Номер провадження: 22-ц/785/5190/18
Головуючий у першій інстанції Літвінова І. А.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2018 року м. Одеса

Справа №520/10732/16-ц

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4,

- відповідач - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Калашнікової О.І. 12 січня 2017 року в м. Одеса,

встановив:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_5 на її користь інфляційні втрати та три проценти річних усього в сумі - 138 113,01 грн..

ОСОБА_4обґрунтовує свої вимоги тим, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2014 р. з відповідача на її користь стягнуто грошову компенсацію ринкової вартості ? частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 у сумі - 164 336 грн.. Рішення суду набрало законної сили - 28.04.2014 р..

Відповідач ухилявся від добровільного виконання рішення суду. Воно було виконано у примусовому порядку тільки - 19.07.2016 р.. Розмір інфляційних втрат за період - з 28.04.2014 р. по 19.07.2016 р. становить - 126 979,63 грн., три проценти річних за цей період становлять - 11 133,38 грн.. Разом - 138 113,01 грн..

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.01.2017 р. вищевказаний позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 - 138 113,01 грн., з яких - 126 979,63 грн. - інфляційні втрати, - 11 133,38 грн. - 3% річних.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, рішенням суду стягнуто з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію ринкової вартості ? частки квартири, що була спільним майном подружжя. Таким чином, зобов'язання відповідача зводиться до сплати грошей, відтак є грошовим зобов'язанням і до цих правовідносин застосовуються положення ст. 625 ЦК України. Аналогічна правова позиція підтверджена постановою Верховного Суду України від 30.03.2016 р. у справі № 6-2168цс15.

Відповідно до касового чеку від 19.07.2016 р. відповідач сплатив вказану в рішенні суду суму на виконання виконавчого листа №1512/8819/2012. Постановою державного виконавця Київського ВДВС від 18.08.2016 р. було закінчено виконавче провадження.

Суд перевірив розрахунки позивачки щодо 3% річних та інфляційних втрат за період з дня набрання законної сили рішення суду по день виконання виконавчого листа і погодився з сумою позову(а. с. 43 - 45).

У квітні 2018 р. ОСОБА_5 звернулася до суду із заявою про перегляд вищевказаного заочного рішення.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25.04.2018 р. заява ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення від 12.01.2017 р. залишена без задоволення.

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить заочне рішення суду від 12.01.2017 р. скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заочне рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, при неправильному застосуванні норм матеріального права.

ОСОБА_5 вказує, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, оскільки у довідці відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС в Одеській області неправильно вказано номер квартири, в якій він зареєстрований. Тому, поштою він не отримував повідомлення про розгляд справи. Відсутні відомості розміщення оголошення про виклик його у судове засідання у друкованому засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур'єр». Вказане унеможливило захищати свої інтереси особисто або через свого представника. На правовідносини сторін не розповсюджується дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, так як визначально між сторонами виникли правовідносини з житлової сфери. Не було досліджено питання про наявність прострочення виконання зобов'язання, оскільки ОСОБА_4 не пред'являла до нього будь-яких вимог після набрання рішення законної сили 28.04.2014 р.. Звернулася до ДВС тільки - 16.07.2015 р. (більше ніж через рік). 30.03.2015 р. виконавче провадження було закрито у зв'язку з відмовою ОСОБА_4 авансувати проведення виконавчих дій. Вдруге виконавче провадження відкрито - 17.06.2016 р. та закрито - 19.06.2016 р. у зв'язку зі сплатою боргу. Тому прострочення виконання рішення не було до - 26.01.2016 р.. За період - з 26.01.2016 р. по 19.07.2016 р. інфляційні втрати становлять - 6 504,09 грн., три проценти річних - 2 311,48 грн..

ОСОБА_4відзиву на апеляційну скаргу не надала.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, чинних на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду вказаним вимогам законодавства у повній мірі не відповідає. Погодитися повністю з вищевказаними висновками суду першої інстанції не можна.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про необхідність стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. 625 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення судом першої інстанції, ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України) права.

Між сторонами виникли правовідносини щодо сплати грошової суми, стягнутої за рішенням суду (виконання грошового зобов'язання).

За правилами, передбаченими ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що з відповідача підлягає стягненню грошова сума за рішенням суду. Таким чином, висновок суду про необхідність стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних у зв'язку з невиконанням рішення суду є правильним.

Доводи апелянта про те, що на правовідносини сторін не розповсюджується дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, так як визначально між сторонами виникли правовідносини з житлової сфери, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки між сторонам визначально існували правовідносини спільної часткової власності, припинення права на частку в спільній частковій власності. Рішенням суду з відповідача стягнута грошова сума.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо періоду умисного невиконання відповідачем рішення суду, а звідси - розміру інфляційних втрат та трьох проценті річних.

Визначаючи інший розмір інфляційних втрат та трьох процентів річних колегія суддів виходить з наступного.

У позові ОСОБА_4 посилається тільки на момент набрання заочним рішенням законної сили (28.04.2014 р.) та час сплати згідно рішення суду (19.07.2016 р.). Разом з тим, жодних посилань на час її звернення до ДВС з приводу примусового виконання рішення суду, відкриття виконавчого провадження, здійснення дій ДВС щодо повідомлення відповідача про необхідність добровільно виконати рішення суду, здійснення інших виконавчих дій тощо позов не містить. Разом з тим, передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність настає за невиконання грошового зобов'язання з вини боржника.

По справі ухвалено заочне рішення за відсутності доказів належного сповіщення відповідача, оскільки направлені йому судові повістки повернулися до суду з приміткою пошти - «За закінченням терміну зберігання» (а. с. 22, 37). Розміщення оголошення про виклик відповідача у судове засідання тільки у газеті «Одеські вісті», при наявності відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача у будь-якому випадку не є належним сповіщенням про розгляд справи. Направлена відповідачу копія заочного рішення також повернулася до суду з приміткою пошти - «За закінченням терміну зберігання» (а. с. 50).

Таким чином, матеріали справи не спростовують доводи апелянта про те, що йому стало відомо про наявність рішення суду про стягнення на користь позивачки грошової суми тільки - 26.01.2016 р..

За період з 26.01.2016 р. по 19.07.2016 р. (сплата суми за рішенням суду) інфляційні втрати становлять - 6 504,09 грн., три проценти річних - 2 311,48 грн.. Разом - 8 815,57 грн.. Розрахунок перевірений колегію суддів, визнаний правильний. Цей розрахунок позивачкою не спростований.

Доводи апелянта про його неналежне повідомлення про розгляд справи, не пред'явлення до нього будь-яких вимог після набрання рішенням законної сили з боку ОСОБА_4, відсутність доказів про прострочення ним виконання рішення суду до 26.01.2016 р., є обґрунтованими.

Таким чином, апеляційна скарга є частково обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Необхідно ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4.

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України у зв'язку з частковим задоволенням позову, необхідно стягнути на користь сторін судовий збір пропорційно стягнутим/відмовленим у стягненні сумам: - з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір, сплачений останньою за подання позову, у сумі - 106,03 грн. = 1656,75 грн. (а. с. 2, 3) х 6,4%; - з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судовий збір, сплачений останнім за подання апеляційної скарги, у сумі - 2 493,50 грн. = 2 664,00 грн. (а. с. 101) х 93,6%.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 січня 2017 року- скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 інфляційні втрати у сумі - 6 504 (шість тисяч п'ятсот чотири) грн. 09 коп., три проценти річних у сумі - 2 311 (дві тисячі триста одинадцять) грн. 48 коп., що разом становить - 8 815 (вісім тисяч вісімсот п'ятнадцять) грн. 57 коп..

В решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 (НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі - 106 (сто шість) грн. 03 коп..

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 (НОМЕР_1) судовий збір у сумі - 2 493 (дві тисячі чотириста дев'яносто три) грн. 50 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

О. М. Таварткіладзе