Справа № 465/7753/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/1224/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Струс Л.Б.,

Суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

Секретар: Симець В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Франківського районного суду м.Львова у складі судді Мартинишин М.О. від 06 березня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 06 березня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що ухвала є незаконною. Вказує, що 14.08.2013 року Франківським районним судом м.Львова видано судовий наказ про стягнення з її покійного батька ОСОБА_3 заборгованості за спожиті комунальні послуги. У рамках відкритого виконавчого провадження №48495932 Франківського ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області постановою державного виконавця від 27.11.2015 року накладено арешт на майно боржника, у тому числі на квартиру за місцем проживання останнього. Постановою державного виконавця від 24.12.2015 року судовий наказ повернуто стягувачу без виконання. 04.01.2017 року ОСОБА_3 помер, після його смерті відкрилась спадщина за законом. Зазначає, що державний нотаріус відмовився видавати їй свідоцтво про право на спадщину, покликаючись на інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про накладений арешт на квартиру, як єдиний об`єкт спадкового майна. Вважає, що її заява про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню повністю обґрунтована нормами ст.. 1281 ЦК України, яка встановлює преклюзивні строки заявлення кредиторами своїх вимог до спадкоємців, що прийняли спадщину. Вказує, що ні стягувач ні державний виконавець повторно не подавали виконавчий документ до виконання та не ініціювали заміну боржника після його смерті.

Зазначає, що оскільки виконавче провадження є завершальною стадією судового процесу у суду не було перешкод на підставі ст.. 55 ЦПК України розглянути подану нею заяву по суті.

Просить ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 06 березня 2018 року скасувати та задовольнити її заяву повністю.

Сторони в судове засідання не зявилися, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.2 ЦПК України одним з основних засад цивільного судочинства є верховенство права.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції вважав що заява може бути подана тільки боржником, а відомості щодо заміни «боржника» у виконавчому провадженні ВП №48495932 після смерті ОСОБА_3 на час розгляду заяви в суді відсутні. Оскільки заявник не є боржником, не звернувся до суду із заявою про заміна боржника у виконавчому провадженні, тому твердження заявника, що він є правонаступник не ґрунтуються на положеннях Цивільно-процесуального Кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що 14.08.2013 року Франківський районним судом м. Львова видано судовий наказ №2-н/465/1179/13 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь ЛКП Південне у розмірі 3643,24 грн. та судовий сбір у розмірі 114,70 грн.

У провадженні Франківського ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області знаходилось виконавче провадження №48495932 з примусового виконання судового наказу Франківського районного суду м. Львова від 14.08.2013 року №2-н/465/1179/13 про стягнення заборгованості з Дідика Юрія Ярославовича на користь ЛКП Південне у розмірі 3757,94 грн. та постановою державного виконавця від 24.12.2015 року було повернуто вказаний виконавчий документ стягувачу.

04.01.2017 року помер ОСОБА_3, який був батьком заявника.

Після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_2 звернулася з заявою про прийняття спадщини до П`ятої львівської державної нотаріальної контори.

Заяву про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню обгрунтовує тим, що оскільки постановою державного виконавця від 27.11.2015 року накладено арешт на все майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, виконавче провадження не відновлюється і не закінчене, що перешкоджає їй отримати свідоцтво про прийняття спадщини за законом.

Відповідно до ч.1 ст.432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч.2 ст.432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обовязок боржника відсутній повністю чи частково у звязку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав визнавати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, оскільки заявник ОСОБА_2 не є боржником чи стягувачем та у суду відсутні підстави вважати що судовий наказ видано помилково, обовязок боржника відсутній повністю чи частково у звязку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою.

Як вбачається з апеляційної скарги, ОСОБА_2 зазначає, що не має наміру ініціювати перед судом питання про надання їй статусу боржника у виконавчому провадженні адже в такому разі їй прийдеться погашати борги померлого батька, хоча строки заявлення вимог кредиторами померлого спадкодавця минули.

Відповідно до ст.. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на час його смерті, за виключенням тих, що нерозривно повязані з особою спадкодавця.

Для отримання свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю необхідно її прийняти. Так, для того щоб прийняти спадщину спадкоємцю, який постійно не проживав зі спадкодавцем, необхідно на протязі шести місяців з дня смерті спадкодавця подати заяву про прийняття спадщини ( стаття 1270 Кодексу).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 24 січня 2017 року подала заяву в П`яту Львівську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини за законом.

Якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту, а у разі наявності заборони на відчуження нерухомого майна нотаріус повідомляє кредитора про те, що спадкоємцям боржника видано свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до вимог ст.. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до ст.. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Відповідно до ст.. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а тому підстав для задоволення такої немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 06 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 17.09. 2018 року.

Головуючий

Судді