Справа № 381/2054/18 Головуючий у І інстанції Осаулова Н. А.
Провадження № 22-ц/780/3832/18 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 26 18.09.2018
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2018 року м. Київ

справа № 381/2054/18

провадження № 22ц/780/3832/18

Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Іванової І.В. (суддя-доповідач), Сліпченка О.І., Савченка С.І.

сторони :

позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_4

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» в особі представника Литвиненко Олени Леонідівни на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2018 року у складі судді Осаулової Н.А., про повернення позовної заяви позивачу,

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, який мотивував тим, що 17 серпня 2010 року між банком і відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір про надання банківських послуг, який включає заяву позичальника, «Умови та правила надання банківських послуг» і «Правила користування платіжною карткою» і на підставі якого банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 900 грн. із сплатою 20,40 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов'язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти. У зв'язку із невиконанням позичальником умов кредитного договору, просив стягнути із відповідача на користь банку заборгованість за кредитом у розмірі 60561,40 грн. та судові витрати.

Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області 10 липня 2018 року позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі ст.185 ЦПК України у зв'язку із неусуненням її недоліків.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді від 10 липня 2018 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Скарга мотивована тим, що недоліки заяви, вказані в ухвалі судді про залишення позову без руху, є надуманими, безпідставними, не грунтуються на вимогах процесуального закону і перешкоджають у доступі до правосуддя, а відтак оскаржувана ухвала судді про повернення позову є незаконною і необгрунтованою.

Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (п.6 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Повертаючи позовну заяву, суддя першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивач не усунув недоліків, вказаних в ухвалі судді від 25 червня 2018 року.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками судді, оскільки вони зроблені в результаті порушення судом норм процесуального права та є передчасними.

Форма та зміст позовної заяви, яка подається до суду, визначені у ст.ст.175, 177 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додерждання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів із дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Згідно ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді від 25 червня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без руху і заявнику надано строк для усунення недоліків терміном десять днів з дня отримання копії ухвали.

На виправлення недоліків у встановлений суддею строк ПАТ КБ «ПриватБанк» подав до суду заяву, де надав пояснення по суті вказаних суддею недоліків та додав належним чином оформлене платіжне доручення про перерахування судового збору.

Колегія суддів вважає, що недоліки, зазначені в ухвалі судді від 25 червня 2018 року, зокрема відсутність доказів про вжиття позивачем заходів досудового врегулювання спору, незазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовом, незазначення інформації щодо наявності у позивача оригіналів письмових або електронних доказів, неналежне засвідчення копій наданих позивачем письмових доказів, зазначенні суддею необгрунтовано, поскільки із позову вбачається, що позивач зрозуміло і доступно обгрунтував свої вимоги, пославшись на порушення його прав як кредитора за кредитним договором, обгрунтував наявність між банком і відповідачем спірних правовідносин за кредитним договором та додав заяву позичальника, а також вказав про те, що відповідач продовжує ухилятися від повернення боргу.

Копії доданих до заяви письмових доказів належно посвідчені, повноважним представником банку. Якщо суддя вважає, що копії письмових документів мають бути посвідчені інакше, то він має вказати як саме, пославшись на відповідний нормативний акт, який таке передбачає.

Це ж стосується вказаних суддею в ухвалі недоліків щодо незазначення і ненадання суду доказів про неможливість вирішення спору в позасудовому порядку, які не грунтуються на законі і перешкоджають позивачу у доступі до правосуддя, гарантованому ст.ст.55,124 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилання судді на відсутність доказів обізнаності відповідача про існування боргу за кредитним договором, взагалі стосуються з'ясування судом обставин справи під час її розгляду і не пов'язані із вирішенням питання про відповідність позову вимогам процесуального закону.

Посилання судді в ухвалі на відсутність належних доказів сплати судового збору з огляду на невідповідність оформлення платіжного доручення суперечать ч.2 ст.9 Закону України «Про судовий збір», яка покладає на суд обов'язок перевірити зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України перед відкриттям провадження у справі. Така перевірка здіснюється за допомогою автоматизованої системи документообігу суду (Д-3), яка наявна в тому числі в Фастівському міськрайонному суді і яка містить інформацію про сплату особою судового збору за вказаними у платіжному документі реквізитами, зокрема коли, в якій сумі, за якими банківськими реквізитами і яким документом, та про зарахування збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Отже, якщо є сумніви щодо сплати судового збору, суддя самостійно взмозі перевірити ці обставини і роздрукувати відповідний витяг із автоматизованої системи документообігу суду.

Крім того, повертаючи позовну заяву суддя в ухвалі взагалі не вказав які саме недоліки із перерахованих в попередній ухвалі від 25 червня 2018 року позивач не усунув, що порушує приписи процесуального закону щодо законності і обгрунтованості судового рішення. Такі ж вимоги щодо необхідності обгрунтування судових рішень містить і практика Європейського суду з прав людини, яка вказує, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 27 вересня 2001 року; «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Суддя вказаних обставин не врахував і постановив необгрунтовану ухвалу про повернення позову.

Згідно ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З викладених вище підстав колегія суддів приходить до висновку, що ухвала судді першої інстанції підлягає до скасування, а справа направляється для продовження розгляду у зв'язку із порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст.259, 374, 379,381 ЦПК України, апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного аціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволити.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: