Справа № 308/6797/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.10.2018 місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді Світлик О.М.,
за участю секретаря судового засідання Гайданки Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області в особі Ужгородського міського відділу, виконавчий комітет Ужгородської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області в особі Ужгородського міського відділу, виконавчий комітет Ужгородської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
У позовній заяві позивач посилається на те, що йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 29.12.2015 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.12.2015 року. Згідно з довідкою зазначений багатоквартирний будинок житлово-експлуатаційної організації (ТОВ «Наш Добробут») № 505 від 22.05.2018 року у вказаній квартирі, крім місця проживання позивача, також зареєстровано місце проживання відповідача, який там фактично проживав ще за часів СРСР і з яким позивач особисто не знайомий, оскільки відповідач змінив фактичне місце проживання ще на початку 1990-х років, задовго до придбання квартири позивачем. Відповідно до акту перевірки дотримання паспортного режиму від 22.05.2018 року, складеного комісією ТОВ «Наш Добробут» і засвідченого сусідами позивача в якості свідків, відповідач не проживає за вказаною адресою вже понад 25 років. Разом з тим, колишній мешканець, в порушення законодавства України, зокрема ст. 29 ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 року, не здійснив зняття з реєстрації свого колишнього місця проживання у квартирі, чим створює позивачу перешкоди у реалізації права власності на вищевказану квартиру, а саме це створює юридичні перешкоди у можливості її відчужити, у разі бажання позивача, та спричиняє додаткові необґрунтовані витрати позивача на житлово-комунальні послуги, оскільки вартість окремих з них (вивіз сміття, обслуговування будинку та прибудинкової території тощо) розраховується, виходячи з кількості зареєстрованих у квартирі осіб, хоча фактично мешканців квартири менше. Оскільки самостійно відповідач необхідні адміністративні процедури по зняттю з реєстраційного обліку не проводить, позивач змушений звернутися за врегулюванням цього питання до суду.
З посланням на викладене позивач просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 27 у будинку № 10 по вул. Докучаєва у м. Ужгороді, та усунути перешкоди з боку ОСОБА_2 у користуванні та розпорядженні ОСОБА_1 належною йому на праві приватної власності квартирою № 27 у будинку № 10 по вул. Докучаєва у м. Ужгороді шляхом зняття ОСОБА_2 з реєстрації за вказаним місцем проживання.
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.07.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 03.10.2018 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за даною позовною заявою до судового розгляду по суті.
Позивач у судове засідання не зявився, при цьому його представник ОСОБА_3 подав через канцелярію суду заяву, згідно з якою просять розглянути справу без участі позивача та його представника, зазначивши, що позовні вимоги підтримують та просять задовольнити.
Відповідач у судове засідання повторно не зявився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином в порядку, визначеному ч. 10 ст. 187 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки не повідомлено, відзив протягом строку, встановленого судом відповідач не подав, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Представник третьої особи відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради у судове засідання не зявися, при цьому подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без їх участі, оскільки заперечень та зауважень щодо позовних вимог немає.
Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області в особі Ужгородського міського відділу у судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомлено та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує позивач та його представник.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 є в цілому власником квартири АДРЕСА_2, що стверджується договором купівлі-продажу квартири від 29.12.2015 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.12.2015 року.
У квартирі за вищезазначеною адресою з 26.05.1984 року значиться зареєстрованим відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується письмовим повідомленням відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУ ДМС України в Закарпатській області від 09.07.2018 року та довідкою відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 11.07.2018 року.
З довідки від 22.05.2018 року за № 505, виданої ТОВ «Наш-Добробут» позивачу ОСОБА_1 вбачається, що останній проживає і його місце проживання зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. У житловому приміщенні за вказаною адресою також зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Відповідач зареєстрований, але не проживає у належній на праві власності позивачу квартирі АДРЕСА_2 більше двадцяти пяти років, що підтверджується актом перевірки паспортного режиму від 22.05.2018 року, затвердженим директором ТОВ «Наш-Добробут» 22.05.2018 року.
Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Обєктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).
Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Статтею 71 ЖК України визначено, що право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті даної статті.
Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України).
Як встановлено судом, реєстрація відповідача у квартирі, що належить позивачу є перешкодою йому для користування і розпоряджання своєю власністю на свій розсуд, і таке становище порушує конституційні права позивача.
Беручи до уваги наведені обставин, оскільки відповідач не є членом сімї позивача та співвласником квартири, а також у належній позивачу квартирі не проживає та правових підстав для користування даною квартирою немає, суд вважає, що позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 27 у будинку № 10 по вул. Докучаєва в м. Ужгород Закарпатської області, є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Як зазначено у висновках постанови Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012 року, виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. А отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).
З врахуванням зазначених висновків, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача щодо зняття відповідача ОСОБА_2 з реєстрації за вказаним місцем проживання не підлягають до задоволення.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 13, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 273, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 16, 379, 382, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 71, 72, 150 ЖК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області в особі Ужгородського міського відділу, виконавчий комітет Ужгородської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 27 у будинку № 10 по вул. Докучаєва в м. Ужгород Закарпатської області.
У задоволенні решти позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1409 (одна тисяча чотириста девять) гривень 60 коп. судового збору.
Позивач: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.
Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів » від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Дата складення повного судового рішення 24 жовтня 2018 року.

Головуюча О.М. Світлик