Справа №:755/3650/18
Провадження №: 2/755/2720/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Гончарука В.П.,

за участі секретаря Краснової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про перерозподіл розміру часток учасників приватизації, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про перерозподіл розміру часток учасників приватизації. Просить суд визначити ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1/4 частині квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивував тим, що 16 квітня 1998 року на підставі Розпорядження Дніпровської районної державної адміністрації міста Києва від 16 квітня 1998 року №4С-209 органом по оформленню права власності на об'єкти нерухомого майна і житла було видано свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та членам його сім'ї: ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних долях. На момент видачі свідоцтва про право власності ОСОБА_8 була померлою та помилково не була знята з реєстраційного обліку. В наслідок чого не могла бути стороною правочину в силу закону. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року позов ОСОБА_1 до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло та визнання права власності на частину нерухомого майна - задоволено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло та визнання права власності на частину нерухомого майна відмовлено. Крім того на момент розгляду справи мати позивача ОСОБА_5 померла, хоча вона мала право на приватизацію в момент її здійснення. Таким чином, оскільки фактична кількість учасників правочину, які отримали частки у праві власності на спірну квартиру зменшилась, частка кожного з учасників була рівною, а недійсність окремої частини правочину не тягне за собою недійсність інших його частин.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмову заяву з прохання слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

Треті особи у судове засідання не з'явилися, хоча повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надали письмові заяви з прохання слухати справу за їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

В судовому засіданні встановлено, що 16 квітня 1998 року на підставі Розпорядження Дніпровської районної державної адміністрації міста Києва від 16 квітня 1998 року №4С-209 органом по оформленню права власності на об'єкти нерухомого майна і житла було видано свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та членам його сім'ї: ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних долях.

Відповідно свідоцтва про смерть від 16.03.1995 року, актовий запис № 16, Серія НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_9.

Відповідно свідоцтва про смерть від 03.11.2014 року, актовий запис № 18589, Серія НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_5.

15.03.2016 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хіоніною Н.М. видано свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстровано в реєстрі за № 415 ОСОБА_3 після смерті його дружини ОСОБА_5, відповідно до якого спадщина на яку видане це свідоцтво складається з 1/5 частини квартири АДРЕСА_2.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

За правилами ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності.

Згідно ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважється, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_2 приватизована згідно з законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» на підставі чого було видано свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого спірна квартира належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та членам його сім'ї: ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних долях.

В свою чергу, звертаючись до суду позивач просить суд визначити ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1/4 частині квартири АДРЕСА_1.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_5, якій позивач просить визначити ? частину спірної квартири померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, після чого її чоловіку ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстровано в реєстрі за № 415 відповідно до якого спадщина на яку видане це свідоцтво складається з 1/5 частини квартири АДРЕСА_2.

У зв'язку з чим, суд не має можливості визначити ? частину спірної квартири ОСОБА_5, оскільки на момент розгляду даної справи остання померла та 1/5 частина квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування перейшла її чоловіку.

Крім того, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16 квітня 1998 року виданого на підставі Розпорядження Дніпровської районної державної адміністрації міста Києва від 16 квітня 1998 року №4С-209, 1/5 частина квартири АДРЕСА_2 належить ОСОБА_7.

Суд не бере до уваги тверджень позивача, щодо помилкового зазначення у свідоцтві про право власності на житло від 16 квітня 1998 року, власника частини спірної квартири ОСОБА_7, оскільки дане свідоцтво в частині не скасовано та визнано недійсним не було, що підтверджується рішенням суду постановленого з даного приводу.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року позов ОСОБА_1 до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло та визнання права власності на частину нерухомого майна - задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло №5648/7628 від 16 квітня 1998 року в частині визнання права приватної спільної сумісної власності за ОСОБА_7 на 1/5 частини квартири АДРЕСА_3.

Визнано в порядку набувальної давності право власності на 1/5 частини квартири АДРЕСА_4 за ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло та визнання права власності на частину нерухомого майна відмовлено.

Дане рішення набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, доказів, щодо прийняття спадщини, яка складається з частини спірної квартири після смерті ОСОБА_7 позивачем до суду надано не було.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про перерозподіл розміру часток учасників приватизації - не підлягають задоволенню, оскільки стороною позивача обрано невірний спосіб захисту.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 355, 368, 370, 372 Цивільного кодексу України, ст.ст. 7-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про перерозподіл розміру часток учасників приватизації - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: