Справа № 645/5050/17
Провадження № 2/645/561/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2018 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Ульяніч І.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Лисенка Г.В.

секретар судового засідання - Савченко В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська дитяча поліклініка № 15» про стягнення середнього заробітку за період затримки остаточного розрахунку при звільненні та затримки видачі трудової книжки,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 15», в якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути з КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 15» на його користь середній заробіток за період затримки видачі трудової книжки в розмірі 43 532 грн. 50 коп.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що він працював головним лікарем у КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №15» з 02.12.2002 року по 15.06.2017 року.

За угодою сторін по п.1 ст. 36 КЗпП України ОСОБА_1 був звільнений з посади головного лікаря згідно розпорядження Харківського міського голови ОСОБА_4 15.06.2017 року.

Проте позивач зазначає, що в цей час він хворів та перебував на лікарняному до 27.06.2017 року, який здав відповідачу 29.06.2017 року.

Трудова книжка позивача знаходилась в КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №15», відповідач повинен був зробити запис про звільнення та видати йому трудову книжку згідно Інструкції про ведення трудових книжок, а також здійснити остаточний розрахунок при звільненні 15.06.2017 року, але з урахуванням оплати лікарняного листа не пізніше 29.06.2017 року.

Коли позивач звернувся до поліклініки для отримання трудової книжки, то йому відмовили її видати ніби-то через відсутність журналу обліку трудових книжок з незрозумілих причин. Він неодноразово звертався за видачею трудової книжки або щоб йому направили її на його адресу, але безрезультатно.

Позивач був вимушений скаржитись в інспекцію праці та звертатись на Гарячу лінію. Лише після цих скарг та звернень в КЗОЗ «ХМДП № 15» йому видали трудову книжку 10.11.2017 року, про що він розписався в журналі обліку трудових книжок.

Розрахунок по звільненню позивача також проводився несвоєчасно, остання виплата була 27.09.2017 року.

До 10.11.2017 року позивач не міг отримати трудову книжку, що заважало йому оформитись на постійну роботу та грубо порушувало його законні права та інтереси.

У зв'язку з викладеним, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №15» був наданий відзив на позовну заяву, у якому зазначається, що позовні вимоги є незаконними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, у зв'язку з тим, що позивач ОСОБА_1 був звільнений з посади головного лікаря КЗОЗ «ХМДП-15» за угодою сторін по ч.1 ст. 36 КЗпП України 15.06.2017 року, згідно розпорядження Харківського міського голови від 14.06.2017 року. У день звільнення ОСОБА_1 був відсутній у закладі, про причини неявки відповідача не повідомив, а тому трудову книжку не отримав.

В день звільнення ОСОБА_1 йому були нараховані та сплачені всі суми, що належали йому від установи, шляхом перерахування на його особистий картковий рахунок зарплатного проекту в ПриватБанку станом на 15.06.2017 року. Вимог і претензій щодо недорахування якихось грошових сум позивач не заявляв. Як з'ясувалося у подальшому ОСОБА_1 з 14.06.2017 року до 27.06.2017 року перебував на лікарняному, про це адміністрацію закладу не повідомляв. Листок непрацездатності надав через свого сина лише 14.07.2017 року, тобто після звільнення. Після отримання закладом Листка непрацездатності ОСОБА_1 йому була проведена оплата лікарняного. Таким чином підстави для застосування положень ст. 117 КЗпП відсутні через відсутність порушення при проведенні розрахунків зі звільненим позивачем.

16.06.2017 року ОСОБА_1 було направлено через кур'єрську службу доставки лист за № 481 від 16.06.2017 року, в якому повідомлялось про його звільнення та необхідність прибути особисто до відділу кадрів закладу для отримання трудової книжки. Згідно накладної кур'єрської служби доставки, лист доставлявся за адресою місця реєстрації позивача 16.06.2017 року, 19.06.2017 року, 20.06 2017 року, але двері квартири не відкрили.

21.06.2017 року позивачу повторно рекомендованим поштовим відправленням направлено лист №491, який повернувся як не отриманий, що підтверджується конвертом з відповідним зазначенням «Укрпошти» про повернення за закінченням встановленого строку зберігання.

ОСОБА_1 до закладу не з'явився, про причини неявки відповідача не повідомив. З заявою про надіслання трудової книжки поштою не звертався.

Окрім того, адміністрацією закладу була створена комісія для виходу за місцем реєстрації позивача для з'ясування причин неявки позивача до закладу для отримання трудової книжки та повідомлення про необхідність отримати трудову книжку позивачем. Комісія двічі виходила за місцем реєстрації позивача, але двері квартири ніхто не відчинив. На підтвердження цих обставин складено Акти від 19.06.2017 року, 29.06.2017 року.

У позовній заяві позивач зазначає, що начебто надсилав на адресу відповідача заяви від 07.07.2017 року, 20.07.2017 року з проханням видати трудову книжку, та направити поштою на зазначену в заяві адресу.

Зазначені заяви відповідач не отримував, в доданих до позовної заяві описах зазначено на чиє ім'я, куди адресовано вкладену в конверт заяву, але в чеках про сплату за цінний лист не зазначено, за якою адресою і у який саме заклад охорони здоров'я було направлено цей лист.

Для з'ясування вказаних обставин сторона відповідача зверталась двічі до «Укрпошти». У відповіді «Укрпошти» повідомляється, що їх заклад не отримав листів від ОСОБА_1

Вперше після звільнення з роботи ОСОБА_1 прийшов до закладу 04.10.2017 року. В кабінеті в.о. головного лікаря ОСОБА_6 в присутності робітників закладу на усне прохання позивача отримати трудову книжку йому була видана на руки трудова книжка, та повідомлено, що трудова книжка видається на руки під розписку в отриманні трудової книжки в особливій картці працівника (типова форма №П-2) й у книзі обліку руху трудових книжок і вкладників до них, та запропоновано здійснити підпис в отриманні трудової книжки, як це передбачено постановою Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників». ОСОБА_1 відмовився здійснити підпис в книзі обліку руху трудових книжок і вкладників до них та особистій картці працівників (типова форма №П-2) щодо отримання трудової книжки, свою трудову книжку поклав на стіл в.о. головного лікаря, підвівся, вийшов з кабінету та більше не повертався.

Працівниками закладу, присутніми при зазначеної події, складено Акт від 04.10.2017 року.

10.11.2017 року ОСОБА_1 знов прийшов у заклад і отримав трудову книжку, здійснив підпис в ксерокопії книги обліку руху трудових книжок, в особистій картці (типова форма №2) та поставив дату отримання трудової книжки 10.11.17 року.

Таким чином, на момент звільнення ОСОБА_1 був відсутній на роботі, за отриманням трудової книжки не з'являвся, а 04.10.2017 року безпідставно відмовився від отримання трудової книжки. З урахуванням фактичних обставин справи, КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №15» вважає, що отримання трудової книжки не в день звільнення було з вини самого позивача, а вина адміністрації закладу відсутня і відповідно до вимог ч.5 ст. 235 КЗпП України підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

ОСОБА_1 надав суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що ствердження відповідача щодо того, що причина відсутності ОСОБА_1 15.06.2018 року була невідома поліклініці, є неправдою та не відповідає дійсності. За вх. № 509 від 10.06.2017 року ОСОБА_1 через поліклініку звернувся до Департаменту охорони здоров'я Харківської міської ради для призначення виконуючого обов'язків головного лікаря, в зв'язку із його хворобою та з 10.06.2018 року був наказ Департаменту про призначення виконуючою обов"язки ОСОБА_6. Виконуюча обов"язки головного лікаря не могла не знати про те, що її призначили через хворобу головного лікаря ОСОБА_1.

Лікарняні листи були надані ОСОБА_7 в поліклініку 29.06.2018 року в перший робочий день після їх закриття, а не 14.07.2017 року. ОСОБА_7 повідомив керівника, що позивач направить по пошті заяву з проханням направити на його адресу трудову книжку, що відповідає п 4.2. Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників».

Також позивач зазначає, що письмові докази звернення від 07.07.2017 року та 20.07.2017 року ОСОБА_1 в поліклініку оформлені належним чином, направлені на юридичну адресу відповідача, а якщо вони не були отримані на пошті, то лише з вини поліклініки та її працівників. Вважав, що його заяви, направлені по пошті, не отримувались свідомо.

Зазначив, що він перебував у лікарні на стаціонарному лікуванні із хворобою серця, тому не міг знаходитись вдома з 14.06.2017 року до 27.06.2017 року, що підтверджує копією виписки.

Також вказав, що 04.10.2017 року він зайшов до поліклініки, оскільки йому була потрібна трудова книжка для постійного працевлаштування, але від нього почали вимагати подання окремої заяви про видачу трудової книжки та окремої розписки про її одержання, що не передбачено Інструкцією «Про порядок ведення трудових книжок працівників» та КЗпП України, та ніколи ні від кого не вимагалось в період його роботи головним лікарем.

Позивач повідомив, що розпишеться лише в особовій картці та журналі про видачу трудових книжок, а ніяких заяв писати не буде. Розмова була з ОСОБА_6 та працівником відділу кадрів, яку позивач не знає, вона не представилась, більше нікого не було. Йому відмовили без заяв видати трудову книжку, тому він пішов та відразу звернувся на Урядову гарячу лінію по телефону 1545 (звернення № 7364180 від 04.10.2017 року)

Лише 10.11.2017 року після реагування на його звернення з вищих інстанцій позивачу видали трудову книжку, що відповідач не заперечує та про що надані письмові докази.

Розрахунок з позивачем також проведений несвоєчасно, у вересні 2017 року, що підтверджується письмовими поясненнями в.о. головного лікаря ОСОБА_6, що додаються.

До цього часу позивачу не наданий розрахунковий лист з такими відомостями.

Через відсутність трудової книжки позивач був вимушений працювати по сумісництву або по окремим цивільно-правовим договорам.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. При цьому позивач пояснив, що він працював 15 років за контрактом головним лікарем в дитячій поліклініці № 15, звільнився 15.06.2017 року за угодою сторін. На день звільнення він не був на роботі, перебував на лікарняному про що повідомив особисто виконуючого обов'язки головного лікаря, та директора Департаменту охорони здоров»я. Листки непрацездатності він передавав в поліклініку через свого сина. 07.07.2017 року він письмово звертався до поліклініки з заявою про надіслання йому трудової книжки, але відповіді не отримав. Через 10 днів він звернувся письмово про видачу трудової книжки повторно, так як не мав можливості звернутись особисто. В жовтні 2017 року він особисто звернувся до поліклініки за отриманням трудової книжки, в кабінеті в.о. головного лікаря ОСОБА_6, йому відмовили видати трудову книжку, вимагали написати заяву про видачу трудової книжки та розписку про отримання трудової книжки, у зв'язку із чим він звернувся на Гарячу лінію. 03.11.2017 року він повторно звернувся до керівництва поліклініки, але йому знов не видали трудову книжку та вимагали написати розписку про отримання. 10.11.2017 року він отримав трудову книжку та розписався в книзі обліку трудових книжок. Зазначив, що конфлікт виник з вини роботодавця, трудову книжку йому не видали в день звільнення, отримав лише 10.11.2017 року у відділі кадрів, період затримки не видачі трудової книжки з 29.06.2017 року. Також позивач зазначив, що 27.06.2017 року він виписався із лікарні, але ще хворів та не бажав приходити до поліклініки за трудовою книжкою. Зазначив, що приблизно через місяць після звільнення він вже працював на іншій роботі.

Позивач не зміг пояснити суду чому він не передав заяву про відправлення трудової книжки поштою через сина, який приносив його листок непрацездатності, а відправив поштою. Позивач пояснив, шо він не намагався зв"язатись із працівниками полікліники з приводу його перебування на лікарняному та домовленності про отримання трудової книжки.

Представник відповідача Лисенко Г.В. в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що викладені позивачем обставини є надуманими. На день звільнення позивача в поліклініці не було, він нікого не повідомляв про лікування, ніхто не знав де він знаходиться. Після звільнення позивач не з»явився за трудовою книжкою, 16.06.2017 року позивачу письмово кур'єрською поштою направили лист з повідомленням необхідності отримати трудову книжку, 21.06.2017 року рекомендованим листом, через Укрпошту, було направлено повторно повідомлення про отримання трудової книжки. 14.07.2017 року тільки стало відомо про лікарняні від сина позивача. Співробітники поліклініки намагались розшукати позивача, виходили неодноразово до нього додому, дзвонили по телефону, але позивач не виходив на зв'язок. У відповідача були активні дії з приводу вручення позивачу трудової книжки. Позивач писав листи в поліклініку та відсилав їх поштою, в той час коли поліклініка розташована до позивача ближче ніж пошта. Вважав, що дії позивача були сплановані, як помста колективу. Підстав для затримання у видачі трудової книжки у відповідача не було. 04.10.2017 року позивач прийшов у поліклініку, в.о.головного лікаря ОСОБА_6 позвала працівника відділу кадрів, яка принесла трудову книжку позивача, ознайомила із наказом та попросила написати розписку про отримання трудової книжки. Не було книги обліку трудових книжок, яку вилучили правоохоронні органи, була зроблена копія даної книги, в якій і попросили розписатися позивача. 03.11.2017 року позивач в поліклініці не був, а 10.11.2017 року він отримав трудову книжку. Представник відповідача зазначив, що умисно ніхто не затримував видачу трудової книжки, не було звернення позивача. На день звільнення позивача йому були виплачені усі передбачені виплати. Також зазначив, що листи позивача про надіслання йому поштою трудової книжки поліклініка не отримувала, листи позивача були отриманні лише в грудні 2017 року, коли вже в суді був позов позивача.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка лікар ОСОБА_8 повідомила, що 16.06.2017 року в.о. головного лікаря ОСОБА_6 сказала, що ОСОБА_1 подав заяву про звільнення та потрібно було йому віддати трудову книжку. Увечері вона із ОСОБА_9, ОСОБА_10, як члени профкому, пішли додому до ОСОБА_1, але їм ніхто не відчинив. 26.06.2017 року знов пішли додому до ОСОБА_1, з листом про необхідність отримати трудову книжку, але вдома знов нікого не було. ОСОБА_1 шукали колеги і пацієнти, на телефонні дзвінки він не відповідав. Після цих подій свідок не бачила позивача, якщо б він приходив до поліклініки, то всі б співробітники про це знали, але він не приходив.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка лікар-лаборант ОСОБА_9 повідомила, що 15.06.2017 року вона від в.о. головного лікаря ОСОБА_11 дізналась про звільнення ОСОБА_1. ОСОБА_6 попросила повідомити ОСОБА_1 про отримання трудової книжки та сходити до нього додому, так як на роботі його не було. Увечері 16.06.2017 року вона із члени профкому ОСОБА_10 та ОСОБА_8, пішли додому до ОСОБА_1, але їм ніхто не відчинив, через деякий час 23 або 26 червня вже зранку вони ходили повторно додому до ОСОБА_1. ОСОБА_1 сам до поліклініки не приходив, його шукали колеги, пацієнти та правохоронні органи, на телефонні дзвінки він не відповідав. В середині літа прийшов син ОСОБА_1 приніс листки непрацездатності. Після цих подій свідок не бачила позивача, якщо б він приходив до поліклініки, то всі б співробітники про це знали, але він не приходив. Потім ОСОБА_1 прийшов до поліклініки, але не заходів отримати трудову книжку, при цьому свідок особисто не була присутня, їй повідомили працівники поліклініки. Склалося враження, що ОСОБА_1 не отримував трудову книжку навмисно.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка завідувач відділенням ОСОБА_12 повідомила, що в червні 2017 року ОСОБА_1був відсутній на роботі. 15.06.2017 року стало відомо про його звільнення, в цей момент його на роботі не було, йому дзвонили, але на телефонні дзвінки він не відповідав. Співробітники поліклініки ходили до нього додому запросити його прийти та забрати трудову книжку. ОСОБА_1 не могли знайти співробітники поліклініки, пацієнти та правоохоронні органи, зв'язку із ним не було. 04.10.2017 року свідок бачила ОСОБА_1, він прийшов в поліклініку, в кабінеті в.о. головного лікаря ОСОБА_6 він потримав трудову книжку в руках, але не забрав, не мав наміру забирати. Новий робітник відділу кадрів, яка не знала ОСОБА_1, попросила написати про отримання трудової книжки, але він не захотів написати розписку про те, що отримав трудову книжку, при цьому в кабінеті були ОСОБА_11, вона та представник відділу кадрів. Зазначила, що листів від ОСОБА_1 з проханням вислати трудову книжку поштою, поліклініка не отримувала. Свідок була особисто присутня при тому, що ОСОБА_1 взяв трудову книжку, потримав в руках, потім поклав та пішов, при цьому ОСОБА_6 намагалась його догнати, щоб все-таки він отримав трудову книжку.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка працівник відділу кадрів ОСОБА_13 повідомила, що вона була прийнята на роботу в поліклініку 17.07.2017 року, через місяць після звільнення позивача. Приймаючи справи помітила, що є трудова книжка ОСОБА_1. Вона запитала у в.о.головного лікаря ОСОБА_6, чому ОСОБА_1 не видали трудову книжку, на що ОСОБА_6 повідомила, що ОСОБА_1 дзвонили, писали, але його ніхто не бачив та з ним не було зв'язку. Також в поліклініку приходили представники правоохоронних органів та запитували про ОСОБА_1 та повідомили, що навряд чи він прийде. 04.10.2017 року свідок побачила ОСОБА_1, її позвали до кабінету ОСОБА_6. Вона взяла трудову книжку ОСОБА_1, копію прошитої та пронумерованої книги обліку трудових книжок, так як оригінал вилучили правоохоронні органи в липні 2017 року, та поклала перед ним. ОСОБА_1став повільно вивчати свою трудову книжку, його попросили розписатися про її отримання, ОСОБА_1 запитав про наказ, йому надали розпорядження про звільнення. ОСОБА_1 сказав, що ніде не буде розписуватися, кинув трудову книжку на стіл та сказав, що «Ви мені її не віддаєте» та вийшов із кабінету. Зазначила, що ОСОБА_1прийшов за трудовою книжкою через 3,5-4 місяці, до цього трудовою книжкою не цікавився. 10.11.2017 року ОСОБА_1 був готовий забрати трудову книжку, розписався в книзі обліку трудових книжок та в картці П-2. Свідок пояснила, що трудова книжка ОСОБА_1 зберігалась у неї в сейфі до 04.10.2017 року, вона була зацікавлена в тому, щоб віддати її ОСОБА_1. Листи поліклініки на адресу ОСОБА_1, про необхідність забрати трудову книжку вона бачила у ОСОБА_6, також їй відомо, що неодноразово намагались зв'язатись із ОСОБА_1 з приводу отримання трудової книжки.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка заступник головного лікаря ОСОБА_5 повідомила, що 15 червня 2017 року ОСОБА_1був відсутній на роботі. 16.06.2017 року ОСОБА_6 повідомила про його звільнення. ОСОБА_1 шукали правоохоронні органи, робота їх установи була паралізована, так як зникла техніка, комп'ютери, в бухгалтерії не було документів. В подальшому були проведені обшуки та вилучались документи. 04.10.2017 року ОСОБА_1 прийшов до ОСОБА_6, з її слів свідку відомо, що ОСОБА_1 взяв трудову книжку в руки та демонстративно поклав, потім був від нього дзвінок на Гарячую лінію. Був виданий наказ про створення комісії для вручення ОСОБА_1 трудової книжки, особисто вона в пошуках ОСОБА_1 не приймала участі, їй це відомо зі слів ОСОБА_6.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка головна медична сестра ОСОБА_10 повідомила, що вона, як представник поліклініки, разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_14 двічі 19 та 26 червня 2017 року ходила додому ОСОБА_1, запросити його отримати трудову книжку, але вдома нікого не було, із собою у них був лист запрошення про отримання трудової книжки. Про звільнення ОСОБА_1 їй стало відомо від ОСОБА_6. Також із ОСОБА_1 були звільнені секретар, відділ кадрів, уся бухгалтерія. Зазначила, що пошту від ОСОБА_1 поліклініка не отримувала, пошту взагалі отримує секретар.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка виконуюча обов"язків головного лікаря ОСОБА_6 повідомила, що 15 червня 2017 року ОСОБА_1був відсутній на роботі, його не було на роботі з 10.06.2017 року, на зв"язок він не виходив, ніхто не знав де він знаходиться. 14.06.2017 року секретар повідомила про звільнення ОСОБА_1, потім був наказ на виконання нею обов"язків головного лікаря. 09.06.2017 року ОСОБА_1 підписав заяви на звільнення частини співробітників поліклініки, а напередодні у нього були неприємні моменти із працівниками правоохоронних органів. Більш вона ОСОБА_1 не бачила до жовтня 2017 року. 15.06.2017 року в полікліниці не було головного бухгалтера, оргтехніки, комп"ютерів. Вона зверталась до відділу охорону здоров"я де у неї запитали чи виходив ОСОБА_1 на зв"язок. Потім надійшло розпорядження про звільнення ОСОБА_1, Департамент охорони здоров"я рекомендував їй зробити запис про звільнення ОСОБА_1 в трудовій книжці. Було складено лист ОСОБА_1 про отримання трудової книжки та направлено кур"євською поштою, але лист не був вручений, так як нікого не було вдома. Через деякий час аналогічний лист був відправлений ОСОБА_1 через Укрпошту. Вона попросила членів колективу поліклініки сходити додому до ОСОБА_1 з повідомленням про явку для отримання трудової книжки. В червні 2017 року колеги двічи виходили за адресою ОСОБА_1, але їм ніхто не відкрив двері. ОСОБА_1 шукали не тільки колеги, а і пацієнти. В кінці липня 2017 року син ОСОБА_1 приніс лист непрацездатності позивача та повідомив, що батько хворіє. Свідок сказала сину позивача, що трудова книжка готова, щоб прийшов її забрати. 04.10.2017 року позивач прийшов в поліклініку попросив видати йому трудову книжку. Інспектор відділу кадрів принесла трудову книжку, копію книги обліку трудових книжок (оригінал був вилучений правоохоронними органами). ОСОБА_1 подивився на кожну сторінку трудової книжки. Вона попросила написати розписку про отримання трудової книжки. ОСОБА_1 сказав, що йому не віддають трудову книжку, встав та пішов. Свідок намагалась його догнати, бігла слідом та просила отримати трудову книжку та розписатись хоч де небудь. Зазначила, що в полікліниці проводилось службове розслідування з приводу листів позивача, які не були ними тримані, встановлено, що ніхто з працівників полікліники ні листів, ні повідомлення про їх отримання від пошти не отримували. 10.11.2017 року позивач отримав трудову книжку, 15.06.2017 року з ним був проведений повний розрахунок, виплачена компенсація, в подальшому сплачено за лікарняні. Зазначила, що наміру не віддавати трудову книжку не було, вони приймали заходи по її врученню, надсилали листи, виходили за адресою, дзвонили. Син позивача не повідомляв про те, що були листи від позивача про надіслання трудової книжки. Листи від ОСОБА_1 вони не отримували, позивач мешкає поруч із поліклінікою. Зазначила, що довідку про остаточний розрахінок ОСОБА_1 вона особисто не надавала, наказ про звільнення позивач не взяв та пішов.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши надані письмові докази приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що розпорядженням Харківського міського голови ОСОБА_4 від 25.11.2002 року № 2324 ОСОБА_1 призначено на посаду головного лікаря міської дитячої поліклініки № 15 з 02.12.2002 року з посадовим окладом згідно штатного розпису. (а.с. 59)

З 31.07.2015 року ОСОБА_1 був переведений на роботу за контрактом на посаду головного лікаря з 14.08.2015 року по 13.08.2018 року на підставі розпорядження Харківського міського голови від 31.07.2015 року (а.с. 5).

07.06.2017 року ОСОБА_1 звернувся з заявою на ім'я Харківського міського голови ОСОБА_4, у якій просив звільнити його з займаної посади 15.06.2017 року за згодою сторін.

Розпорядженням Харківського міського голови ОСОБА_4 від 14.06.2017 року № 742/2к ОСОБА_1 - головного лікаря КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №15» звільнено з займаної посади 15.06.2017 року за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України. Виконання обов'язків головного лікаря покладено на заступника головного лікаря з медичної частини ОСОБА_6 (а.с. 60)

В судовому засіданні встановлено, що на час звільнення позивач не був на роботі, згідно листка непрацездатності № 758863 від 27.06.2017 року (продовження листка) серії АГФ № 030096, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня №8» з діагнозом «ІХС. Стенокардія напруги ІІІ ФК» з 14.06.2018 року до 27.06.2017 року.

16.06.2017 року на адресу ОСОБА_1, а саме: АДРЕСА_1, був направлений лист, у якому адміністрація КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №15» інформує ОСОБА_1, що відповідно до його заяви та розпорядження Харківського міського голови ОСОБА_4 № 742/2к від 14.06.2017 року, його звільнено з займаної посади головного лікаря з 15.06.2017 року, за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України. У зв'язку з цим повідомлено йому про необхідність прибути особисто до відділу кадрів КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №15» для отримання трудової книжки. (а.с. 81-82)

ОСОБА_1 звертався з заявою на ім'я керівника КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 15» від 07.07.2017 року з проханням видати йому трудову та санітарну книжку, які направити йому поштою. Заява була направлена поштою 10.07.2018 року. (а.с. 6-7)

21.07.2017 року ОСОБА_1 поштою направив КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №15» заяву від 20.07.2017 року з проханням видати йому санітарну та трудову книжки, належим чином завірених копій лікарняних листів від 10.06.2017 року, 14.06.20017 року та довідку щодо остаточного розрахунку його заробітної плати з зазначеннями дати розрахунку та виплачених коштів. (а.с. 8-9)

КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №15» не отримавши вказані листи, звернулась до ПАТ «Укрпошта» з проханням надати інформацію про те на яку адресу направлялися цінні листи з повідомленнями, з поштового відділення № 61082, м. Харків, пр. Московський, 210, ким та коли були отримані ці листи з цього поштового відділення, а саме: від 07.07.2017 року з унікальним ідентифікатором 988, та від 21.07.2017 року, з унікальним ідентифікатором 960, відправник ОСОБА_1 (лист № 929 від 04.12.2017 року).

У листі ПАТ «Укрпошта» від 12.12.2017 року № 07-13-2493 зазначено, що п. 94 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 05.03.2009 року № 270, визначено порядок доставки поштових відправлень юридичним особам, а саме: порядок доставки визначається на підставі договору, що укладається юридичною особою з оператором поштового зв'язку за місцем обслуговування. З питань укладання договору щодо визначення порядку доставки та вручення поштових відправлень, повідомлень про їх надходження, періодичних друкованих видань Харківська міська дитяча поліклініка №15 до відділення поштового зв'язку Харків 82 або до Поштамту - ЦП3 №1 не зверталась.

10.07.2017 року та 21.07.2017 року у відділенні поштового зв'язку Харків, 82, на адресу Харківської міської дитячої поліклініки №15 (вул. Рибалко, буд. 11/1, м. Харків, 61082) були прийняті відправлення Укрпошта Експрес, з повідомленням про вручення № 988, та лист з оголошеною цінністю, з повідомленням про вручення № 960, в ці ж дні були сформовані повідомлення про надходження вищезазначених відправлень. Відповідно до пояснення листоноші відділення поштового зв'язку № 82 м. Харків, повідомлення про надходження відправлення та листа були залишені у регістратурі на 1 поверсі поліклініки. Повторні повідомлення були сформовані та доставлені згідно зазначеної адреси 13.07.2017 року та 26.07.2017 року відповідно.

Оскільки протягом встановленого терміну зберігання, представники Харківської міської дитячої поліклініки №15 не звернулись до відділення поштового зв'язку Харків 82 для отримання вищевказаного відправлення та листа та керуючись п. 116 Правил 10.08.2017 року та 22.08.2017 року відправлення Укрпошта Експрес та лист з оголошеною цінністю були направлені за зворотною адресою відправнику.

Але в судовому засіданні було встановлено, що зазначені листи, які як повідомлено Укрпоштою були повернуті відправнику тобто позивачу, були отримані КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №15» в грудні 2017 року, в же після подачі позову.

19.06.2017 року та 29.06.2017 року були здійснені виходи комісії КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №15» за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, з питання остаточного розрахунку з КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №15», проте двері ніхто не відчинив, на дзвінки не відповів, про що були складені акти. (а.с. 67, 68)

Також КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №15» на адресу ОСОБА_1: АДРЕСА_1, був направлений лист № 491 від 21.06.2017 року з повідомленням про те, що 16.06.2017 року, 19.06.2017 року, 20.06.2017 року кур'єрською службою доставлявся лист № 491 від 16.06.2017 року з інформацією щодо його звільнення та необхідності отримання трудової книжки, який повернувся не вручений з поштовою відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». (а.с. 74-76)

Згідно акту від 04.10.2017 року, складеного працівниками КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №15», 04.10.2017 року об 11 год. 40 хв. в приміщенні КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №15», в кабінеті в.о. головного лікаря ОСОБА_6, на усне прохання звільненого головного лікаря ОСОБА_1 отримати трудову книжку, йому було видано трудову книжку в руки та повідомлено про те, що трудова книжка видається на руки під розписку в отриманні трудової книжки в особовій картці працівника (типова форма № П-2) й у книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, та запропоновано здійснити підпис в отриманні трудової книжки.

Від надання розписки в отриманні трудової книжки на руки ОСОБА_1 відмовився, підпис ані в книзі, ані в картці не здійснив, свою трудову книжку поклав на стіл, вийшов та більше не повертався. (а.с. 71)

З копії Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них вбачається, що ОСОБА_1 10.11.2017 року отримав трудову книжку, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_1, що також підтверджується актом від 10.11.2017 року. (а.с. 36-40, 72)

Згідно Реєстру перерахувань на особисті вклади КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №15» перерахувала ОСОБА_1 кошти за червень 2017 року у сумі 16 443,53 грн. та 335,51 грн. Листок непрацездатності був оплачений позивачу в липні 2017 року (а.с. 88-91)

Згідно ст. 47 КЗпП України - власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 235 КЗпП України - у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином суд, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що відповідач неодноразово намагався вручити позивачу його трудову книжку. Так як вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та видачі трудової книжки підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки, а в судовому засіданні не знайшов підтвердження той факт, що саме з вини відповідача позивач не отримав своєчасно трудову книжку, то у задоволені позовних вимог необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 259, 263, 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська дитяча поліклініка № 15» про стягнення середнього заробітку за період затримки остаточного розрахунку при звільненні та затримки видачі трудової книжки - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: Комунальний заклад охорони здоров'я «Харківська міська дитяча поліклініка № 15», місцезнаходження: місто Харків, вулиця Рибалка, будинок 11/1, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 25463416.

Повне судове рішення складено 07 вересня 2018 року.

Суддя - І. В. Ульяніч