Постанова

Іменем України

14 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 133/3413/15-ц

провадження № 61-9049в18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н.О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

за зустрічним позовом:

позивач - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26 травня 2017 року у складі судді Сєчка В. Л. та на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 08 листопада 2017 року у складі суддів: Голоти Л. О., Сопрун В. В., Денишенко Т. О.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментах, припинення стягнення аліментів.

ОСОБА_4, посилаючись на те, що з 02 липня 2015 року дитина проживає разом з нею, просила суд визначити місце проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 з матір'ю, стягнути на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, звільнити її від сплати заборгованості по аліментах в сумі 7 606 грн за період з 01 липня 2015 року по 01 лютого 2016 року та припинити стягнення з неї на користь відповідача аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

У квітні 2016 року ОСОБА_5 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визначення місця проживання малолітньої дитини, визнання акту по факту проживання недійсним, визнання дій протиправними, відібрання та повернення дитини за попереднім місцем проживання, відшкодування шкоди та стягнення заборгованості по аліментах. Свої вимоги обґрунтовував тим, що дитина проживає разом з ним, що є постійним місцем її проживання.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково: визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_4, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на дитину в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн щомісячно, починаючи з 23 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття; розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону; рішення суду в частині аліментів допущено до негайного виконання в межах стягнення суми за один місяць; припинено з 23 грудня 2015 року стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів на дитину в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, в іншій частині позовних вимог відмовлено. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_4 на його користь 5429,15 грн заборгованості по аліментах, в іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4, виходячи виключно з інтересів малолітньої дитини, яка виявила бажання проживати разом з матір'ю. Задовольняючи частково зустрічний позов ОСОБА_5 та стягуючи з ОСОБА_4 на його користь заборгованості по аліментах на дитину дійшов висновку, що зазначена заборгованість підлягає стягненню, оскільки виникла за час проживання дитини з батьком.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 08 листопада 2017 року рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

У грудні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішенняКозятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26 травня 2017 року та на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 08 листопада 2017 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_5 мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконні та необґрунтовані, оскільки ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Суди неповно з'ясували обставини, що мають значення для справи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_5 на оскаржувані судові рішення залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків скарги.

14 лютого 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішенняКозятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26 травня 2017 року та на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 08 листопада 2017 року передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2018 рокувідкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано із Козятинського міськрайонного суду Вінницької області зазначену справу.

14 березня 2018 року зазначена справа надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду та передана судді-доповідачу.

27 березня 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_4 на касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішенняКозятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26 травня 2017 року та на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 08 листопада 2017 року, який мотивований тим, що рішення суду першої та апеляційної інстанцій є законні, обґрунтовані, оскільки ухвалені з дотриманням матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 є безпідставними та необґрунтованими.

Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що сторони перебували у шлюбі, від шлюбу мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу дитина проживала разом з батьком та його новою сім'єю.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26 березня 2013 року з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

ОСОБА_8, якій виповнилось 13 років, виявила бажання проживати разом із матір'ю.

Відповідно до висновку Комісії з питань захисту прав дитини при Козятинській міській раді Вінницької області 25 квітня 2017 року №10 за місцем проживання матері створені всі необхідні умови для життя, навчання та гармонійного розвитку дитини.

Згідно з висновком психолога, опитаного в судовому засіданні, у дитини більш яскраві спогади з життя за час проживання з матір'ю враховуючи перебування дитини у перехідному віці, вона потребує уваги і турботи матері.

Опитана у судовому засіданні малолітня ОСОБА_6 підтвердила, що проживає із матір'ю та бажає з нею проживати.

Враховуючи інтереси малолітньої дитини, особливі потреби дитини пов'язані з її віком, враховуючи думку дитини, якій виповнилось 13 років і вона набула право на висловлення особистої думки щодо місця проживання, та проживання дитини разом з матір'ю з липня 2015 року, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про часткове задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_4 на його користь заборгованості по аліментах, яка виникла у зв'язку з їх несплатою за період проживання дитини з батьком та відмови в іншій частині його позовних вимог за їх недоведеністю.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судами з додержанням норм процесуального права, що виходить за межі компетенції касаційного суду.

Інші доводи касаційної скарги не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 08 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат