АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року м. Херсон

Номер справи: 653/1789/13-ц

Номер провадження: 22-ц/791/786/18

Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Приходько Л.А.,

Радченка С.В.,

секретар Зварич С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 26 березня 2018 року, ухвалене під головуванням судді ВенглєвськоїН.Б., в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про повернення безпідставно отриманих коштів,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутого майна, посилаючись на те, що 01 вересня 2009 року між нею та ОСОБА_6 було укладено письмовий договір оренди житлового будинку, який розташований в м.Генічеську по вул.Козінця, 38, з домовленістю про подальший викуп. Вказаним договором та додатком до нього передбачено, що житловий будинок підлягав викупу у розстрочку протягом одного року і шість місяців, загальна вартість, що підлягала сплаті ставила 200 000 доларів США. Відповідно до умов договору ОСОБА_6 передав їй будинок і повідомив, що обумовлені договором платежі вона може вносити через бухгалтерію його підприємства «Гольфстрім».

Згідно наявних у позивачки квитанцій прибуткових касових ордерів та завіреного графіку черговості внесення грошових коштів вона передала працівникам підприємства «Гольфстрім», а саме відповідачці ОСОБА_4 в період з 24.07.2010 року по 29.08.2010 року 1500 гривень та 13 000 доларів США, а відповідачці ОСОБА_5 за період з 20.07.2010 року по 22.08.2010 року 349 500 гривень та 7 000 доларів США.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер. Не зважаючи на цю обставину протягом березня і квітня 2011 року відповідачі продовжували отримувати від позивачки обумовлені договором платежі, сума яких за вказаний період склала 79500 гривень.

Після смерті ОСОБА_6 його спадкоємцем є його дружина - ОСОБА_2, яка успадкувала в тому числі і домобудівлю по вул.Козінця, 38 в м.Генічеську, але вона заперечувала отримання грошей нею і її чоловіком через бухгалтерію підприємства. Будь-яких відомостей про те, що кошти були передані відповідачами ОСОБА_7 позивач не має.

Позивач вказувала, що відповідачі, які здійснювали свою діяльність на підставі трудового договору у Приватному підприємстві «Гольфстрім» завідомо знали, що отримання та привласнення коштів не входить до їх трудових обов'язків і що ці платежі не пов'язані з діяльністю підприємства.Достовірно знаючи про відсутність юридичного факту для набуття та утримання у себе належних позивачці коштів, відповідачі продовжують безпідставно їх у себе утримувати.

Посилаючись на положення ст.1212 ЦК України, позивач просила зобов'язати ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3 безпідставно набуті кошти в сумі 104 609 гривень; зобов'язати ОСОБА_5 повернути ОСОБА_3 безпідставно набуті кошти в сумі 405 451 грн.; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 проценти за безпідставне одержання належних ОСОБА_3 коштів в сумі 3269 гривень; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 проценти за безпідставне одержання належних ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 12 670 гривень.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 26 серпня 2014 року, що було залишене без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 26 листопада 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 безпідставно набуті кошти в сумі 175 180 гривень та судові витрати в сумі 987,42 гривень; Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 безпідставно набуті кошти в сумі 443 020 гривень та судові витрати в сумі 2568,28 гривен.

Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 26 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 26 листопада 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_3 неодноразово збільшувала позовні вимоги до ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

18.04.2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про залучення до участі у справі співвідповідача ОСОБА_2 - спадкоємця ОСОБА_6., одночасно змінивши підставу позову та вказала, що прибутково-касові ордери, договір від 01 вересня 2010 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, доповнення до договору, у сукупності свідчать про існування договірних відносин, намірів на укладення договору купівлі-продажу будинку 38 по вул.Козинця в м.Геніческу.

Позивач, посилаючись на положення ч.2 ст. 570 ЦК України, вказала, що передані нею кошти є завдатком за договором купівлі-продажу, укладеного 01 вересня 2010 року між та ОСОБА_6, а ОСОБА_2, як спадкоємець ОСОБА_6, відповідно до вимог ст.1216 ЦК України зобов'язана повернути вказані кошти, отримані в якості авансу в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу, солідарно з первісними відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Після уточнення та збільшення позовних вимог 02.10.2017 року, позивач просила суд стягнути на її користь солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_2 360 309,70 гривень; стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 534049,47 гривень;стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 136885,90 гривень нарахованих процентів за користування чужими коштами;стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 189043 грн. нарахованих процентів за користування чужими коштами.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 26 березня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 894 359,17 гривень та судові витрати в сумі 3441 гривень.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 процентів за користування чужими коштами відмовлено; в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про повернення безпідставно набутих грошових коштів та нарахованих процентів відмовлено.

Додатковим рішенням Генічеського районного суду Херсонської областівід 17 квітня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 2684,50 гривень, та стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 2684,50 гривень.

ОСОБА_2 звернулась з апеляційної скаргою на вказане рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 894 359, 17 гривень та судових витрат. В апеляційній скарзі та в доповненні до апеляційної скаргиОСОБА_2 вказує, що суд першої інстанції без належних та допустимих доказів дійшов висновку про наявність між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 договору щодо будинку АДРЕСА_1; суд не встановив факт отримання ніОСОБА_14, ні ОСОБА_9 коштів від ОСОБА_3. Також зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції, що ОСОБА_3 не пропустила строкпредявлення вимоги до спадкоємців, встановлений ст.1281 ЦК України. Просить рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 894359,17 гривень та судових витрат в сумі 3441 гривень скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 відмовити

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 ОСОБА_10 вказує, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, вважає рішення суду законним та обґрунтованим. Зазначає, що позивачем належними та допустими доказами доведено існування між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 договору оренди з правом викупу житлового будинку, факт передачі коштів за вказаним договором, та вважає правильним висновок суду, що позивач не пропустила строк на пред'явлення претензій до спадкоємця.

Відповідно до п. 8, 9 ч.1 розд. XIII«Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Херсонської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 3 жовтня 2017 року.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ніким не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції відповідно до положень ст. 367 ЦПК України в цій частині не переглядається.

Заслухавши доповідача,пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скаргапідлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 76-82 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_7 на праві власності, на підставі рішенням виконавчого комітету Генічеської міської ради від 17.07.2003 року № 262, належав житловий будинок АДРЕСА_1, Херсонської області.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_3 на підтвердження укладення між нею та ОСОБА_6 договору оренди житла з викупом надала суду ксерокопію «Договораренды нежилого помещения» від 01 вересня 2010 року, ксерокопію «Дополнение к договору об аренде , о выкупечастного дома по АДРЕСА_1» без дати та «Акт прийома - передачисогласнодоговора о выкупе и аренде жилого дома по АДРЕСА_1» від 01 вересня 2010 року (а.с.5-9 т.1)

Суд першої інстанції вважав вказані докази достовірними та дійшов висновку, що 01 вересня 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено договір оренди житлового будинку АДРЕСА_1 з подальшим викупом у розстрочку строком на 1 рік і 6 місяців, з щомісячною орендною платою в розмірі 2000 гривень. За умовами, які викладені в додатку до договору про оренду, викуп приватного будинку загальна сума його вартості, яка підлягала сплаті протягом вказаного терміну складає 200000 доларів США. Договором також передбачалось,що ОСОБА_3 зобов'язана сплатити ОСОБА_7 початковий внесок в сумі 60000 доларів США, а також протягом 2010 року сплатити за викуп орендованого майна 40000 доларів США, протягом 2011 року - 85000 доларів США, протягом 2012-15000 доларів США. Після сплати орендадовцю 200000 доларів США житловий будинок мав перейти у власність ОСОБА_3.

Колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, про те, що за відсутності оригіналів вказаних документів та наявності заперечення з боку відповідача ОСОБА_2 належності підпису виконаного на ксерокопіях вказаних договорів її чоловіку ОСОБА_7, надані позивачкою ксерокопії договору та додатків до нього не є достовірними доказами існування саме таких умов договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_6.

Колегія суддів погоджується, що відсутність оригіналів вказаних документів позбавила можливості відповідача доводити суду, що підписи у вказаному договорі та додатках до нього виконано іншої особою, а не ОСОБА_6.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, колегія суддів не може погодитись з висновком суду, про існування саме таких домовленостей між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, що вказані у наданих позивачем документах.

Разом з тим, ОСОБА_2 не заперечувала що між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 існувала домовленість щодо оренди належного йому будинку з подальшим викупом, на підставі чого ОСОБА_3 вселилася до даного будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 вересня 2012 року будинок АДРЕСА_1 успадкувала дружина померлого ОСОБА_2 (вартість спадкового майна становить 410 737 гривень).

18.04.2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про залучення до участі у справі співвідповідача ОСОБА_2 - спадкоємця ОСОБА_6. та просила стягнути з ОСОБА_2 відповідно до положень ст.1216 ЦК України, кошти передані нею як аванс спадкодавцю на виконання договору купівлі-продажу вказаного будинку.

Відповідно до положень ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі.

Матеріали справи не містять даних спадкової справи щодо наявності інших спадкоємцівРазумного П.Ф.. Дана обставина судом першої інстанції не перевірялась.

Матеріали справи також не містять даних щодо вартості майна, одержаного у спадщину ОСОБА_2 після ОСОБА_6. Лише під час розгляду справи апеляційним судом, представник позивача клопотав про долучення до матеріалів справи Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтв про право на спадщину від 17.09.2012 року № НОМЕР_1, НОМЕР_2,№ НОМЕР_3 належать три об'єкти нерухомого майна на загальну суму відповідно868374 грн, 247479 грн, 513255 грн., при цьому відсутні дані, що за свідоцтвами № НОМЕР_1, НОМЕР_2 майно одержано у спадщину від ОСОБА_6.

Тому висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 одноособово має задовольнити вимоги ОСОБА_11 в сумі 894359,17 гривень зроблений на підставі неповного дослідження обставин справи, а суд апеляційної інстанції обмежений межами перегляду справи, що встановлені ст.367 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що висновок суду першої інстанції про те, що позивач не пропустила строк пред'явлення вимоги до спадкоємців зроблений судом через невірне застосування норм матеріального права.

Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов'язанням, а також припинення такого зобов'язання.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18.

ОСОБА_3 проживала в АДРЕСА_1, що належав померлому ОСОБА_7. і не заперечує, що відразу дізналась про його смерть. Крім того, як зазначає сама позивач вже з квітня вона перестала здійснювати платежі за договором.

Під час розгляду справи апеляційним судом представник позивача надав суду листи написані власноруч ОСОБА_3, що адресованіОСОБА_2Так, лист датований 15.07.2011 року, за змістом якого ОСОБА_3 повідомляє, що між нею та ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, був укладений договір оренди жилого будинку, і з 26.06.2011 року вона призупиняє внесення орендної плати по даному договору оренди до визначення спадкоємців та укладення з нею відповідного договору, заборгованість, що утворилась гарантує сплатити.

В листах, датованих 26.08.2011 року та 10.11.2011 року ОСОБА_3 вказує, що у неї відсутній оригінал договору та просить його надати і повідомити про особу, що прийняла спадщину для переукладення договору.

Колегія суддів не може прийняти дані листи як пред'явлення вимоги кредитора до спадкоємців, оскільки зміст даних листів не свідчить про пред'явлення будь-якої кредиторської вимоги до спадкоємців. Крім того направлення листів саме такого змісту на адресу ОСОБА_2 та отримання нею саме цих листів, не доведено, оскільки між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 існували інші договори (договір оренди нежитлового приміщення - кафе «Амстердам», щодо якого також виник спір - рішення Генічеського районного суду від 26 серпня 2014 року), щодо яких могла вестись переписка.

Також слід зауважити, що судом першої інстанції досліджувався лист наданий суду позивачем ОСОБА_3складений, начебто, від імені ОСОБА_2 адресований 31.10.2011 року ОСОБА_3, за змістом якого ОСОБА_2 відповідає позивачці на лист від 15.07.2011 року, щодо припинення внесення орендної плати за договором оренди та пропонує погасити заборгованості за договором.

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 97-ПТ від 26.01.2017 року проведеної за клопотанням представника відповідача, підпис від імені ОСОБА_2 на вказаному листі виконаний не ОСОБА_2, а іншої особою (а.с.36-50 т.30).

Відповідно до пункту 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, зареєстрованої Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, чинної на час відкриття спадщини, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

Таким чином, стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред'явлення вимог кредиторів. Пред'являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.

Висновок суду першої інстанції про те, що пред'явлення вимог кредитора має відбуватися з часу отримання спадкоємцем свідоцтва про отримання спадщину є помилковим.

Таким чином, навіть якщо взяти до уваги, що ОСОБА_3 зверталась до суду з іншим позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди з викупом спірного житлового будинку в травні 2012 року (а.с.44 т.1), то позивачем недотримано передбачений статтею 1281 ЦК України шестимісячний строк пред'явлення кредиторської вимоги.

В даній справі з вимогою до ОСОБА_2, як до спадкоємиці, що прийняла спадщину позивач звернулась в заяві про залучення ОСОБА_2 в якості співвідповідача 18.04.2017 року. (а.с.95 т.4).

Отже з матеріалів справи слідує, що позивач протягом шести місяців від дня коли дізналась або могла дізнатися про відкриття спадщини не пред'явила кредиторської вимоги до ОСОБА_2, як до спадкоємця ОСОБА_6 про повернення авансу за договором оренди житла з викупом, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Будь-яких інших вимог, окрім як до спадкоємця ОСОБА_6 до ОСОБА_2 не було заявлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 894359,17 гривень та судових витрат в сумі 3441 гривень слід скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 відмовити.Також скасуванню підлягає додаткове рішення Генічеського районного суду Херсонської областівід 17 квітня 2018 року про розподіл судових витрат на користь держави, що не були доплачені позивачем при збільшенні позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно частини 1 вказаної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, то з позивача на користь відповідача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційній інстанції в сумі 5161,50 гривень. Крім того підлягає стягненню зКлинової В.В. в дохід держави судовий збір в сумі 4559 гривень.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.1,4 ч.1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України,Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 26 березня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 894359,17 гривень та судових витрат в сумі 3441 гривень скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 відмовити.

Додаткове рішення Генічеського районного суду Херсонської областівід 17 квітня 2018 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 4559 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 5161,50 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В.Вейтас

Судді: Л.А.Приходько

С.В.Радченко

Повне судове рішення складено 20 серпня 2018 року

Суддя: І.В. Вейтас

.