Справа № 196/1172/17
№ провадження 2/196/32/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року смт.Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді Гудим О.М.

за участю секретаря - Шевченко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом органу опіки та піклування - Царичанська райдержадміністрація в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна,

В С Т А Н О В И В:

Орган опіки та піклування - Царичанська районна державна адміністрація звернувся з позовом в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна.

В обґрунтування позовних вимог вказали, що ОСОБА_2 проживав у незареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_4 протягом 2008-2009 років. ІНФОРМАЦІЯ_3 року у них народилася донька ОСОБА_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Царичанського районного управління юстиції Дніпропетровської області 04 лютого 2009 року).

Відносини у батьків не склалися і в кінці 2009 року вони почали проживати окремо, а дочка ОСОБА_5 залишилася проживати з матір'ю в її батьків.

Майже з народження дитини всі питання щодо її виховання, навчання, лікування та матеріального забезпечення вирішувалися матір'ю та її батьками. ОСОБА_2, як батько дитини, весь час ухилявся від виконання батьківських обов'язків по вихованню та матеріальному забезпеченню дочки. Згідно з довідкою Царичанського районного відділу державної виконавчої служби від 14.11.2017 року №13.44-47/3540 за період 2009-2017 роки ОСОБА_2 аліменти не сплачував, має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 84901,66 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_4, мати дитини (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4, видане Царичанським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 23 жовтня 2017 року). Після смерті матері дівчинка залишилася проживати з бабусею та дідусем . На даний час у батька інша сім'я і він не має бажання забрати свою дочку. ОСОБА_2 написав письмову заяву про згоду на позбавлення його батьківських прав (заява ОСОБА_2 від 01.11.2017 року).

08.11.2017 року на засіданні комісії з питань захисту прав дітей при Царичанській райдержадміністрації було розглянуте питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 (висновок райдержадміністрації від 13.11.2017 року №01-64-2232/0/384-17).

Відповідно до довідки про склад сім'ї від 03.11.2017 року №4127 та характеристики від 27.10.2017 року №113 у малолітньої ОСОБА_1 склалися доброзичливі відносини з дідусем та бабусею, які піклуються про неї і ОСОБА_3, бабуся дівчинки, бажає взяти онуку під опіку.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2, станом на 02.11.2017 року до кримінальної відповідальності не притягувалась, не знятої та непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває (довідка МВС України серії НОМЕР_5), за станом здоров'я може бути опікуном (висновок КЗ «Царичанський районний центр первинної медико-санітарної медицини» від 07.11.2017 року), працює директором КЗ «Могилівська ЗОШ І-ІІ ст.», отримує заробітну плату в середньому 10300 грн., чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_6 працює в ТОВ «Укртехінвестгаз» та отримує заробітну плату в середньому 5000 грн. Також сім'я займається веденням домашнього господарства та обробляє присадибну ділянку в розмірі 0.12 га та для підсобного господарства - 0,75 га, проживають у власному будинку площею 0,76 кв.м, в якому є всі необхідні меблі, речі та побутова техніка для проживання. При цьому, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 створені всі належні умови для проживання та виховання внучки, у дитини є своя кімната, яка облаштована всім необхідним для навчання та розвитку дитини.

Враховуючи інтереси малолітньої ОСОБА_1, виходячи з вищевикладеного, посилаючись на норми ст.ст.164, 165, 166, 167 СК України, прохають позбавити батьківських прав гр.ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та призначити ОСОБА_3 опікуном над внучкою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Представник позивача органу опіки та піклування - Царичанська райдержадміністрація - ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з аналогічних підстав, викладених в позовній заяві.

Прокурор Царичанського відділу Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_8 в судове засідання не з'явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та вважала за необхідне позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2- адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що відповідач ОСОБА_2 систематично приймає участь у вихованні дитини, проте в спілкуванні з дитиною йому постійно чиняться перешкоди з боку ОСОБА_3 та інших членів її сім'ї. Крім цього, дитина навчається у навчальному закладі не за місцем проживання, що також є перешкодою в систематичному спілкуванні відповідача з дитиною. ОСОБА_2 відмовився від своєї заяви, якою надав згоду на позбавлення його батьківських прав відносно дочки ОСОБА_1. При цьому у висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відсутні переконливі докази, що останній дійсно ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо виховання та утримання своєї дочки. ОСОБА_2 за місцем проживання характеризується позитивно. Вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, відмовляється від своєї заяви про згоду на позбавлення його батьківських прав, та вважає, що дочка ОСОБА_1 повинна проживати з ним, для чого у нього маються всі відповідні умови.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що у відповідача відсутні будь-які докази його участі у вихованні та утриманні дитини, перешкод в спілкуванні відповідача з дочкою ніхто не чинить, останній взагалі не цікавиться життям дитини, про те, що відповідач раніше надавав матеріальну допомогу дитині у нього доказів немає. При цьому, відповідач проживає у незареєстрованому шлюбі в іншій сім'ї і дитина його зовсім не знає. Вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Представник третьої особи ОСОБА_3- адвокат ОСОБА_10 в судовому засіданні вважав, що в інтересах малолітньої дитини слід позбавити відповідача батьківських прав відносно його дочки ОСОБА_1, так як ОСОБА_2, як батько взагалі не цікавиться долею дитини та не приймає належної участі у вихованні, розвитку та матеріальному утриманні дитини.

Свідок ОСОБА_11, мати відповідача ОСОБА_2, в судовому засіданні пояснила, що син допомагає своїй дочці. Після смерті матері дівчинка живе у бабусі. Дитину їм не дають. Також їй відомо, що син оформляв кредит для погашення заборгованості по аліментах. Пенсію по втраті годувальника, надану онучці, отримує її син і банківська карточка для виплат знаходиться у нього. Син бажає спілкуватися з дитиною, але йому чинять опір.

Свідок ОСОБА_12, співмешканка відповідача, в судовому засіданні пояснила, що з відповідачем перебуває у незареєстрованому шлюбі. Поки була жива мати дівчинки, вони постійно матеріально допомагали дитині. Після смерті матері, по домовленості дівчина почала проживати з бабусею ОСОБА_3 На даний час з ОСОБА_3 у відповідача ворожнечі відносини, остання чинить перешкоди батькові в спілкуванні з дитиною. Заборгованості по аліментах у ОСОБА_2 не має, так як він оформляв кредит для погашення заборгованості по аліментах, в управлінні юстиції маються відповідні розписки. Вони готові забрати дитину в свою сім'ю.

Свідок ОСОБА_13, дочка третьої особи в справі, в судовому засіданні пояснила, що після смерті сестри ОСОБА_4 дочка останньої залишилася проживати в їх батьків. Раніше батько дитини, відповідач в даній справі, надавав посильну допомогу (овочі, фрукти). Вихованням, розвитком, утриманням та лікуванням дитини повністю займаються її батьки та вона, як рідна тітка. ОСОБА_2 інколи перераховує кошти, але це ті, що пенсія. Ні в дитячому садку, а зараз і в школі відповідач дитину не відвідує. Про те, щоб дитина проживала з ним взагалі ніколи розмови не було.

Свідок ОСОБА_14, чоловік третьої особи в даній справі та дідусь дитини, в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2 був співмешканцем їх дочки ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 року. Дівчинка проживає з ними вже 5 років. ОСОБА_2 вихованням дитини не займається, навіть не вітає дитину з днем народження. Декілька разів останній намагався спілкуватися з дитиною. Дитина ОСОБА_2 батьком не називає, а називає зовсім іншого чоловіка. З їх сім'ї ніхто перешкод ОСОБА_2 в спілкуванні з дитиною не чинить. ОСОБА_2 матеріальної допомоги не надає, крім коштів, які останній отримує як пенсію по смерті матері дитини.

Заслухавши доводи представника позивача, відповідача та його представника, третьої особи та її представника, покази свідків, перевіривши справу, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача

Згідно вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2, відповідач в даній справі, проживав у незареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_4 протягом 2008-2009 років. За час спільного життя ІНФОРМАЦІЯ_3 року у них народилася донька ОСОБА_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Царичанського районного управління юстиції Дніпропетровської області 04 лютого 2009 року).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_4, мати дитини (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4, видане Царичанським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 23 жовтня 2017 року). Після смерті матері дівчинка залишилася проживати з бабусею ОСОБА_3, третьою особою в даній справі, та дідусем ОСОБА_6

ОСОБА_2 на даний час має іншу сім'ю.

ОСОБА_2 в присутності начальника служби у справах дітей Царичанської райдержадміністрації написав заяву, в якій висловив згоду на позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дочки (а.с.13), від якої в подальшому в судовому засіданні відмовився.

Відповідно до довідки КЗ Царичанський дошкільний навчальний заклад №4 від 04.12.2017 року, згідно якої ОСОБА_1 відвідувала дошкільний навчальний заклад №4 та протягом всього періоду відвідування батько ОСОБА_2 участі у вихованні дитини не приймав (а.с.45).

Відповідно до інформації КЗ «Могилівська ЗОШ І-ІІ ст. Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області» від 04.12.2017 року №130 за весь період навчання ОСОБА_1 в навчальному закладі її батько ОСОБА_2 дитиною не цікавиться, батьківські збори не відвідував, на свята та виховні заходи не з'являвся, зв'язок зі школою та класним керівником не підтримував, батьком дівчинка вважає та називає іншого чоловіка (а.с.44).

Відповідно до довідки про склад сім'ї від 03.11.2017 року №4127 ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1, в сім'ї діда та баби, а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_6, та ОСОБА_13 (а.с.17).

За місцем навчання в КЗ «Могилівська ЗОШ І-ІІ ст. Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області» ОСОБА_1 характеризується позитивно, як відповідальна, добросовісна, неконфліктна учениця, має організаторські здібності, користується авторитетом серед друзів, добре контактує з вчителями та поважає старших (а.с.22).

Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

З огляду на зміст норми закону (п.2 ч.1 ст.164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли один із батьків не просто не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов'язків, передбачених ст.150 СК України.

Згідно частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п. 16).

З урахування вищенаведеного, суд вважає, що позивачем надано докази ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків: батько дитини не цікавиться життям та здоров'ям дівчинки, її духовним та фізичним розвитком; не приймає участь у забезпеченні дитини харчуванням, одягом, предметами необхідними для її розвитку, медичним доглядом, зовсім не спілкується з дитиною та не виявляє бажання до спілкування; не сприяє доступу дитини до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дівчинки - тобто не виконує жодного з батьківських обов'язків щодо виховання дитини, що свідчить про його байдуже ставлення до інтересів дитини, тому позбавлення батьківських прав відповідає найкращим інтересам дівчини.

Крім цього, твердження відповідача та його представника про те, що відповідач не може приділяти належної уваги доньці, оскільки в спілкуванні з дитиною йому перешкоджає третя особа не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки відповідач не звертався з відповідними заявами, скаргами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною до належних органів, тобто не мав бажання спілкуватись зі своєю дитиною.

Наявність позитивної характеристики по місцю проживання відповідача не свідчить про, те що відповідач виконує свої батьківські обов'язки належним чином по відношенню до доньки ОСОБА_1.

Також, відповідач ухилявся від сплати аліментів на утримання малолітньої дочки, що підтверджується розрахунком заборгованості по сплаті аліментів за період з 05.01.2009 року по 01.11.2017 року (а.с.9-12). Твердження відповідача про те, що він не має заборгованості по аліментах та оформляв кредит для її погашення жодним належним та допустимим доказом не підтверджується.

08.11.2017 року на засіданні комісії з питань захисту прав дітей при Царичанській райдержадміністрації було розглянуте питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (висновок Царичанської райдержадміністрації від 13.11.2017 року №01-64-2232/0/384-17).

Правовідносини, які склались між сторонами, відповідають вимогам ст.ст.164,165 Сімейного кодексу України, згідно з якими мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітньої доньки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, не проявляє батьківської турботи про неї.

Оскільки, відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до малолітньої доньки, не спілкується з нею, не надає матеріальної допомоги на її утримання, не приймає участі у її вихованні тому його необхідно позбавити батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно з ст.55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки.

Відповідно до ч.2 ст.56 ЦК України права та обов'язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.

Як передбачено ст.58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

З тексту ч.3 ст.243 СК України вбачається, що опіка над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно ч.3 ст.60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

За вимогами ч.ч.1, 3 ст.63 ЦК України, опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи, враховується бажання підопічного.

Згідно з актом обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 14.11.2017 року та характеристики від 27.10.2017 року №113 малолітньої ОСОБА_1, її бабусею та дідусем ОСОБА_3 та ОСОБА_6 створені всі належні умови для проживання та виховання внучки, у дитини є своя кімната, яка облаштована всім необхідним для навчання та розвитку дитини, в сім'ї склалися доброзичливі відносини (а.с.23).

Відповідно до висновку Царичанської райдержадміністрації від 14.11.2017 року №445/17 служба у справах дітей Царичанської райдержадміністрації вважає, що ОСОБА_3 може бути опікуном над онукою ОСОБА_1, що буде доцільним та відповідатиме інтересам дитини (а.с.24).

Царичанська райдержадміністрація Дніпропетровської області, як орган опіки та піклування, підтримала рішення комісії з питань захисту прав дитини при Царичанській райдержадміністрації від 02.02.2018 року №01-64-269/0/384-18 та вважала за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_1 та призначення над дитиною опікуна ОСОБА_3 (а.с.61, 62).

Оскільки підлягають задоволенню позовні вимоги щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої доньки, суд враховуючи інтереси малолітньої дитини прийшов до висновку про доцільність призначення її опікуном ОСОБА_3 третю особу в даній справі.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача.

Таким чином, судовий збір в розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, ст.ст.141, 142, 206, 258, 259, 263-265, 268, 354, п.п.15 п.15 ч.1 Перехідних положень Розділ ХІІІ ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги органу опіки та піклування - Царичанська райдержадміністрація в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна, задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця с.Шарівка Царичанського району Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженки смт.Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області.

Встановити опіку над неповнолітньою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженкою смт.Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, призначивши опікуном над дитиною бабу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, уродженку м.Запоріжжя, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстровану та проживаючу в АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Державної судової адміністрації України 704 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Царичанський районний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду в повному обсязі виготовлено 22 жовтня 2018 року.

Головуюча О.М.ГУДИМ