Номер провадження: 22-ц/785/6960/18
Номер справи місцевого суду: 495/2258/15-ц
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 липня 2018 року по цивільній справі за позовом заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним державного акту на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року заступник Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора звернувся до суду з позовом, в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області у якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Затоківської селищної ради народних депутатів № 94 від 29.12.1999 року в частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки 1167а площею 0,043 га в садівничому кооперативі «Нептун»;

- визнати незаконним та скасувати рішення Затоківської селищної ради №1424 від 11.02.2005 року;

- визнати недійсним державний акт на право власності па земельну ділянку серії НОМЕР_1 площею 0,041 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, для ведення садівництва, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право поспиного користування землею, договорів оренди землі 15.07.2005 за № НОМЕР_2, виданий ОСОБА_4;

- скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,041 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, для ведення садівництва, яка належить ОСОБА_4 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 15.07.2005 за № НОМЕР_2.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 липня 2018 року у задоволенні позову заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Білгород- Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним державного акту на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності - відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 липня 2018 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити заявлений позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним державного акту на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що цивільні права, свободи чи інтереси ОСОБА_2 якимось чином порушено, не визнано або оскаржено відповідачами по справі.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим у справі обставинам та заснований на законодавстві.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

-рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради № 276 від 19 травня 1967 року ОСОБА_4 передано земельну ділянку № АДРЕСА_1;

-протоколом загальних зборів АДРЕСА_1 від 26 лютого 1984 року у зв'язку зі смертю власника ділянки АДРЕСА_1 ОСОБА_4, вказану земельну ділянку передано його сину - ОСОБА_5 (чоловік позивачки) та останнього прийнято до членів АДРЕСА_1, про що видано членський квиток АДРЕСА_1 з зазначенням площі земельної ділянки 0,07 га, площі будівлі у складі будинок - 17 кв.м, веранда - 8 кв.м, обслуговуючі будівлі - 4 кв.м.;

-після смерті чоловіка позивачки - ОСОБА_5, ОСОБА_2 на підставі рішення протоколу загальних зборів АДРЕСА_1 від 24 липня 1999 прийнято до членів АДРЕСА_1, про що видано членський квиток АДРЕСА_1 з зазначенням площі земельної ділянки 0,07 га.;

-рішенням Затоківської селищної ради від 19 квітня 2011 року № 243 ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,0798 га для ведення садівництва, розташовану в СТ «Нептун», ділянка АДРЕСА_1;

-під час розроблення технічної документації у 2012 році ОСОБА_2 стало відомо, що ОСОБА_4 оформлено право власності на земельну ділянку площею 0,041 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, а саме: рішенням Затоківської селищної ради № 94 від 29.12.1999 згідно п. 6 додатку до рішення передано ОСОБА_4 у власність земельну ділянку АДРЕСА_1 загальною площею 0,043 га, під садами 0,042 га, під будівлями 0,001 га із земель АДРЕСА_1;

-рішенням Затоківської селищної ради № 1424 від 11 лютого 2005 року внесено зміни в п. 6 додатку до рішення Затоківської селищної ради № 94 від 29 грудня 1999 року та викладено у наступній редакції: «п.6 - ділянка АДРЕСА_1 - ОСОБА_4 - загальна площа 0,041 га,з них ріллі - 0,024 га, під будівлями та господарськими спорудами - 0,017 га.»;

-15 липня 2005 року на підставі зазначеного рішення ОСОБА_4 отримано державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,041 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 для ведення садівництва, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі від 15 липня 2005 року за № НОМЕР_2;

Згідно зі ст. 119 ЦПК України в редакції діючий на час подання та уточнення позовних вимог, підставами позову, які відповідно до ст. ст. 31, 215 цього Кодексу в редакції діючий на час подання та уточнення позовних вимог, суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Як на підставу порушення прав ОСОБА_2 заступник Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора посилався на те, що згідно з висновком судового експерта сектору ТДЦ і почерку НДЕКЦ при ГУ МВС України в Одеській області від 23 листопада 2012 року № 1385, підпис від імені ОСОБА_2 в акті від 24 березня 2005 року про встановлення меж земельної ділянки, наданої у власність відповідачу, виконаний ОСОБА_6, який займав посаду голови АДРЕСА_1;

Крім того, позивачем вказано на те, що ОСОБА_2 є власником садового будинку АДРЕСА_1 в АДРЕСА_1 у смт Затока Одеської області, у зв'язку із чим згідно ст.120 ЗК України до неї перейшло право власності на відповідну земельну ділянку і за правилами ст.152 ЗК України вона має право вимагати від ОСОБА_4, який на думку позивача порушує права ОСОБА_2, усунення порушень її прав власності.

Відповідно до ст. 82 ч. 5 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 жовтня 2002 року у справі № 2-1250/2002 задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, Білгород- Дністровської державної податкової інспекції про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності, яким за ОСОБА_2 визнано право власності на садовий будинок АДРЕСА_1 на косі Кароліно-Бугаз в смт. Затока Одеської області, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,043 га.

Указаним рішення було встановлено, що:

-земельну ділянку АДРЕСА_1 було передано ОСОБА_5 (чоловіку ОСОБА_2.). На даній ділянці ОСОБА_5 побудував житловий будинок площею 36 кв. м. і будучи членом кооператива подав заяву на ім'я голови кооперативу про оформлення половини земельної ділянки на свого племінника ОСОБА_8 Згідно з рішенням загальних зборів АДРЕСА_1 від 27.07.1996 року заяву ОСОБА_5 було задоволено, земельну ділянку поділено на 2 земельні ділянки з привласненням номерів - АДРЕСА_1, після чого ОСОБА_4 став використовувати земельну ділянку АДРЕСА_1 за призначенням. Було визначено межі земельних ділянок, яких сторони дотримувались.

-ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер.

-14 серпня 1999 року ОСОБА_2 звернулась в об'єднану раду садових товариств масиву Кароліно-Бугаз щодо виділення їй спірної земельної ділянки в цілому, в результаті чого їй було видано книжку члена кооперативу, згідно з якою вона зазначена користувачем земельної ділянки площею 700 кв.м., що не відповідало дійсності.

-у зв'язку із приватизацією земельних ділянок правління кооперативу «Нептун» підтвердило рішення від 19 лютого 1996 року та відповідні рішення загальних зборів від 27 липня 1996 року, згідно з якими ОСОБА_4 було надано земельну ділянку з визначеними межами. Спірна земельна ділянка була поділена на дві рівні земельні ділянки, площами по 0,043 га. кожна, за якими закріплені номера 1167 та 1167-а.

-згідно з рішенням Затоківської селищної ради від 29.12.1999 року № 94 сторонам було передано у власність земельні ділянки за номерами 1167 та 1167-а площами по 0,043 га. кожна.

-крім того, указаним судовим рішенням було відмовлено у задоволені позовної вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття у спадщину земельної ділянки АДРЕСА_1, враховуючи, що площа ділянки АДРЕСА_1 згідно рішення Затоківської ради від 29.12.1999 року №94 - 0,043 га., а не 0,07 га. як вказує ОСОБА_2

На час ухвалення судом 09.07.2018 року оскаржуваного рішення, судове рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 16 жовтня 2002 року скасовано або змінено не було і перебувало в законній силі.

Тому суд першої інстанції обгрутовано зазначив, що обставини, які встановлені рішенням суду від 16.10.2002 року, зокрема, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки - АДРЕСА_1, яка була виділена йому на підставі рішення загальних зборів АДРЕСА_1, на яку ОСОБА_2 не має жодних законних прав, спростовують доводи позивача про те, що на території спірної земельної ділянки (АДРЕСА_1), розташований будинок, який є власністю ОСОБА_2

Також суд вірно вказав, що рішенням Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 16 жовтня 2002 року по справі № 2-1250/2002 за ОСОБА_2 визнано право власності на чітко визначений будинок, який розташований на виділеному їй загальними зборами АДРЕСА_1 земельній ділянці АДРЕСА_1.

Жодних документів, які підтверджують наявність земельній ділянці, оформленої на користь ОСОБА_4, будинку, належного на праві власності ОСОБА_2 позивачем не надано.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що за клопотанням прокурора судом неодноразово призначались судові земельно-технічні експертизи для встановлення об'єктивної оцінки досвідів позивача стосовно місцезнаходження ті відношення один до одного нерухомого майна (земельної ділянки, будинку), яке належить сторонам по справі, які так і не були проведені, оскільки сторони по справі не надавали додаткових матеріалів, необхідних для надання висновку експерту.

Слід зазначити, що до матеріалів справи в обгрунтування обставин, якими позивач огбгрутовує вимогу про визнання державного акта про право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку недійсним, додано висновок експерта щодо підробку підпису ОСОБА_2 на акті визначення меж земельних ділянок АДРЕСА_1

Оскільки спір між сторонами стосується не меж і площі суміжних земельних ділянок, а незаконності з точки зору позивача отримання відповідачем всієї земельної ділянки АДРЕСА_1 і наленості ій земельної ділянки АДРЕСА_1 площею 798 кв. м., куди фактично входить і площа земельної ділянки, виділеної відповідачу під АДРЕСА_1, то сам по собі факт підроблення підпису в акті погодження меж земельної ділянки не є достатньою підставою для визнання державного акта ОСОБА_4 недійсним.

З копії технічного паспорту від 29.04.2004 року, виконаного Білгород-Дністровським БТІ садового будинку на земельній ділянці АДРЕСА_1, вбачається, що садовий будинок літ. «А» площею 36,2 кв. м. побудований у 1972 році, мансарда надбудована у 1986 році, господарські будівлі побудовані у 1959, 1980 та 1981 роках. Всі вказані будівлі у технічному паспорті позначені, як самочинне будівництво. При цьому, як вбачається з технічного паспорту від 29.04.2004 року, частина садового будинку літ. «А» площею 36,2 кв. м. знаходиться на земельній ділянці АДРЕСА_1.

Отже на час розподілу земельної ділянки АДРЕСА_1 на дві самостійні за АДРЕСА_1 площею 0,43 та АДРЕСА_1 площею 0,41 га. розташовані на колишній земельній ділянці АДРЕСА_1 площею 798 кв. м. будівлі були побудовані (реконструйовані) самочинно, не були введені в експлуатацію та не були зареєстровані в якості нерухомого майна на праві власності і тому не враховувались про поділі земельної ділянки на дві самостійних і відбувалось це за життя ОСОБА_9 (чоловіка позивача та дядьки відповідача) за його власним волевиявленням, як члена кооперативу.

Проте, як вже зазначалося право власності на садовий будинок рішенням Білгород- Дністровського міського суду Одеської області від 16 жовтня 2002 року, яке вступило в законну силу 04.12.2003 року визнано за ОСОБА_2

На час набрання рішенням про визнання права власності на садовий будинок - 04.12.2003 року діяв ЦК УРСР 1963 року, відповідно до якого набуття право власності не пов'язувалося з державною реєстрацією нерухомості. Тобто власником будинку ОСОБА_2 стала з набранням законної сили рішення Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 16 жовтня 2002 року, тобто 04.12.2003 року.

Відповідно до редакції ч.І ст.120 ЗК України на час набуття ОСОБА_2 права власності на садовий будинок, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Тобто ані цивільне ані земельне законодавство України закон на час набуття позивачем права власності на садовий будинок, не передбачало автоматичного переходу права власності або права користування на земельну ділянку або її частину, де такий будинок розташований.

Оскільки спірна земельна ділянка була кооперативом передана ОСОБА_4, як члену кооперативу і рішенням Затоківської сільради від 29.12.1999 року земельні ділянки кооперативу «Нептун» передані у власність громадянам-членам АДРЕСА_1 до яких увійшли і ОСОБА_2 і ОСОБА_4, то сам по собі факт переходу 04.12.2003 року до ОСОБА_2 права власності на садовий будинок, частина якого можливо знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_4 не мав наслідком перехід права власності на земельну ділянку або її частину, передану ОСОБА_4 у власність.

Документів про оформлення оренди на вказану частину земельної ділянки ОСОБА_2 з уточненням площі земельної діялнки в тому числі на рівні кооперативу та врегулювання цього питання з суміжним землекористувачем ОСОБА_4 на час видачі останньому державного акту про право власності - не представлено.

Також позивач не посилається на наявність вже вирішеного судового спору під час оформлення і видачі державного акту про право власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_4

Тим більше, що позивач не могла не знати, що ОСОБА_4 не визнає її вимоги щодо отримання у власність переданої йому земельної ділянки за АДРЕСА_1 в садівничому кооперативі «Нептун».

Враховуючи наведене, судова колегія погоджується з висновком міськрайонного суду про відсутність підстав для задоволення вимог про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним державного акту на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності.

Доводи апеляційної скарги про невірну оцінку судом обставин встановлених рішенням суду від 16.10.2002 року, ненадання оцінки почеркознавчій експертизі про підробку підпису в акті встановлення меж, не порушення прав позивача оформленням відповідачем державного акту висновків суду першої інстанції не спростовують, а зведені до намагання перевстановити обставини, які вірно встановлені судом та переоцінити докази, яким судом надано належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги про не проведення судом земельно-технічної експертизи не можуть бути взятими до уваги, оскільки висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки встановлені експертизою обставини вбачаються зі змісту технічного паспорту від 29.04.2004 року, виконаного Білгород-Дністровським БТІ садового будинку на земельній ділянці АДРЕСА_1, які були в полі зору міськрайонного суду і підлягали оцінці в сукупності з усіма іншими доказами. Крім того, будь-яких виключних підстав неможливості подати вказані докази до суду першої інстанції, що надає підстави для прийняття їх на стадії апеляційного переглдяу рішення, представником позивача не наведено. Не проведення судової експертизи під час розгляду справи в суді першої інстанції пов'язано з ненаданням необхідних документів самим позивачем. При цьому, незважаючи на це суд призначав земельно-технічну експертизу за заявою представника позивача неодноразово і зазначив про причини її непроведення в мотивувальній частині рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування (зміни) рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 24 жовтня 2018 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова