Справа № 308/5657/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.09.2018 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Світлик О.М.,

за участю секретаря судового засідання Гайданки Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді скаргу ОСОБА_1 (боржник), де субєкт оскарження Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, стягувач акціонерне товариство «ОТП Банк», на рішення державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із скаргою, де субєкт оскарження Ужгородський МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, стягувач АТ «ОТП Банк», на рішення державного виконавця, згідно з якою просить суд:

скасувати постанову Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області від 25.04.2018 року про стягнення виконавчого збору у ВП № 52092698;

скасувати постанову Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області від 27.04.2018 року про відкриття виконавчого провадження № 56278919.

В обґрунтування поданої скарги заявник посилається на те, що рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 19.11.2015 року у справі № 712/11701/12 було змінено рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.06.2015 року за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № СМ 800/014/2005 від 04.08.2005 року та постановлено стягнути солідарно на користь ПАТ «ОТП Банк» з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 592200,59 грн. та стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість в розмірі 28920,64 грн.

На виконання вищезазначеного рішення апеляційним судом Закарпатської області видано виконавчий лист у справі № 712/11701/12 від 22.08.2016 року.

Вищевказаний виконавчий лист було надіслано для виконання в Ужгородський міський відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, в результаті чого було відкрите виконавче провадження № 52092698 (постанова від 01.09.2016 року).

Головним державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_4 було винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 25.04.2018 року (ВП № 52092698) з ОСОБА_1 в розмірі 62112,12 грн.

27.04.2018 року на підставі заяви стягувача ПАТ «ОТП Банк» про повернення виконавчого документа № 12-4-5/50 від 22.02.2018 року головним державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому проваджені № 52092698 було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 27.04.2018 року, згідно з якою виконавчий документ (виконавчий лист № 712/11701/12 від 22.08.2016 року) повернуто стягувачу.

Зазначає, що того ж дня, на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 25.04.2018 року у ВП № 52092698 головним державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_4 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 56278919 від 27.04.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору в сумі 62112,12 грн.

Заявник ОСОБА_1 вважає, що постанова від 25.04.2018 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 52092698 та винесена на її підставі постанова від 27.04.2018 року про відкриття виконавчого провадження № 56278919 є такими, що прийняті з порушенням вимог чинного законодавства та підлягають скасуванню.

Посилаючись на ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. 1, ч. ч. 1, 2 ст. 27, п. 1 ч. 1 ст. 37, ч. 3 ст. 40, п. п. 1, 3 ч. 1, ч. 4 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» заявник зауважує, що відповідно до вищенаведених положень Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачеві є підставою для закінчення виконавчого провадження № 52092698 за виконавчим листом апеляційного суду Закарпатської області № 712/11701/12 від 22.08.2016 року, та для стягнення державним виконавцем виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що була фактично стягнута, повернута або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом (ч. 2 ст. 27 Закону).

При цьому, заявник звертає увагу, що в силу вимог ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», підставою для стягнення виконавчого збору є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника присуджених сум, розмір яких є базою для визначення розміру виконавчого збору.

Однак, оскільки з моменту відкриття виконавчого провадження та до його закінчення будь-які грошові кошти боржником у добровільному порядку на користь стягувача не перераховувалися та в примусовому порядку державним виконавцем не стягувалися (тобто відсутнє фактичне стягнення за виконавчим документом), то у державного виконавця були відсутні законні підстави для стягнення виконавчого збору у розмірі, який визначений в оскаржуваній постанові про стягнення виконавчого збору від 25.04.2018 року (ВП № 52092698), а тому, заявник вважає, що така постанова не відповідає вимогам ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, заявник вказує, що незаконність вказаної постанови про стягнення виконавчого збору від 25.04.2018 року (ВП № 52092698) свідчить про незаконність похідної від неї постанови від 27.04.2018 року про відкриття виконавчого провадження № 56278919 щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору в сумі 62112,12 грн.

Представник заявника ОСОБА_5 у дане судове засідання не зявився, при цьому подав через канцелярію суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу за відсутності заявника.

Інші учасники справи у дане судове засідання не зявилися.

Дослідивши матеріали справи за поданою скаргою, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обовязок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами 1, 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Згідно з ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною девятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 4 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що 25.04.2018 року головним державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_4 прийнято постанову про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 у розмірі 62112,12 грн. у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 712/11701/12, виданого 22.08.2016 року апеляційним судом Закарпатської області (ВП № 52092698).

27.04.2018 року головним державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_4 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання зазначеної постанови від 25.04.2018 року про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 62112,12 грн. (ВП № 56278919).

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частиною 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням вищенаведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічну правову позицію висловила ОСОБА_6 Верховного Суду в постанові від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд приходить до переконання, що вказана скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому провадження у даній справі слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Керуючись ст. ст. 255, 256, 259-261, 354, 355 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 (боржник), де субєкт оскарження Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, стягувач акціонерне товариство «ОТП Банк», на рішення державного виконавця.

Повідомити ОСОБА_1, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Головуюча О.М. Світлик