Справа № 2-92/2010 Головуючий у 1 інстанції: Українець П.Ф.
Провадження № 22-ц/783/1267/18 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Цяцяка Р.П.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5, представника Речичанської сільської ради - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 03 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Речичанської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок з огорожею в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИЛА:

21.05.2009 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до Речичанської сільської ради про визнання за нею права власності на житловий будинок на АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи позовну заяву тим, що у зв'язку із відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів на житловий будинок, вона не може оформити право на спадкове майно.

Оскаржуваним рішенням поновлено ОСОБА_4 строк позовної давності. Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом, в іншій частині вимог відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 В апеляційній скарзі стверджує, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що власником спірного будинку був її батько ОСОБА_7, який дозволив ОСОБА_8 тимчасово проживати у його будинку та право власності від нього до ОСОБА_8 не переходило. Стверджує, що після смерті батька всі його права перейшли до її матері ОСОБА_9 та після смерті останньої вона є її спадкоємицею. Зазначає, що вона повинна була бути залученою до участі в розгляді даної справи як відповідач, однак її не було залучено, внаслідок чого оскаржуваним рішенням порушується її право на спадкове майно. Звертає увагу на те, що згідно по господарських книг господарство належало до суспільної групи - колгоспний двір та вважає, що суд не мав права визнавати право власності на ? частину спірного житлового будинку в порядку спадкування. Посилається на те, що на час ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_4 до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину не зверталася, відмову в оформленні спадщини після смерті ОСОБА_10 у нотаріуса не отримувала, спадкової справи заведено не було. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 у відзиві на апеляційну скаргу посилається на те, що ОСОБА_7 і ОСОБА_9 з членами сім»ї в 1965 році переселились з спірного будинку АДРЕСА_1 у збудований ними будинок АДРЕСА_2, і з цього часу в спірному будинку проживала лише ОСОБА_8 Також зазначає, що з часу прийняття спадщини за батьками в 1998 році ОСОБА_2 жодних дій щодо спірного будинку не вчиняла всупереч тому, що в апеляційній скарзі стверджує, що їй було відомо про приналежність спірного будинку спадкодавцям.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання вимог апеляційної скарги, які аналогічні її доводам, пояснення ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5, представника Речичанської сільської ради - ОСОБА_6 про заперечення вимог апеляційної скарги, та посилання на доводи, що аналогічні доводам відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом встановлено такі обставини справи.

Відповідно до долученого до справи витягу з погосподарської книги Речичанської сільської ради за 1949 - 1951роки господарство АДРЕСА_1 рахувалося за ОСОБА_11 та ОСОБА_8 належало по 1/2 частині житлового будинку. (а.с.-34-40)

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. (а.с.-11)

Із заповіту, складеного та посвідченого секретарем виконкому Речичанської сільської ради 27.11.1982 року видно, що ОСОБА_8 все своє майно заповіла ОСОБА_12 (а.с.-10)

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_12 після одруження змінила прізвище на ОСОБА_4 ( а.с.-15)

Також судом встановлено, що ніхто зі спадкоємців із заявою про оформлення спадщини після смерті ОСОБА_8 до Городоцької державної нотаріальної контори не звертався. (а.с.21).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що спадкодавець ОСОБА_8 правомірно заповіла ? частину спірного будинку ОСОБА_4, яка фактично прийняла спадщину.

Колегія суддів вважає правильними висновки суду та такими, що відповідають встановленим обставинам.

Так, матеріалами справи стверджується, що ОСОБА_8 була останнім членом колгоспного двору і після смерті відкрилась спадщина. (а.с.31-32)

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом неправомірно визнано право власності на майно колгоспного двору в порядку спадкування а також на рішення виконкому Франківської райради народних депутатів від 23.12.1952 року, яким вирішено прохання ОСОБА_7 про продаж житлового будинку власника Клей (а.с.95), не приймається до уваги в зв»язку з такими положеннями закону та обставинами.

Відповідно до ст. 123 ЦК УРСР частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов'язаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв'язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Згідно ст. 124 ЦК УРСР при виході одного або кількох членів колгоспного двору з його складу виділ частки в натурі провадиться з таким розрахунком, щоб не позбавити двір необхідних для ведення його підсобного господарства будівель, худоби та сільськогосподарського реманенту. При неможливості виділити належну членові двору частку майна в натурі її вартість виплачується йому грішми. Право вимагати виділу майна при виході з складу двору мають члени двору, які досягли шістнадцяти років. Особи віком від п'ятнадцяти до шістнадцяти років можуть вимагати виділу за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальника, а в інтересах осіб, що не досягли п'ятнадцяти років, виділу можуть вимагати їх батьки (усиновителі) або опікун.

Відповідно до ст. 126 ЦК УРСР працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв'язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.

Згідно з п. 6 постанови пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Дослідженими судом доказами - показами свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14, даними по господарських книг, зокрема 1980-1982 років, безспірно встановлено, що ОСОБА_11 з членами сім»ї вийшов з складу колгоспного двору, у власності якого перебувала ? частина спірного будинку, та створив інший колгоспний двір (а.с.43-47).

Крім того, суду апеляційної інстанції не подано жодного доказу на підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу будинку.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, в зв»язку з чим не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 03 березня 2010 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 17.08.2018 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Цяцяк Р.П.