Справа № 729/1361/17
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

09 серпня 2018 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

судді Бойко В.І., за участю секретаря судового засідання Шлапак Н.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ДП " Національне газетно- журнальне видавництво " - Бірюка М.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ДП «Національне газетно-журнальне видавництво», Міністерства культури України про стягнення заробітної плати і санкції за час затримки,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до ДП «Національне газетно-журнальне видавництво», Міністерства культури України про стягнення заробітної плати і санкції за час затримки, уточнюючи свої вимоги просить стягнути з ДП «Національного газетно-журнального видавництво» 104 783, 62 грн. заборговності , з яких :

31 864,00 грн. невиплаченої заробітної плати (різниця між посадовим окладом,

гарантованим законодавством, та фактично виплаченим розміром за період з 01.05.2016

по31.12.2016);

72 919,62 грн. - середній заробіток за весь час затримки в порядку ст. 117 Кодексу законів про працю України. Свої вимоги обгрунтовує тим, що у період з 16.02.2016 по 24.07.2017 він працював в Державному підприємстві «Національне газетно-журнальне видавницво» на посаді головного редактора редакції журналу «Пам'ятки України: історія та культура» з посадовим окладом у розмірі 6 355 грн., що підтверджується копією трудової книжки та довідки від 29.11.2016 №690/01-08.

Розмір його посадового окладу, як головного редактора (редактора) державного або комунального друкованого засобу масової інформації встановлюється на рівні посадового окладу заступника міністра Міністерства культури України, яке згідно зі свідоцгвом про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації від 01.06.1994 (дублікат серія КВ № 683 видано 11.07.2012) є засновником (співзасновником) друкованого засобу масової інформації.

06 квітня 2016 року затверджено Постанову Кабінету Міністрів України № 292 «Деякі питання оплати праці державних службовців в 2016 році», яка набрала чинності з 01.05.2016 та діяла до 18.01.2017. Цією постановою встановлено розміри посадових окладів на постах державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних органівв.

Так, Схемою посадових окладів на посадах державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних органів, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 №292 встановлено, що розмір посадового окладу заступника заступник керівника державного органу складає 10 338 гривень.

Фактично ж, розмір посадового окладу складав 6 355 грн., що на 3 983 грн. менше від суми, що підлягала оплаті.

Беручи до уваги дату набрання чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 292 «Деякі питання оплати праці державних службовців в 2016 році» - з 01.05.2017. то заборгованість з оплати заробітної плати у розмірі посадового окладу склала: 8 міс. * 3983,00 грн. - 31 864,00 грн

Сума штрафних санкцій, передбачених ст. 117 Кодексу законів про працю України, розраховується наступним чином:

Дата його звільнення - 24.07.2017.

Розмір його посадового окладу на момент звільнення 11 000,00 грн. у травні 2017 року та 5 500,00 грн. у червні 2017 року (неповний робочий місяць).

Середньоденна заробітна плата складає:11 000,00 грн. (травень 2017 року) + 5 500,00 грн. (червень 2017 року): 31 робочі дні за два місяці (20 робочих днів у травні 2017 року та 11 робочих днів у червні 2017 року) = 532,26 грн.

Період не виплати належної частки заробітної плати з 25.07.2017 по 07.02.2018 (день підготовки заяви про збільшення позовних вимог).Липень 2017 року - робочих днів, серпень 2017 року - 22 робочих дні, вересень 2017 року - 21 робочий день, жовтень 2017 року - 21 робочий день, листопад 2017 року - 22 робочих дні, грудень 2017 року - 20 робочих днів, січень 2018 року - 21 робочий день, лютий 2018 року - 5 робочих днів. Разом: 137 робочих днів. Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки по день подачі позову складає: 532,26 грн. * 137робочі дні = 72 919,62 грн.

Вважає, що несвоєчасне здійснення перерахунку та невиплата заробітної плати в повному обсязі порушує його права на належну оплату праці в повному обсязі.

У відповіді на відзив ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» позивач вказує, що в рамках відзиву, відповідачем визнано факти: роботи його в ДП на посаді головного редактора редакції журналу «Пам'ятки України: історія та культура»; нарахування заробітної плати йому, її невиплати у визначені їм розмірах й строки. Жодного заперечення щодо зазначених фактів відзив не містить. Згідно записів трудової книжки прийняття на роботу позивача здійснювалось саме ДП «Національне газетно-журнальне видавництво», що означає наділення даної юридичної особи статусом роботодавця з усіма правами та обов'язками у трудових правовідносинах, в тому числі й щодо своєчасного нарахування й виплати заробітної плати. Спір у справі виник внаслідок неналежного виконання роботодавцем обов'язків щодо виплати заробітної плати. Відповідачем не наведено доказів, що спростовують правовідносини з ним. Надані на запит суду довідки про нараховані йому виплати, підтверджують факт обліку робочого часу ним на підприємстві на зайнятій посаді.

Його трудова книжка та надані відповідачем відомості не містять інформації про нарахування заробітної плати іншою, ніж відповідач особою. Таким чином, наведені доводи підтверджують вірність висновку про належність відповідача.

Невиконання тією чи іншою особою своїх зобов'язань, як на це вказує відповідач, не спростовує обов'язку роботодавця своєчасно здійснювати виплату заробітної плати, адже право на оплату праці гарантовано Конституцією України та є безумовним.

Матеріали справи не містять доказів невиконання Міністерством культури України своїх обов'язків співзасновника. Стан виконання будь-ким з засновників своїх зобов'язань є предметом іншого спору і на захист чи порушення прав позивача жодним чином не впливає.

Від ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» надійшов відзив та заперечення, в яких вони вказують, що не є належним відповідачем в межах заявлених позивачем позовних вимог у даній справі, з огляду на невиконання Міністерством культури України зобов'язань згідно Установчої угоди від 23.04.1994. Державне підприємство в повній мірі виконує свої зобов'язання щодо виплат заробітної плати працівникам згідно затверджених документів. Відповідно до ст.6.1. Статуту Орган управтіння майном (Міністерство культури України) затверджує організаційну структуру та штатну чисельність працівників з урахуванням умов і фонду оплати праці. Відповідно на виконання Статуту, а саме цього пункту, здійснювалися всі виплати і були виконані без порушень зі сторони підприємства. Тобто всі повноваження, надані підприємству, були виконані в повному обсязі. І про це добре ознайомлений позивач.

Позивачем не надано жодного обґрунтування, на якій правовій підставі Державне підприємство зобов'язано виконувати накази та розпорядження Міністерства культури України. Враховуючи ту обставину, що жодних коштів Міністерство культури України на виконання свої наказів не перераховувало.

Державне підприємство не може нести додаткових зобов'язань наданих третіми особами щодо виплат які не передбачені статутними та іншими внутрішніми документами підприємства.

Державне підприємство в межах своєї статутної діяльності, керуючись штатним розписом, колективним договором та чинним трудовим законодавством повністю виконало свої зобов'язання щодо виплат по заробітній платі позивачу. Не заслуговують уваги суду міркування позивача з приводу того, чи зверталось Державне підприємство до Міністерства культури України з вимогами або до суду із порушених позивачем питань, оскільки правовідносини що виникають між вказаними суб'єктами стосуються виключно їх. В той же час, позивач цілком зрозуміло ухиляється від заперечень стосовно Установчої угоди від 23.04.1994 р., де Міністерство культури України взяло на себе зобов'язання фінансувати фонд заробітної плати (в т. ч. гонорар) працівників редакції журналу «Пам'ятки України; історія та культура».

Разом з тим, ні у своїй відповіді ні на виконання ухвали суду про надання вказаного договору про правонаступництво позивач не надав та не посилається на нього.

Таким чим, слід дійти висновку, що Міністерство культури України вийшло із співзасновників редакції журналу «Пам'ятки України: історія та культура» при чому ним було ліквідовано заборгованість із заробітної плати або відсутність такої заборгованості визнано позивачем як одним із співзасновників вказаного ЗМІ.

Міністерства культури України надало відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти позову в частині вимог, що стосуються Міністерства, адже викладені у ньому доводи та посилання на відповідні закони України та інші нормативно- правові акти є недостовірними і хибними з наступних причин.

Відповідно до пункту 1.5. Статуту Відповідача, затвердженого наказом Міністерства від 21.11.2011 № 1044/0/16-11 (із змінами згідно з наказами Міністерства від 28.08.2012 № 918 та від 10.12.2013 № 1272) (копія наявна в матеріалах справи), видавництво є державним підприємством, що діє на основі державної власності та належить до сфери управління Міністерства культури України.

Згідно з пунктом 6.3. Статуту відповідача до складу видавництва входить, зокрема, редакція журналу «Пам'ятки України: історія та культура», де позивач працював на посаді головного редактора.

Частиною другою статті 2 Кодексу законів про працю України встановлено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Як вбачається з записів трудової книжки позивача прийняття на роботу останнього здійснювалось відповідачем, що означає наділення даної юридичної особи статусом роботодавця (власника чи уповноваженого ним органу) з усіма правами та обов'язками у трудових правовідносинах, в тому числі й щодо своєчасного нарахування й виплати заробітної плати.

Спір у справі виник внаслідок неналежного виконання роботодавцем обов'язків щодо виплати заробітної плати. Предметом спору у даній справі є стягнення заробітної плати. Дана вимога звернена до роботодавця.

Матеріали справи не містять доказів невиконання Міністерством своїх обов'язків співзасновника видання. Стан виконання будь-ким з засновників своїх зобов'язань є предметом іншого спору і на захист чи порушення прав Позивача жодним чином не впливає.

Предметом доказування у даній справі є обставини, що підтверджують заявлені вимоги - виплата заробітної плати у повному обсязі. Угода, предметом регулювання якої є організаційні питання того чи іншого видання не доводить й не спростовує підстав позову.

Подана до суду позовна заява та вимоги, викладені в ній, грунтуються виключно на нормах трудового права і не регулюються положеннями про виконання договірних зобов'язань.

З положень Статуту відповідача вбачається, що відповідач не тільки самостійно на підставі чинного законодавства виступає стороною-роботодавцем щодо трудового колективу редакції журналу «Пам'ятки України: історія та культура», а й на генерального директора підприємства покладено обов'язки та відповідальність за їх виконання в частині дотримання трудового законодавства. І саме керівник визначає умови оплати праці працівників структурних підрозділів Відповідача.

Слід зазначити, що згідно зі Статутом Відповідача останній є

госпрозрахунковим підприємством. Згідно з пунктом 3.2 Статуту Відповідача

Видавництво є суб'єктом підприємницької діяльності.

Державне підприємство не належить до бюджетних установ, які утримуються за рахунок державного бюджету.

З огляду на викладене, у держави в особі Міністерства культури України відсутній обов'язок повністю утримувати Видавництво, яке є суб'єктом господарювання і здійснює підприємницьку діяльність, за рахунок державного бюджету.

Позивач не знаходиться у трудових відносинах з Міністерством, а тому не має права вимоги стягувати з Міністерства на свою користь недоотриману заробітну плату та компенсацію за затримку заробітної плати. Міністерство не є належним відповідачем в межах заявлених позивачем позовних вимог у даній справі.

Позивач у судовому засіданні підтримав збільшені позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ДП " Національне газетно-журнальне видавництво " позовні вимоги позивача не визнав з підстав викладених у відзиві.

Суд, заслухавши учасників судового засідання, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи зі слідуючого.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 з 16.02.2016 по 24.07.2017 працював в Державному підприємстві «Національне газетно-журнальне видавницво» на посаді головного редактора редакції журналу «Пам'ятки України: історія та культура».

Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

З урахуванням того, що відповідач не здійснив з позивачем належного розрахунку при звільненні, то вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості з оплати заробітної плати у розмірі посадового окладу 8 міс. * 3983,00 грн. - 31 864,00 грн. відповідає встановленим обставинам справи та підлягає задоволенню.

Щодо іншої частини позовних вимог стосовно стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні, то суд вважає за необхідне відмітити наступне.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Сума штрафних санкцій, передбачених ст. 117 Кодексу законів про працю України, розраховується наступним чином:

Дата звільнення ОСОБА_3 - 24.07.2017.

Розмір його посадового окладу на момент звільнення 11 000,00 грн. у травні 2017 року та 5 500,00 грн. у червні 2017 року (неповний робочий місяць).

Середньоденна заробітна плата складає:11 000,00 грн. (травень 2017 року) + 5 500,00 грн. (червень 2017 року): 31 робочі дні за два місяці (20 робочих днів у травні 2017 року та 11 робочих днів у червні 2017 року) = 532,26 грн.

Період не виплати належної частки заробітної плати з 25.07.2017 по 07.02.2018 (день підготовки заяви про збільшення позовних вимог).Липень 2017 року - робочих днів, серпень 2017 року - 22 робочих дні, вересень 2017 року - 21 робочий день, жовтень 2017 року - 21 робочий день, листопад 2017 року - 22 робочих дні, грудень 2017 року - 20 робочих днів, січень 2018 року - 21 робочий день, лютий 2018 року - 5 робочих днів. Разом: 137 робочих днів. Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки по день подачі позову складає: 532,26 грн. * 137робочі дні = 72 919,62 грн.

Інші наявні в матеріалах справи докази, висновків суду не спростовують.

Суд не бере до уваги позицію відповідача про відсутність грошових зобов'язань перед позивачем, у зв'язку із виконанням іншою особою умов угоди про припинення трудового договору, оскільки чинне законодавство України визначає обов'язок саме роботодавця провести остаточний розрахунок при звільненні працівника і не вказує на можливість його проведення іншою особою, у випадку якщо роботодавець продовжує свою діяльність як юридична особа.

Враховуючи те, що позивача звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду із позовом, судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог на підставі ст. 141 ЦПК України.

Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати.

Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню судовий збір за позов майнового характеру у розмірі 1047,83 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ДП «Національне газетно-журнальне видавництво», Міністерства культури України про стягнення заробітної плати і санкції за час затримки задовольнити.

Стягнути з ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» на користь ОСОБА_3 31 864,00 грн. невиплаченої заробітної плати , 72 919,62 грн. - середнього заробітку за весь час затримки, а всього стягути 104 783 (сто чотири тисячі сімсот вісімдесят три) гривні 62 копійки.

Стягнути з ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1047,83 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Бобровицький районний суд протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Бойко