Справа № 500/5468/18
Провадження № 2/500/2984/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Пащенко Т.П.,

за участю секретаря - Топтигіної О.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі справу за позовом ОСОБА_1 до Суворівської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами, які в судовому засіданні 23.10.2018 року уточнив його представник, якими просить встановити факт постійного проживання позивача разом з померлою ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, а саме, станом на ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1, та визнати за ним в порядку спадкування законом після смерті матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну ділянку площею 1,4996 га, кадастровий номер: НОМЕР_5, розташовану на території Суворівської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області масив НОМЕР_7, та на земельну ділянку площею 1,4999 га, кадастровий номер: НОМЕР_4, розташовану на території Суворівської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області масив НОМЕР_8. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_2 Після її смерті залишилось спадкове майно, зокрема: земельна ділянка площею 1,4996 га, кадастровий номер: НОМЕР_5, розташована на території Суворівської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області масив НОМЕР_7, та земельна ділянка площею 1,4999 га, кадастровий номер: НОМЕР_4, розташована на території Суворівської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області масив НОМЕР_8. За життя ОСОБА_2 заповіт не залишала. На день смерті матері, ОСОБА_1 постійно проживав спільно з нею за адресою: АДРЕСА_1. Таким чином, він прийняв спадщину після смерті матері. У встановлений законом шестимісячний строк ОСОБА_1 не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, у тому зв'язку, що постійно проживав із спадкоємцем на час її смерті.

Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі.

У судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_3, який пояснив, що дійсно ОСОБА_1 постійно проживав з померлою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, на час відкриття спадщини, а саме, станом на ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вислухавши представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення свідків, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_9, виданого 11.11.2004 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.04.52100126, ОСОБА_2 є власником земельних ділянок площею 3,000 гектарів, які розташовані на території Суворівської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області масив НОМЕР_7, 19а, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери НОМЕР_1, НОМЕР_2 (а.с.14).

Дана інформація підтверджена інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 23.10.2018 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого 21.03.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на: земельну ділянку площею 1,4996 га, кадастровий номер: НОМЕР_5, розташовану на території Суворівської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області масив НОМЕР_7, та на земельну ділянку площею 1,4999 га, кадастровий номер: НОМЕР_4, розташовану на території Суворівської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області масив НОМЕР_8.

За життя спадкодавець ОСОБА_2 заповіт не залишила, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області №1637 від 01.08.2018 (а.с.15).

Так, спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 став син ОСОБА_1, що підтверджено свідоцтвом про народження (повторним) серії НОМЕР_6, виданим Малиновським районним відділом у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 24.05.2018 року.

ОСОБА_1 спадщину після матері ОСОБА_2 прийняв, оскільки проживав разом із нею на день її смерті, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області №1637 від 01.08.2018 (а.с.15), але юридично своїх прав на спадкове майно за життя не оформив.

Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_2 відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Інших спадкоємців немає.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України розгляд справ про встановлення факту віднесено до компетенції суду.

Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

За позицією Верховного Суду України, викладеною в абз.2 п.2 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент смерті.

Так, факт проживання позивача ОСОБА_1 разом з матір'ю ОСОБА_2 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1, а саме на день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1, підтверджує допитаний в судовому засіданні свідок та зібрані у справі докази, а саме, довідка виконавчого комітету Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області №1637 від 01.08.2018 (а.с.15).

Згідно п. 6 ч. 1 ст. З Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація - це лише внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання, із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку уповноваженого на те органу. При цьому, громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання.

Таким чином, саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця.

Враховуючи викладене, на думку суду правомірними є вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за ним права власності на вказане нерухоме майно.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 81 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 200, 259, 263-265, 315 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, до Суворівської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, адреса місцезнаходження юридичної особи - вул.Пушкіна,47, смт.Суворове Ізмаїльського району Одеської області, про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1, а саме на день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на:

- земельну ділянку площею 1,4996 га, кадастровий номер: НОМЕР_5, розташовану на території Суворівської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області масив НОМЕР_7;

- земельну ділянку площею 1,4999 га, кадастровий номер: НОМЕР_4, розташовану на території Суворівської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області масив НОМЕР_8.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Т.П.Пащенко