УХВАЛА

Іменем України

13 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 757/5845/16-ц

провадження № 61-41381ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В.І., розглянув касаційну скаргу Державної служби України з питань праці на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2018 року у складі суддів: Борисової О. В., Ратнікової В. М., Панченка М. М., за заявою ОСОБА_4 про роз'яснення рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної служби України з питань праці, Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці», третя особа - ОСОБА_5, про визнання наказу протиправним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2017 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року скасовано. Позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано наказ Державної служби України з питань праці від 11 січня 2016 року № 4-к про звільнення позивача з посади директора Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці» з 12 січня 2016 року відповідно до пункту 1 статті 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення законодавства, що призвело до значних негативних наслідків, та припинення дії контракту від 03 грудня 2014 року № 5 на підставі підпункту «б» пункту 5.3 цього контракту незаконним. Поновлено ОСОБА_4 на посаді директора Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці» з 12 січня 2016 року. Стягнуто з Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 108 261 грн з утриманням податків й інших обов'язкових платежів. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позову відмовлено.

У травні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Апеляційного суду м. Києва із заявою, у якій просив роз'яснити резолютивну частину рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2017 року щодо того, хто з відповідачів зобов'язаний поновити його на роботі на посаді директора Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці» з 12 січня 2016 року.

В обґрунтування заяви ОСОБА_4 вказував, що його не поновлено на роботі, оскільки рішення суду є незрозумілим в резолютивній частині сторонам по справі, стосовного того, яка саме особа: Державна служба України з питань праці чи Державна установа «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці» зобов'язана поновити його на роботі на посаді директора Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці» з 12 січня 2016 року.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2018 року заяву ОСОБА_4 про роз'яснення рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2017 року задоволено. Роз'яснено, що рішення Апеляційного суду міста Києва від 23 березня 2017 року щодо поновлення ОСОБА_4 на посаді директора Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці» з 12 січня 2016 року здійснює Державна служба України з питань праці.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що оскільки, наказ про звільнення ОСОБА_4 був виданий Державною службою України з питань праці, а в подальшому він був визнаний судом незаконним, відтак поновлення ОСОБА_4 на роботі відноситься до компетенції органу, який видав наказ про звільнення, тобто до повноважень Державної служби України з питань праці. Окрім цього, апеляційним судом прийнято до уваги, що 29 вересня 2017 року ухвалою Печерського районного суду міста Києва було виправлено описку, допущену у виконавчому листі, зазначивши найменування боржника: «Державна служба України з питань праці». Державна служба України з питань праці не погоджуючись з постановленою ухвалою подала апеляційну скаргу, яка 04 квітня 2018 року постановою Апеляційного суду м. Києва по справі №757/5845/16-ц задоволена частково, ухвала суду першої інстанції скасована, а справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції з мотивів того, що внесення виправлення у виконавчий лист до роз'яснення судового рішення є передчасним.

27 липня 2018 року Державна служба України з питань праці звернулася через засоби поштового зв'язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2018 року, у якій просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та відмовити у задоволенні заяви про роз'яснення рішення суду. При цьому посилається на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що на виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2017 року судом першої інстанції видано виконавчий лист, де боржником в частині поновлення позивача на роботі зазначено Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці». У червні 2017 року з метою належного виконання судового рішення Державну установу «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці» звернулася до Печерського районного суду м. Києва із заявою про роз'яснення виконавчого листа, яка не була розглянута. 22 листопада 2017 року Державною установою «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці» на виконання судового рішення та вимог державного виконавця видано наказ № 55-к про поновлення ОСОБА_4 на посаді директора інституту з 12 січня 2016 року та запрошено ОСОБА_4 з'явитись на роботу з трудовою книжкою. Таким чином заява про роз'яснення рішення суду подана вже після того, як воно виконано боржником.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Як свідчить тлумачення частини першої та другої статті 271 ЦПК України роз'яснення рішення суду можливе тоді, коли воно є незрозумілим, і це ускладнює його реалізацію. При здійсненні роз'яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз'яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, суд відмовляє в роз'ясненні рішення.

Встановивши, що в рішенні Апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2017 року не вказана особа, яка зобов'язана здійснити поновлення позивача на посаді, а тому в цій частині рішення є незрозумілим, і це ускладнює його реалізацію, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про задоволення заяви про роз'яснення судового рішення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судом апеляційної інстанцій норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної служби України з питань праці на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2018 року за заявою ОСОБА_4 про роз'яснення рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної служби України з питань праці, Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці», третя особа - ОСОБА_5, про визнання наказу протиправним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель