АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/87/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 59 Василенко В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі суддів:

Храпка В.Д.,

Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І.

при секретарі

Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6, що діє за довіреністю ОСОБА_7 на заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29 червня 2016 року постановленого під головуванням судді Василенка В.В. у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення авансу, повний текст по якій складено 01 липня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

В травні 2016 року ОСОБА_8 пред'явив позов до ОСОБА_7 про стягнення авансу, посилаючись на те, що в червні 2012 року разом з дружиною вирішив придбати земельну ділянку у с. Червона Слобода, знайшовши відповідну земельну ділянку, власником якої є відповідач , домовився про її купівлю. Так, як відповідач попросив завдаток, позивач заплатив узгоджену суму в розмірі 5 000 доларів США, що підтверджується розпискою від 25 червня 2012 року про отримання указаних коштів, як завдатку за продаж земельної ділянки у АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Позивач зазначає, що відповідач почав ухилятися від укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, але після наполягань на укладення договору, разом з відповідачем прибули до нотаріуса, який повідомив, що не може посвідчити договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки , так як знаходиться під арештом. На що відповідач пояснив, що йому було відомо про цей факт проте не повідомив позивача, тому що необхідні терміново кошти. Відповідач неодноразово обіцяв укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки та просив зачекати. Проте до цього часу так і не зробив.

08.04.2016 року позивач направив письмову вимогу на адресу відповідача про повернення суми авансу у розмірі 5 000 доларів США, згідно розписки, проте відповідач вказану вимогу не виконав і кошти не повернув.

З таких підстав ОСОБА_8 просив суд стягнути з ОСОБА_7 на свою користь аванс у розмірі 5 000 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 05.05.2016 року - 125 976, 41 грн. та судовий збір.

Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 29 червня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 аванс у розмірі 5 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 125 976 грн. 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 сплачений судовий збір у розмірі 1 259 грн. 77 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, що діє за довіреністю ОСОБА_7 просить рішення суду скасувати, як незаконне, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням усіх фактичних обставин справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому розгляду, а по справі ухвалити нове рішення , яким відмовити по суті позовних вимог.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що при ухвалені рішення судом першої інстанції не вірно застосовано поняття завдаток та безпідставно проведено аналогію між поняттями завдаток та аванс та неправильно трактовано ст. 570 ЦК України. Також суд не вірно дійшов висновку, що внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадках наявності зобов'язання, яке б мало випливати з договору укладеного між сторонами і вказаний висновок суперечить нормам ЦК України.

Крім того, не встановлено чи існує оригінал вказаної розписки і яка сума коштів надавалася кредитору і в якій валюті.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення по наступних підставах:

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 25 червня 2012 року відповідач отримав від позивача кошти у сумі 5 000 доларів США, як аванс за продаж земельної ділянки у АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Протягом тривалого часу сторони по справі не змогли укласти договір купівлі-продажу вказано земельної ділянки.

08 квітня 2016 року позивач направив письмову вимогу на адресу відповідача про повернення суми авансу в розмірі 5 000 доларів США, згідно розписки.

Розписка за своєю суттю є нічим іншим як письмовим правочином (угодою), яким визначаються права та обов'язки сторін такої угоди.

Відповідно до вимог п.3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч.1 ст. 206 ЦК України.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки вимагає складної письмової форми з обов'язковим нотаріальним посвідченням.

У відповідності до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Частиною 2 ст. 570 ЦК України передбачено, що якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки в установлено законом порядку між сторонами укладено не було, то передані кошти в сумі 5 000 доларів США є авансом.

Аванс у цивільному праві - це грошова сума або інша майнова цінність, яка передається однією стороною договору другій у рахунок майбутніх платежів. На відміну від завдатку, який при невиконанні договору стороною, що дала завдаток, нею втрачається, аванс у разі порушення умов договору повертається стороні, яка його видала. Як і завдаток, аванс служить доказом укладення договору, але, на відміну від завдатку, не є спосо¬бом забезпечення виконання зобов'язання. Тому будь-яка попередня плата вважається авансом, якщо в договорі немає прямої вказівки на те, що ця плата є завдатком. При належному виконанні договірного зобов'язання аванс включається в загальний рахунок остаточної плати.

Аванс - це визначена грошова сума. Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов'язання. Тому незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов'язання, той, хто отримав аванс, повинен його повернути. І якщо продавець отримав як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано, то незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню.

Тобто, боржник який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що передані ОСОБА_7 гроші є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що грошові кошти в сумі 5 000 доларів США, що були передані відповідачу є завдатком є не правильним, поскільки завдаток - це грошова сума або рухоме майно, що передається боржником кредиторові і яка виконує три функції: - платіжну (завдаток видається в рахунок належних за договором платежів);

- підтверджувальну (передачею завдатку боржник підтверджує наявність основного зобов'язання);

- забезпечувальну (встановлення негативних наслідків невиконання зобов'язання, забезпеченого завдатком, гарантує виконання такого зобов'язання).

Угода про завдаток має бути укладена в письмовій формі. В такій угоді повинно бути чітко визначено, що сума, яка передається в рахунок належних за договором платежів, є саме завдатком. В разі, якщо це не буде встановлено, сплачена сума буде вважатися авансом, тобто звичайною сумою попередньої оплати за договором, яка не виконує забезпечувальної функції, властивої завдатку. В разі невиконання зобов'язання, по якому передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Також не може бути взято до уваги посилання апелянта на те, що надана суду копія розписки не є належним доказом отримання коштів та не вказано, яка валюта малася на увазі.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторін у спорі, зробленою до винесення рішення.

Відповідач ОСОБА_7 такої заяви в суді першої інстанції не заявляв. Заявляти клопотання про застосування строку позовної давності в апеляційній інстанції законом не передбачено.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Позивачем було надано аванс за взаємною згодою сторін в доларах США, що не оспорюється сторонами. Тому суд мав право стягнути кошти в тій грошовій одиниці, яка була за згодою сторін при видачі авансу. Курс іноземної валюти до гривні визначається на час звернення до суду.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, судова колегія, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, що діє за довіреністю ОСОБА_7 на заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29 червня 2016 року залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 12.01.2018 року