА_1 була здатна усвідомлювати свої дії, сама себе обслуговувала, та вона свідомо навмисно уклала саме такий договір бо бажала отримувати допомогу від соціальних служб та від ОСОБА_3, в той час як при укладенні договору довічного утримання вона б втратила допомогу від соціальних служб. З середини 2017 року ОСОБА_3 не надає ОСОБА_1 допомогу через не бажання останньої отримувати таку допомогу.

Свідок позивача - ОСОБА_8 пояснила суду, що ОСОБА_1 є її подругою. З 1999 року ОСОБА_1 стоїть на обліку в соціальній службі. Знає про це бо вона також стоїть на обліку. В 2012 році ОСОБА_1 повністю сама себе обслуговувала. ОСОБА_3 неналежним чином обслуговувала ОСОБА_1, тому вона ходила і допомагала подрузі. В суд ОСОБА_1 звернулась бо хоче укласти договір з іншою особою, як з особою яка буде її доглядати. ОСОБА_3 неналежно доглядала за ОСОБА_1, оскільки належний догляд передбачає купати, кормити, сплачувати комунальні послуги. ОСОБА_3 приходила до ОСОБА_1 з грудня 2017 року, а до того не доглядала. ОСОБА_1 81 рік, і остання не бажає щоб ОСОБА_3 її доглядала. Мотиви укладення ОСОБА_1 договору їй невідомі. До ОСОБА_1 вона приходила не часто, бо також є людиною похилого віку. В 2012 році потреби у ОСОБА_1 в сторонній допомозі не було, їй невідомо навіщо ОСОБА_1 уклала договір, оскільки остання повністю здатна була себе сама обслуговувати. ОСОБА_3 виконувала один пункт договору, направляла ОСОБА_1 кошти у сумі 1000 грн. щомісячно, але за який період їй невідомо. Другий пункт договору це поховання. ОСОБА_3 пропонувала ОСОБА_1 повернути їй кошти та розірвати договір, але ОСОБА_1 повідомила, що таких коштів у неї немає та нічого вона віддавати не буде. В 2012 році ОСОБА_1 була самостійною, гуляла на вулиці, разом ходили на р.Дніпро купатися. ОСОБА_1 сама їздила до нотаріуса. ОСОБА_3 на її питання чи буде жити і доглядати за ОСОБА_1, відповіла, що не буде, і вона забрала у ОСОБА_3 ключ. З 2012 року ОСОБА_1 отримувала державну допомогу. З 2018 року відносини погані у сторін. ОСОБА_1 змінила замки і доступ до квартири у ОСОБА_3 відсутній. Вказала, що у 81 рік ОСОБА_1 потрібні не ліки і рецепти, а повний догляд. ОСОБА_6 не бажає продовжувати відносини зі ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що знає, що ОСОБА_6 і ОСОБА_3 були подругами. Вона не є їх подругою. Робили у ОСОБА_6 ремонт у 2013 році протягом двох тижнів. Пам'ятає, що ОСОБА_6 під час ремонту шила на машинці, готувала їм їжу, разом з ними ходила в магазин за будівельними матеріалами. Вона спілкувалась з ОСОБА_6 і в 2014 році, остання добре себе почувала.

Свідки ОСОБА_10 і ОСОБА_11 пояснили суду, що ОСОБА_3 перебувала з ОСОБА_1 в дружніх відносинах. ОСОБА_11 разом з ОСОБА_9 і ОСОБА_3 в 2013 році робили ремонт в квартирі ОСОБА_1. ОСОБА_3 відвідувала ОСОБА_1, носила їй їжу, купувала їй ліки. ОСОБА_1 у 2012 році повністю сама себе обслуговувала, самостійно ходила, не потребувала стороннього нагляду, говорила, що добре себе почуває. ОСОБА_3 добре ставилась до ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що знає ОСОБА_3 з 2012 року. З ОСОБА_1 познайомилась у 2017 році. По телефону спілкувалась з ОСОБА_1 раніше за проханням ОСОБА_3. ОСОБА_1 розповідала їй що добре себе почуває. На питання чи потрібні їй ліки ОСОБА_1 відповідала, що ОСОБА_3 все їй принесла. ОСОБА_3 доглядала за ОСОБА_1 дуже добре. ОСОБА_1 була доглянута і чиста. З 2012 року ОСОБА_3 була у ОСОБА_1 1 раз на тиждень. З 2016 року 3 рази на тиждень. ОСОБА_1 просила щоб ОСОБА_3 проживала з нею, але ОСОБА_3 не погоджувалась, оскільки в неї собака вдома залишалась одна та сама вона мала не дуже добрий стан здоров'я. ОСОБА_3 просила телефонувати ОСОБА_1, коли була на дачі. Знає, що ОСОБА_1 сама себе обслуговувала з 2012 року. По телефону ОСОБА_1 повідомляла, що в неї все є і вона почуває себе добре. ОСОБА_1 не хотіла повертати гроші, які витратила ОСОБА_3, і з цих підстав звернулася до суду, оскільки хоче розірвати договір зі ОСОБА_3 без повернення ОСОБА_3 витрачених коштів.

Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами письмові докази, вивчивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом, встановлено, що 05.10.2012 року позивач ОСОБА_1 як відчужувач з однієї сторони, та відповідач ОСОБА_3 як набувач з другої сторони, уклали спадковий договір, який посвідчено нотаріально державним нотаріусом Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за № 1-1794 (а.с. 7).

За умовами пунктів 1-5 вказаного спадкового договору, відчужувач передає у власність відповідача після своєї смерті належну їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.01.1995 року квартиру АДРЕСА_2 (Кам'янське), ринковою вартістю 58140 грн.

Набувач відповідно до п. 6 спадкового договору зобовязаний:

- щомісячно, забезпечувати позивача згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості;

- в разі смерті відчужувачів поховати їх на цвинтарі м.Дніпродзержинська (Кам'янське).

Відповідно до п. 7 спадкового договору право власності на вказану в договорі квартиру переходить до набувача майна в разі виконання ним умов цього договору та після смерті відчужувача.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Як вбачається з договорів про соціальне обслуговування ОСОБА_1 Територіальним центром соціального обслуговування Дніпровського району (а.с. 16, 17-26) ОСОБА_1 за своїм станом здоров'я та здатністю до самообслуговування отримувала безкоштовну державну допомогу у період з 2012 року - 4 рази на місяць (придбання і доставка товарів, прибирання житла, приготування їжі, чистка газової плитки), впродовж 2014 і 2017рр. - було призначено догляд вдома за індивідуальним планом (придбання і доставка продовольчих, промислових, господарських товарів, ліків; допомога у приготуванні їжі - 10 разів на місяць; приготування їжі - 20 разів на місяць; косметичне прибирання житла -3 рази на місяць, вологе прибирання житла - 7 раз на місяць; генеральне прибирання житла - 2 рази на рік, дрібний ремонт одягу - 3 рази на місяці; прання - 4 рази на місяць; представництво інтересів в установах - двічі на рік; участь у медобслуговуванні - 1 раз на рік; надання допомоги в оплаті комунальних послуг - 1 раз на місяць; вологе та косметичне прибирання житла, приготування їжі, чистка газової плитки, ванни, рукомийника - 4 рази на місяць; прасування білизни - 2 рази на місяць.

Витребувані судом за клопотанням представника позивача медичні документи - виписка із амбулаторної карти ОСОБА_1 та висновок ЛКК (а.с. 119, 120) не підтверджують обставин наявності захворювань, знаходження на обліку у лікарів та потреби в сторонньому догляді у ОСОБА_1 в період 2012-2014 років.

Отже, за вказаних обставин, судом встановлено, що на момент укладення оспорюваного спадкового договору 05.10.2012 року, ОСОБА_1 не перебувала під впливом тяжких обставин, не мала тяжких хронічних захворювань, усвідомлювала значення своїх дій та повністю була здатна до самообслуговування і як одинока людина похилого віку раз на тиждень отримувала мінімальні безкоштовні державні послуги від соціальних служб.

В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи відповідача про належне виконання нею умов спадкового договору, а саме придбання необхідних ліків позивачу, перерахунок грошових коштів позивачу на суму 18400 грн., періодична допомога позивачу по господарству, що також підтверджується квитанціями про переказ грошових коштів (а.с. 71-80), копією щоденника відповідача посвідченого особистими підписами позивача (а.с. 81-102), поясненнями в судовому засіданні свідків ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_9

Суд не приймає до уваги доводи представника позивача зазначені ним в судовому засіданні та викладенні в його заяві від 26.07.2018 року (а.с. 138 оберт) щодо того, що ОСОБА_1 ніколи не бачила свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_12 та щодо того, що ОСОБА_1 на прохання ОСОБА_3 поставила свої підписи в її зошиті в один день не читаючи й вказані в зошиті послуги ніколи не отримувала, оскільки такі аргументи не підтверджені жодними доказами у справі та спростовуються поясненнями свідків і копією щоденника ОСОБА_3

Також, суд не приймає до уваги доводи представника позивача щодо недопустимості та неналежності наданих відповідачем доказів, оскільки останні необґрунтовані та зводяться до власної переоцінки ним доказів у справі.

Судом відхилена заява відповідача про застосування строків позовної давності до позовних вимог, оскільки такі обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Таким чином, під час розгляду справи судом не було встановлено порушення відповідачем її зобов'язань за спадковим договором (п.6), оскільки весь час дії договору до виникнення спору між сторонами в середині 2017 року, відповідач щомісячно забезпечувала позивача згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості. Ці обставини знайшли свого підтвердження в поясненнях сторін і свідків, підтверджуються матеріалами справи та фактично не оспорюються стороною позивача.

У своїй позовній заяві позивач ОСОБА_1 вказувала, що як людина похилого віку з тяжким станом здоров'я вона дуже потребувала стороннього догляду, тому вона погодилися на укладення спадкового договору зі ОСОБА_3 під впливом тяжких обставин.

Однак встановлені в судовому засіданні обставини, наявні в матеріалах справи письмові докази та пояснення допитаних судом свідків, повністю спростовують твердження позивача про те, що якби не тяжкі обставини, то вона ніколи б не погодилася на укладення цього спадкового договору.

Обґрунтовуючи заявлений позов, представник позивача вказував на те, що укладений між сторонами спадковий договір не містить істотних умов договору та був укладений під впливом тяжких обставин. Позивач зазначала в позові, що договір був укладений на вкрай невигідних для неї умовах.

Разом з тим, у позовній заяві та у поданих представником позивача заявах по суті справи (а.с. 2-5, 38-42, 138-142) не зазначено, які саме умови договору позивач вважає вкрай невигідними та яких істотних умов не містить спадковий договір, що передбаченні чинним законодавством. В судовому засіданні представник позивача також не довів, які умови договору є вкрай невигідними, яких істотних умов не містить спадковий договір та під впливом яких тяжких обставин перебувала позивач.

Суд наголошує, що всі заявлені після відкриття провадження у справі клопотання представника позивача про витребування доказів та допит свідків - були задоволені судом, однак всі витребувані документи та допитаний свідок ОСОБА_8 не підтвердили обставин, якими представник позивача аргументував свої доводи, а від допиту інших свідків представник позивача відмовився у судовому засіданні.

Аргументи сторони позивача про недостатній догляд відповідачем позивача та укладення позивачем спадкового договору на вкрай невигідних умовах, суперечить сутності укладеного між ними правочину, яким не передбачено такі умови.

З цих підстав, суд відхиляє вищенаведені доводи сторони позивача через їх необґрунтованість та недоведеність.

Суд відхиляє аргументи сторони відповідача щодо свідомого укладення позивачем спадкового договору на таких умовах через бажання продовжувати отримувати безоплатне соціальне утримання від територіального центру, оскільки дані обставини не відносяться до предмету позовних вимог.

Згідно з ст.1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (ст. 1304 ЦК).

З наведеного визначення спадкового договору вбачається, що істотними умовами договору є: визначення майна, яке переходить до набувача після смерті відчужувача, а також визначення вимог, які пред'являються до дій набувача відчужувачем - вид, характер, перелік, строк їх виконання тощо.

Відчужувач має право вимагати від набувача вчинення дій майнового або немайнового характеру, покладених на нього за спадковим договором (ст. 1305 ЦК), і зобов'язаний не складати заповіт щодо майна, яке є предметом договору, та не відчужувати його (ст. 1307 ЦК). Відповідно, набувач має право вимагати від відчужувача утримання від вчинення зазначених дій і відповідальний перед ним за належне виконання узятих на себе зобов'язань.

На спадковий договір, як і на будь-який інший правочин, поширюються загальні вимоги щодо їх дійсності, додержання яких є необхідною умовою його чинності.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити нормам ЦК, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, а також правам і інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Згідно розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК ( 435-15 ), якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Суд наголошує, що за змістом положень ст.ст. 1302, 1305 ЦК України, спадковий договір є оплатним, проте його оплатний характер має певні особливості - на набувача договором може бути покладене зобов'язання щодо здійснення дій немайнового характеру, а майнове задоволення вимог набувача здійснюється не самим відчужувачем, а відбувається автоматично після його смерті.

Як встановлено судом, згідно з пунктом 6 спадкового договору на відповідачку покладено обовязки щодо вчинення дій майнового характеру (щомісячне забезпечення відчужувача ліками згідно призначень лікарів незалежно від їх вартості), так і дій немайнового характеру (в разі смерті відчужувача її поховання), але фактично надана допомога відповідачем виходила за межі спадкового договору та була значно більшою ніж обумовлена сторонам у договорі, зокрема допомога позивачу в побуті, придбання продуктів харчування, прибирання квартири, прання білизни, приготування їжі, супроводження до лікарів та інші дрібні побутові послуги по господарству.

В свою чергу за умовами спадкового договору на позивача як відчужувача не покладено жодного обовязку, розмір максимальної вартості ліків у договорі не зазначено, що не свідчить про не вигідність умов договору для позивача.

При цьому позивач зберігає право в повній мірі володіти та користуватися своїм житлом, право власності на квартиру переходить до набувача (відповідачки) у разі виконання нею умов цього договору та після смерті відчужувача (пункт 7 спадкового договору).

За змістом ст. 15 ЦК України в судовому порядку підлягає захисту лише порушене, невизнане або оспорюване цивільне право особи.

Позивач та її представник не вказали та в судовому засідання не встановлено, яке саме право позивача було порушено укладенням оспорюваного спадкового договору.

Недостатність уваги, малозначність допомоги по господарству, недостатній догляд, не відвідування позивача кожний день, не зазначення в договорі більшого переліку розпоряджень відчужувача, не є підставою для визнання угоди недійсною.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позову і визнання угоди недійсною.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 80, 81, 133, 141, 206, 258, 259, 263- 265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_3, 51900 до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешкає: АДРЕСА_4, 51931, треті особи - Перша Кам'янська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області в особі державного нотаріуса ОСОБА_5 (ЄРПОУ 02890995, 51931, м. Кам'янське, вул. Медична, 3), Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Дніпровського району м. Кам'янське (, 51937, м. Кам'янське, пр. Перемоги, 45, про визнання спадкового договору недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 15.09.2018 року.

Суддя Я.В. Замкова