АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про припинення правовідносин за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_5 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ПАТ «Альфа-Банк» (далі - відповідач), в якому просив визнати припиненими правовідносини за кредитним договором № 490076784 від 12.06.2008 укладеним між ним та відповідачем, у зв'язку з належним виконанням ним зобов'язань за кредитним договором, зокрема сплатою в повному обсязі заборгованості визначеної судовим рішенням (а.с.1,2).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.10.2017 відкрито провадження у справі (а.с.28).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10.04.2018 у задоволенні позову відмовлено (а.с.72-76).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про неможливість припинення зобов'язань за кредитним договором з огляду на те, що банк вважає наявною заборгованість, яка утворилась з 12.05.2016 до дня фактичного розрахунку 27.03.2017, оскільки у останнього є право нараховувати відсотки та інші штрафні санкції (а.с.70,80).

Слід вказати, що Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з викладеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.06.2018 відкрито провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с.87,88).

У визначений судом строк відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.07.2018 справу призначено до апеляційного розгляду на 15.08.2018 (а.с.93).

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, про причини неявки представника суд не повідомив, а тому суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за його відсутності, оскільки неявка належним чином повідомленого представника відповідача не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності належних правових підстав для припинення зобов'язань за кредитним договором, так як банк має право на стягнення відсотків та інших штрафних санкцій за період з 12.05.2016 до дня фактичного розрахунку 27.03.2017.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з рішенням суду, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 12.06.2008 між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 490076784 за умовами якого банк надав позивачу грошові кошти у розмірі 25 425,53 доларів США строком до 12.06.2015 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,99% річних.

Кредитні кошти були надані з цільовим використанням - придбання транспортного засобу, згідно договору купівлі-продажу укладеного між ОСОБА_5 та ТОВ «Паритет-Авто» від 05.06.2008, зокрема автомобіля KIAMAGENTIS, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1.

Вказаний транспортний засіб, за умовами кредитного договору, є предметом застави (а.с.5,6).

Також, з матеріалів справи вбачається, що в якості забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором, 12.06.2008 між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки.

У зв'язку із невиконанням взятих на себе зобов'язань та виниклою заборгованістю, яка станом на 12.05.2015 була визначена банком у розмірі 289 879,52 грн., останній, у червні 2015 року звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.04.2016 позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 задоволено частково - стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 490076784 від 12.06.2008 у розмірі 289 879,52 грн. (з яких: борг по кредиту - 265 458,50 грн. борг за відсотками - 15 485,22 грн., пеня - 8 935,80 грн.) та судовий збір у розмірі 2 898,80 грн. У задоволенні позову до ОСОБА_4 відмовлено (а.с.16,17).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.03.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.

Скасовано заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13.04.2016 в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» кредитної заборгованості і в цій частині ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість по кредитному договору від 12.06.2008 № 490076784 станом на 12.05.2015, яка складається з:

- поточної заборгованості за кредитом - 7 596,53 долари США, що за курсом валют становить 156 404,96 грн.;

- поточної заборгованості за відсотками - 37,06 доларів США, що за курсом валют становить 763,03 грн.;

- простроченої заборгованості за відсотками - 405,32 долари США, що за курсом валют становить 8 345,13 грн.

В іншій частині рішення залишено без змін (а.с.18-20).

Встановлено, і не заперечується представником ПАТ «Альфа-Банк», що 27.03.2017 ОСОБА_5 виконав судове рішення, сплативши в повному обсязі на користь банку визначену судом суму заборгованості, що підтверджується копією квитанції № 164649 від 27.03.2017 (а.с.21).

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказує, що у зв'язку зі сплатою ним заборгованості за кредитним договором, яка була визначена у рішенні суду, яке набрало законної сили, правовідносини за кредитним договором є припиненими і банк неправомірно вважає зобов'язання не виконаним у зв'язку із нарахуванням відсотків, інших платежів та сум визначених ст. 625 ЦК України.

Заперечуючи проти позову представник відповідача зазначає, що зобов'язання за договором не виконані в повному обсязі, оскільки розрахунок боргу був здійснений станом на 12.05.2016 і до моменту виконання рішення (27.03.2017) банк мав право нарахування процентів та інших платежів, а також сум, визначених ст. 625 ЦК України.

Надаючи пояснення в суді апеляційної інстанції представник позивача також зауважив, що право нарахування відсотків за кредитним договором обмежується строком кредитування, або у разі звернення кредитора про дострокове стягнення заборгованості. Нарахування будь-яких штрафних санкцій також обмежується строками давності, а сплата сум визначених ст. 625 ЦК України не входить в обсяг договірних зобов'язань за кредитним договором. Також звернув увагу на те, що автомобіль позивача знаходиться в заставі банку, що перешкоджає йому вільно розпоряджатися належною йому власністю, після повного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 598 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

У пункті 10 Кредитного договору визначено, що договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за договором.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вже вказувалось, позивач в повному обсязі сплатив заборгованість, розмір якої був визначений судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Твердження банку про не повне виконання позивачем зобов'язань у зв'язку із нарахуванням відсотків, штрафних санкцій та правом вимоги сплати сум, передбачених ст. 625 ЦК України, є необґрунтованим.

Так, під час розгляду справи в суді першої інстанції, представник відповідача зазначив, що зобов'язання за договором не виконані в повному обсязі, оскільки розрахунок боргу був здійсненний станом на 12.05.2016 і до моменту виконання рішення 27.03.2017 банк мав право нарахування процентів та інших платежів, а також сум, визначених ст. 625 ЦК України.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується саме на вище зазначеному твердженні відповідача з посиланням на позицію Верховного Суду України викладену в постановах від 23.09.2015 у справі № 6-120цс/15 та від 27.07.2017 у справі № 6-2096цс/16.

Проте, на даний час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження 14-10 цс 18) дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитор має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України (дострокове стягнення) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитора в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

При цьому, слід зазначити, що пред'явлення вимоги за ч. 2 ст. 625 ЦК України є правом кредитора, яке може бути реалізоване останнім у будь-який час у випадку наявності факту прострочення виконання боржником грошового зобов'язання, незалежно від часу припинення правовідносин за кредитним договором (належного виконання зобов'язань за кредитним договором).

Посилання кредитора на наявність вказаного права як на підставу не можливості припинення правовідносин за кредитним договором, є безпідставним, оскільки сплата боржником коштів за ч. 2 ст. 625 ЦК України не входила до обсягу його договірних зобов'язань за кредитним договором.

В даному випадку строк кредитування був визначений сторонами до 12.06.2015. Банк звернувся до суду у червні 2015 обрахувавши заборгованість станом на 12.05.2015, відтак з цього часу у ПАТ «Альфа Банк» зникли підстави нараховувати відсотки на кредитні кошти, незважаючи на те, що остаточне рішення в спорі було прийняте 09.03.2017 і виконано 27.03.2017.

Крім того, на момент розгляду по суті та винесення рішення в даній справі, сплив строк позовної давності на вимогу по штрафним санкціям, який становить один рік, а тому і в цій частині зобов'язання боржника відсутні.

Слід зазначити, що на відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про припинення між сторонами правовідносин по кредитному договору у зв'язку з виконанням позивачем зобов'язань за ним в повному обсязі, згідно рішення суду, а відтак позиція банку, з якою погодився суд першої інстанції, про неможливість припинення правовідносин за кредитним договором у зв'язку з наявністю у банка права на стягнення з позичальника відсотків, штрафних санкцій та сум визначених ч. 2 ст. 625 ЦК України, є безпідставною та необґрунтованою.

Частинами 1, 2 ст. 16 ЦК України закріплено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення правовідношення.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання припиненими правовідносин за кредитним договором у зв'язку з належним виконанням зобов'язань, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права забезпечить належне його відновлення і, при цьому, не матиме місце порушень прав кредитора, якому повернуті кредитні кошти за судовим рішенням.

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З вищенаведеного вбачається, що рішення суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а отже підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

У зв'язку із ухваленням нового судового рішення, підлягають перерозподілу й судові витрати. Так, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість апеляційної скарги та, як наслідок, ухвалення нового рішення про задоволення позову, то сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 640 грн. (а.с. 27) та апеляційної скарги у розмірі 960 грн. (а.с.80а), підлягає відшкодуванню останньому за рахунок відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 372, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про припинення правовідносин за кредитним договором - скасувати.

Позов ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про припинення правовідносин за кредитним договором - задовольнити.

Визнати припиненими правовідносини за кредитним договором № 490076784 від 12 червня 2008 року, укладеним між ОСОБА_5 та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»(місцезнаходження: вул. Десятинна, 4/6, м. Київ, 01001, ) на користь ОСОБА_5 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, 02002, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви та 960 (дев'ятсот шістдесят) грн. 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 20 серпня 2018 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва