Справа № 167/200/18
Провадження №2/167/145/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2018 року

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Сіліча І.І.,

за участю: секретаря Шелест Т.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ПАТ КБ "Приватбанк" - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рожище цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4 районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

26.02.2018 року представник позивача звернувся в суд із позовною заявою до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4 районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 29.12.2006 року між ним Приватбанком було укладено кредитний договір VOE0RC10080957 на строк з 29.12.2006 року по 29.10.2007 року, згідного якого він отримав грошові кошти у вигляді строкового кредиту у розмірі 16898,81 грн. Станом на 16.09.2014 р. він заборгував Відповідачу грошові кошти за кредитним договором в розмірі 116697,08 грн, які складаються з наступного: 12368,87 грн. заборгованість за кредитом; 25002,07 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1520,93 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 77805,23 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Відповідач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з нього. 17.11.2014 р. ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у розмірі 116 697,08 грн. за кредитним договором від 29.12 2006 р. було залишено без розгляду за заявою Відповідача. Минаючи судовий розгляд справи, для задоволення своїх вимог щодо стягнення заборгованості з Позивача. Відповідач звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості згідно кредитного договору VOE0RC10080957.17.11.2017 р. приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_5вчинено виконавчий напис № 11674 за кредитним договором № VOE0RC10080957 від 29.12.2006 укладеного між ним та Відповідачем у забезпечення виконання зобов'язання про стягнення з Позивача на користь Відповідача грошових коштів у розмірі 210 397 грн. 56 коп. Вчиняючи виконавчі дії у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», ОСОБА_4 районний відділ державної виконавчої служби Головного територіальною управління юстиції у Волинській області на підставі виконавчого напису нотаріуса від 17.11.2017 року виніс Постанову № 55514013 від 22.01.2018 р. та здійснив виклик боржника державним виконавцем, про що рекомендованим листом надіслав їх на поштову адресу Позивача, зобовязав останнього подати декларацію про доходи та майно, а також 31.01.2018 року з'явитись до виконавця щодо сплати боргу за виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату. Вказана обставина прямо суперечить вимогам ст.88 Закону України «Про виконавче провадження» де передбачено - «Нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню та скасувати виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 від 17.11.2017 року зареєстрований в реєстрі № 11674, яким звернуто стягнення грошових коштів у сумі 210397(двісті десять тисяч триста девяносто сім) грн. 56 коп. і стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_3 понесені ним витрати на сплату судового збору в сумі 704(сімсот чотири) грн. 80 коп., та 8200(вісім тисяч двісті) грн.00 коп. витрати на правову допомогу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві та просив позов задовольнити.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував щодо їх задоволення. Від нього надійшов відзив на позов, який він мотивував тим, що здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Главою 14 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року V» 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями, встановлено такі документи: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відтак, виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачом, а відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості по наданим документам. Для вчинення виконавчого напису, банк надав нотаріусу вказані документи. Крім цього, жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що для вчинення виконавчого напису, нотаріус зобов'язаний витребувати інші документи. Вважає, що позивач не навів доказів, які б підтверджували, що спірний виконавчий напис вчинено з порушенням закону.

Представники третьої особи в судове засідання не зявилися хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Приватний нотаріус ОСОБА_5 в судове засідання не зявився. Подав до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що виконавчим написом приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, який зареєстрований 17.11.2017 року в реєстрі №11674 на кредитному договорі № VOE0RC10080957 від 29.12.2006 року задоволено вимоги відповідача ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» до позивача.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Згідно зі ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачом, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Як вбачається з копії оспорюваного виконавчого напису, у ньому зазначено відомі дані боржника, а також, що сума заборгованості становить 210397,56 включає: залишок заборгованості за кредитом 12368,87грн.; залишок заборгованості за відсотками 65355,51 грн.; комісія 1520,91 грн.; пеня - 131152 грн.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»).

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачом.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачом документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачом. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачом відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

З оспорюваного виконавчого напису не вбачається, що при його вчиненні нотаріус отримував від заявника первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, квитанції про сплату передбачених кредитним договором платежів тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позичальника перед банком, а також сума процентів, зазначена у написі, є безспірними.

Розрахунок боргу, наданий банком щодо наявності грошового зобов'язання позивача по кредиту, процентах, є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум і слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог банку до позивача, який не згоден з таким розрахунком.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі №6-887цс 17 від 05 липня 2017 року з урахуванням приписів статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Стороною відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» не додано доказів того, що між сторонами існує домовленість про збільшення строків позовної давності. Таким чином, при розрахунку заборгованості мають застосовуватися загальні строки позовної давності передбачені законом, адже умовами договору інших строків не обумовлено.

Крім того, суду не надано доказів того, що нотаріус з'ясував чи не пропущено банком строк позовної давності, не встановив коли було здійснено останню оплату по кредиту.

З виконавчого напису вбачається, що строк за який проводиться з 29.12.2006 року по 06.09.2017 року. становить 3904 днів.

В той же час, заочним рішенням Рожищенського районного суду від 25.12.2007 року було задоволено позов ПАТ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в сумі 19204,03 грн. за отриманий кредит по тому ж кредитному договору VOE0RC10080957 від 29.12.2006 року за період 29.12.2006 року по 23.10.2007 року.

17.09.2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» знову звернулося до Рожищенського районного суду з позовними вимогами до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості знову таки по тому ж самому кредитному договору № VOE0RC10080957 від 29.12.2006 року за період 29.12.2006 року по 16.09.2014 року. Ухвалою суду від 17.11.2014 року цивільний позов був залишений без розгляду.

Отже, нотаріус при вчиненні такого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку.

З врахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що у нотаріуса були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису, а відтак оспорюваний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає до виконанню.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір в сумі 704, 80 гривень.

Крім того, відповідно до ст. 137 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача 8200(вісім тисяч двісті) грн. 00 коп. витрати на правову допомогу, що підтверджується письмовими доказами, зокрема: договором про надання правової допомоги № 7 від 07 березня 2017 року, звітом про приймання-передачу виконаних робіт по договору про правову допомогу № 7 з ОСОБА_3, квитанцією від 24 березня 2018 року про оплату праці представника.

Керуючись ст.ст. 10-13, 77, 81, 89, 137, 141, 158, ст.ст. 263-265 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 629, 1054 ЦК України, ст.ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню та скасувати виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 від 17.11.2017 року зареєстрований в реєстрі № 11674 яким звернуто стягнення грошових коштів у сумі 210397(двісті десять тисяч триста девяносто сім) грн. 56 коп..

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_3 понесені ним витрати на сплату судового збору в сумі 704(сімсот чотири) грн. 80 коп., та 8200(вісім тисяч двісті) грн.00 коп. витрати на правову допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Волинського апеляційного суду через Рожищенський районний суд Волинської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.10.2018 року

СУДДЯ: /підпис/ ОСОБА_6

Оригіналу відповідає.

Суддя Рожищенського

районного суду ОСОБА_6