УХВАЛА

№ 201/189/18

провадження 2-н/201/10/2018

12 січня 2018 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Федоріщев С.С., ознайомившись з матеріалами заяви Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги з ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» 10 січня 2018 року звернулося до суду з заявою про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги з ОСОБА_1.

З вищезазначеної заяви та викладу обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, а також з поданих документів витікає, що у боржника перед заявником виникла заборгованість, в звязку з чим останній просить стягнути її з боржника, однак вказана заборгованість виникла, що виникла понад три роки, а оскільки заявник звернувся до суду з вказаною заявою лише 10 січня 2018 року, тому з урахуванням зазначеного вбачається пропуск позовної давності, тобто є спір про право.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, також відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно п. 9 постанови № 14 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23 грудня 2011 року наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність субєктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення субєктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обовязок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Разом із тим лише той факт, що договірні зобовязання (наприклад, у частині оплати заборгованості телекомунікаційних послуг чи послуг телебачення і радіомовлення) не виконуються, без обґрунтування причин, не вважається наявністю спору про право.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачу судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для предявлення позову в суд за такою вимогою.

Також слід зазначити, що згідно ч.2 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

На підставі викладеного, керуючись п. 5 ч.1 ст. 165, ч.2 ст. 166, ст.ст. 260,353,354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Приватному акціонерному товариству «ВФ Україна» відмовити у видачі судового наказу за заявою Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги з ОСОБА_1 та рекомендувати звернутися до суду з вказаними вимогами в порядку позовного провадження.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до апеляційний суд Дніпропетровської області, шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду

Суддя