АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/ 24496/15-ц

11 січня 2018 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Гаращенка Д.Р.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 та за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_5 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 вересня 2017 року , постановленого під головуванням судді Леонтюк Л.К. в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкування батька з дитиною та про встановлення способу участі батька у вихованні дитини,-

в с т а н о в и л а:

29 грудня 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулась до Дарницького районного суду м.Києва з позовом до відповідача ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що відповідач свої батьківські обов'язки не виконує, про стан здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток дочки не піклується. Участі у вихованні дитини не бере. Зазначала, що з моменту народження дитина проживає з нею і знаходиться на її повному утриманні. Вся участь батька у вихованні дитини зводиться до пред"явлення до суду нескінченних позовів про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та виплати йому моральної шкоди.

Відповідач ОСОБА_5 03 березня 2016 року звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкування батька з дитиною та про встановлення способу участі батька у вихованні дитини. В остаточній редакції позовних вимог від 30 січня 2017 року ( т.1, а.с. 229), уточнивши свої вимоги просив: зобов'язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Визначити способи його участі у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_7 наступним чином. Адаптаційний період: кожна субота протягом одного місяця з 10.30 до 12.00 за участю батька та психолога за вибором батька за місцем знаходження психологічної служби. Під час навчального процесу: кожна друга та четверта субота та неділя місяця за місцем проживання батька, починаючи з 10.00 години суботи до 19.00 години неділі.Під час осінніх та весняних канікул: один тиждень кожні канікули з 19.00 останнього навчального дня до 19.00 години сьомого дня канікул. Під час зимових канікул: непарний рік- з 23 по 25 грудня; парний рік- з 28 грудня по 03 січня. Під час літніх канікул: один місяць з батьком, непарний рік - протягом липня, а парний рік - протягом серпня місяця. Просив встановити, що передача дитини від матері до батька відбувається перші шість місяців за адресою психологічної служби за вибором батька, потім за місцем проживання батька та від батька до матері відбувається за місцем проживання батька. Також просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень, витрати на правову допомогу в сумі 10 000 гривень та судові витрати.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що оскільки ОСОБА_2 перешкоджала йому у спілкуванні з донькою, він в 2010 році змушений був звернутись до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною. Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 11.10.2010 року, зміненого рішенням Апеляційного суду м.Києва від 26.07.2011 року, було встановлено порядок спілкування батька з дитиною за місцем проживання дитини. Зазначені судові рішення ОСОБА_2 не виконуються, за місцем реєстрації дитини у встановлені судом дні двері квартири ніхто не відчиняє. Відповідачка продовжує чинити йому перешкоди у спілкуванні з донькою, він, як батько, позбавлений права участі у вихованні та становленні своєї дитини.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 вересня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкування батька з дитиною та про встановлення способу участі батька у вихованні дитини, задоволено частково.

Усунуто перешкоди у спілкуванні з неповнолітньою донькою - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом встановлення адаптаційного періоду: щосуботи протягом одного місяця з 10-30 години до 12-00 години за участю батька та психолога за вибором батька за місцезнаходженням психологічної служби.

Визначено наступні способи участі ОСОБА_5 у вихованні неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, діючи виключно в інтересах дитини, враховуючи особисту прихильність дитини до кожного з батьків та вік дитини на протязі шести місяців, таким чином : друга та четверті субота з 14-00 години до 18-00 години, не порушуючи учбового процесу дитини; перша та третя неділя місяця з 10-00 до 14 -00 години в присутності матері та психолога за вибором батька за місцезнаходженням психологічної служби

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_7 та про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції неповно з"ясував фактичні обставин справи, не надав належної оцінки доказам у справі, не врахував думку дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя та ухвалив незаконне і необгрунтоване рішення у справі. Зазначає, що, вирішуючи спір по суті, суд не застосував до правовідносин, що склались між сторонами, норми матеріального права, що підлягали застосуванню, а саме: норми ст.ст. 152, 155, 159 СК України, ст. 3 Конвенції про права дитини, статті 15 Закону України " Про охорону дитинства", які визначають, що дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов"язків щодо неї, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, що проживає окремо від дитини, суди мають враховувати передусім інтереси самої дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Судом не були враховані докази, які свідчать про те, що зустрічі з батьком завдають дитині психічного дискомфорту та страху, що призводить до порушення сну та неврозоподібного стану. Суд не звернув уваги на те, що в справі фактично відсутній висновок органу опіки та піклування щодо участі батька у спілкуванні з дитиною. Не було взято судом до уваги і ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов"язків, особисту прихильність дитини до матері, обставини, які характеризують особу батька. Зазначає також, що з досліджених судом доказів достовірно встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_2 про позбавлення відповідача батьківських прав з підстав жорстокого поводження по відношенню до малолітньої дитини, що полягає у психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини, є обгрунтованими та підлягають задоволенню, але судом були проігноровані.

Відповідач ОСОБА_5 також звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просив рішення Дарницького районного суду м.Києва від 04.09.2017 року в частині задоволення позовних вимог змінити, задовольнивши його позовні вимоги щодо визначення порядку спілкування з дитиною в повному обсязі, В іншій частині рішення суду залишити без змін. Зазначає, що рішення суду в частині вирішення позовних вимог про усунення перешкод в спілкування батька з дитиною та про встановлення способу участі батька у вихованні дитини постановлено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права. Так, суд, встановивши, що він, як батько, дійсно не має можливості спілкуватись з донькою, так як мати не повідомляє йому про фактичне місце перебування дитини, приховує школу в якій дитина навчається, надавши належну оцінку тому факту, що він перебуває в цивільному шлюбі, має двох неповнолітніх дітей та постійне місце проживання, фактично ухвалив рішення, яке порушує принцип рівності прав батьків відносно своєї дитини. Зокрема, суд встановив зустрічі батька з дитиною протягом місячного адаптаційного періоду щосуботи з 10-30 год. до 12-00 годин за участю батька та психолога за вибором батька за місцем знаходження психологічної служби та на протязі шести місяців: друга та четверта субота з 14-00 годин до 18-00 годин, не порушуючи учбового процесу дитини та перша і третя неділя місяця з 10-00 годин до 18-00 годин в присутності матері та психолога за вибором батька за місцем знаходження психологічної служби. Встановлюючи такий порядок спілкування, суд не врахував, що про встановлення зустрічей батька з дитиною в присутності психолога батько просив лише протягом адаптаційного періоду, а суд призначив такий порядок ще і на наступні шість місяців. При цьому суд не врахував складність знайти психолога, який у вихідні дні погодиться бути присутнім на зустрічах. Крім того, суд фактично встановив порядок спілкування батька з дитиною лише на сім місяців, ніяким чином не обгрунтувавши свого рішення про відмову у встановленні порядку спілкування з дитиною в подальшому. Таке рішення не вирішило спір між сторонами, призведе до необхідності чергового звернення до суду та загострення конфлікту між сторонами, що суперечить інтересам дитини та порушує його права, як батька. Не враховано судом при ухваленні оскаржуваного рішення і ту обставину, що вже є рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 11 жовтня 2010 року, яке частково змінено рішення Апеляційного суду м.Києва від 26 липня 2011 року про усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною та встановлення способу участі у вихованні, яке ОСОБА_2 не виконується, що змусило його знову звернутися до суду за встановленням інших способів участі у спілкуванні з донькою з урахуванням її віку на даний час.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_10 повністю підтримали доводи своєї апеляційної скарги та просила її задовольнити. Проти доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_5 заперечували, посилаючись на їх безпідставність.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_11 повністю підтримали доводи апеляційної скарги відповідача, проти доводів апеляційної скарги представника позивача заперечували посилаючись на те, що вони правильність висновків суду не спростовують.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Голосіївської районної у м.Києві державної адміністрації ОСОБА_12 просила рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_5 про позбавлення його батьківських прав залишити без змін. Надала суду висновок органу опіки та піклування Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації від 09.01.2018 року та просила визначити способи участі батька у вихованні малолітньої ОСОБА_7 у першу та третю суботу місяця з 10-00 по 13-00 год., в рекреаційних зонах та місцях проведення дитячого дозвілля та розвитку, в присутності матері- ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які з»явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 необхідлно залишити без задоволення, а апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 задовольнити частково з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що сторони с грудня 2005 року по січень 2007 року перебували у фактичних шлюбних відносинах.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька - ОСОБА_7.

Факт батьківства ОСОБА_5 щодо ОСОБА_7 було встановлено в судовому порядку рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27.05.2009 року у справі № 2-2708/09.

Мати неповнолітньої ОСОБА_7 ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання, затвердженого начальником Служби у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації, від 17 грудня 2015 року, неповнолітня ОСОБА_7 проживає в п"ятикімнатній квартирі АДРЕСА_2 разом з матір"ю ОСОБА_2, дідусем ОСОБА_15 . Дядько ОСОБА_16 в цій квартирі зареєстрований, але не проживає. Для ОСОБА_7 виділена окрема кімната,створені всі умови для проживання: є окреме спальне місце, робоча зона, стіл, шафа з речами відповідно до віку та статі дитини, є дитячі іграшки. Умови для проживання, виховання та розвитку малолітньої ОСОБА_7 створені належним чином.

Батько ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 03 лютого 2017 року, складеного спеціалістом Служби у справах дітей Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації, ОСОБА_5 проживає в трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 разом з дружиною ОСОБА_17, сином ОСОБА_24-2010 року народження та донькою ОСОБА_4- 2012 року народження. Для дітей відведено окрему кімнату, яка обладнана сучасними меблями, у кожного є окреме спальне місце, створено всі умови для навчання та відпочинку дітей, їх виховання та розвитку.

З висновку Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, від 10.06.2016 року № 100-8838 вбачається, що Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація не вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, суд 1-ї інстанції посилався на те, що доводи ОСОБА_2 щодо невиконання відповідачем своїх батьківських обов"язків, завдання психологічного тиску на доньку та жорстокого поводження з нею не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. З досліджених судом доказів вбачається, що відповідач не втратив інтересу до дитини та вживав всіх можливих заходів для спілкування з нею. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, застосовується у виняткових випадках, при доведенні винної поведінки батька з урахуванням характеру його особи. В даному випадку таких виняткових обставин судом не встановлено.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об"єктивного дослідження наданих сторонами доказів та з урахуванням вимог закону, з огляду на наступне.

Згідно вимог п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини " в усіх діях щодо дітей ... першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини''.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

З роз»ясень, викладених в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30.03.2007 року вбачається, що, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання і про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

На підтвердження своїх доводів про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов»язків та жорстокого поводження з дитиною внаслідок психічного насильства позивач надала виписку з історії хвороби ОСОБА_18, 1964 року народження, яка перебувала на лікуванні в Київській міській клінічній лікарні № 1 з 21.01.2009 року по 11.02.2009 року, постанову дільничого інспектора Голосіївського РУ ГУ МВС України в м.Києві від 22.09.2008 року, постанову про відмову в порушенні кримінальної справи дільничого інспектора Голосіївського РУ ГУ МВС України в м.Києві від 14.07.2009 року, консультативне заключення невропатолога дитячого відносно ОСОБА_7 від 02.06.2012 року, інформаційну довідку про психологічно-діагностичні консультації з ОСОБА_7 2007 року народження психолога ОСОБА_19 від 15 жовтня 2015 року, відповідь посольства Нідерладів у м.Києві щодо надання документів для виїзду дитини за кордон та акт обстеження житлово-побутових умов дитини за місцем проживання матері, висновок психолога ОСОБА_20 від 30.05.2016 року, а також її покази в судовому засіданні в якості свідка та покази свідка ОСОБА_21

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог ОСОБА_2 про наявності підстав для позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що з досліджених судом доказів достовірно встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_2 про позбавлення відповідача батьківських прав з підстав жорстокого поводження по відношенню до малолітньої дитини, що полягає у психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини, є обгрунтованими та підлягають задоволенню, але судом були проігноровані, колегія суддів вважає безпідставними, так як надані позивачем докази не містять в собі інформації щодо ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов"язків та щодо жорстокого поводження його з дитиною, з огляду на наступне.

Так, з виписки з історії хвороби ОСОБА_18, 1964 року народження, вбачається. що вона перебувала на лікуванні в Київській міській клінічній лікарні № 1 з 21.01.2009 року по 11.02.2009 року з діагнозом черепно-мозкова травма, струс головного мозку ( 20.01.2009 року). Виражений астено-невротичний синдром з депресивними включеннями. Гіпертонічна хвороба 2 ст., гіпертензивне серце. СН1 ст, Агніопатія сітківок обох очей за гіпертонічним типом. Доказів того, що ОСОБА_18 отримала дані травми внаслідок дій відповідача вказана виписка не містить. Будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка, ОСОБА_18 пояснила, що вона працювала нянею у позивача і була побита відповідачем в присутності дитини ОСОБА_7 коли вони повертались з прогулянки, так як вона не віддавала йому дитину. Доказів того, що з даного приводу свідок зверталась до компетентних органів, які проводили відповідне розслідування та було встановлено винні дії відповідача щодо неї в присутності дитини матеріали справи не містять.

З копій постанови дільничого інспектора Голосіївського РУ ГУ МВС України в м.Києві від 22.09.2008 року та постанови про відмову в порушенні кримінальної справи дільничого інспектора Голосіївського РУ ГУ МВС України в м.Києві від 14.07.2009 року вбачається, що в порушенні кримінальних справ було відмовлено, так як громадський порядок ОСОБА_5 грубо порушений не був, а факти погроз з його боку не підтверджені.

Консультативне заключення невропатолога дитячого відносно ОСОБА_7 від 02.06.2012 року та інформаційна довідка про психологічно-діагностичні консультації з ОСОБА_7 2007 року народження психолога ОСОБА_19 від 15 жовтня 2015 року містять в собі лише інформацію щодо психо-емоційного стану дівчинки.

В листі посольства Нідерладів у м.Києві від 07 березня 2014 року надано інформацію, що для отримання візи для виїзду малолітньої дитини за межі України необхідно надати згоду батька на такий виїзд дитини. Така процедура передбачена законом. В даному листі немає будь-яких відомостей щодо батька дитини.

Наданий суду акт обстеження житлово-побутових умов дитини за місцем проживання матері містить в собі лише інформацію щодо умов проживання дитини з матір"ю.

Враховуючи все вище зазначене, висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_2 про позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_7. Крім того, з досліджених судом доказів вбачається, що відповідач ніколи не втрачав інтерес до дитини та вживав всіх передбачених законом заходів для спілкування з донькою, в тому числі, і шляхом звернення в 2010 році до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом про визначення способу участі батька у вихованні дитини, рішенням суду його позов було задоволено частково.

Задовольняючи частково зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкування батька з дитиною та про встановлення способу участі батька у вихованні дитини, усуваючи перешкоди у спілкуванні з неповнолітньою донькою - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом встановлення адаптаційного періоду: щосуботи протягом одного місяця з 10-30 години до 12-00 години за участю батька та психолога за вибором батька за місцезнаходженням психологічної служби та визначаючи наступні способи участі ОСОБА_5 у вихованні неповнолітньої доньки на протязі шести місяців, таким чином : друга та четверті субота з 14-00 години до 18-00 години, не порушуючи учбового процесу дитини; перша та третя неділя місяця з 10-00 до 14 -00 години в присутності матері та психолога за вибором батька за місцезнаходженням психологічної служби, суд першої інстанції посилався на те, що такий спосіб участі батька у спілкуванні з донькою не зашкодить їй, а навпаки повністю відповідатиме можливості доньки в повній мірі сприймати піклування кожного із батьків про її здоров"я, фізичний та духовний розвиток і дасть змогу урівноважити її психоемоційний стан.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, з огляду на наступне.

В Декларації прав дитини зазначено, що дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Принцип 6-й Декларації прав дитини встановлює, що дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків і, у всякому випадку, в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

Конвенція про права дитини, також, визнає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Частиною 1 статті 7 Конвенції встановлено, що дитина з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Сімейний Кодекс України також регулює сімейні, особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, в тому числі: відносини між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Відповідно до вимог ст.141 СК України, мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з ч.1 ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (чч.1, 2 ст.159 СК України).

З досліджених доказів судом встановлено, що неповнолітня донька сторін ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з матір»ю ОСОБА_2 в пятикімнатній квартирі за адресою АДРЕСА_2. Батько дитини ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5. Проживає окремо від дитини в трикімнатній квартирі за адресою : АДРЕСА_3

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 11 жовтня 2010 року позов було задоволено частково.

Зобов"язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_5 у спілкуванні та у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визначено наступні способи участі ОСОБА_5 у виховані малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2: перша та третя субота місяця з 16-00 години до 19-00 години; друга та третя неділя кожного місяця з 10-00 годин до 13-00 години. Місцем зустрічі ОСОБА_5 з малолітньою дочкою визначено фактичне місце проживання дитини: АДРЕСА_4. В іншій частині вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 26 липня 2011 року рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 11 жовтня 2010 року змінено, визначено наступні способи участі ОСОБА_5 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким чином: перша та третя субота місяця з 15-00 годин до 19-00 годин; друга та третя неділя місяця з 10-00 годин до 14-00 годин в присутності матері. В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 11 жовтня 2010 року залишено без змін.

Рішення суду належним чином не виконується, дитина подорослішала, а тому батько просив встановити інший спосіб участі у вихованні та спілкуванні з донькою.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Розпорядженням Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 16.06.2016 року № 346 ОСОБА_5 було визначено тимчасовий порядок зустрічей з донькою ОСОБА_7, 2007 року народження, а саме: 02.07.2016 року, 06.07.2016 року,16.07.2016 року та 23.07.2016 року з 13-00 годин до 17-00 годин в рекреаційних зонах в присутності фахівця із соціальної роботи, без присутності матері.

Відповідно до інформації Голосіївського районного в м. Києві центру соціальних служб для сім"ї, дітей та молоді, зустрічі батька з донькою належним чином не проходили. Під час першої зустрічі дівчинка обома руками трималась за руку матері, плакала та повторювала, що нікуди не хоче йти з батьком. Батько періодично намагався вступити в діалог з дитиною, вмовити її піти з ним, приніс подарунок. Дівчинка відмовилась від подарунку, так як контакт з батьком не відбувався, зважаючи на тривалу психотравмуючу ситуацію та загрозу протистояння між дорослими, зустріч було припинено. З цих же підстав не відбулося спілкування з батьком під час другої зустрічі 09.07.2016 року. Останні дві зустрічі 16.07.2016 року та 23.07.2016 року не відбулися. так як батько не хотів створювати стресову ситуацію для дитини.

15 12.2016 року відповідач звернувся до Міського центру дитини з заявою про проведення переговорів ( медіації) з ОСОБА_2. 17.01.2017 року остання надала письмову згоду на проведення переговорів з відповідачем за участю медіатора, проте, виключно у неробочий час. З урахуванням того, що Центр працює за графіком п"ятиденного робочого тижня з 10-00 до 18-00 годин, у наданні такої соціальної послуги було відмовлено.

В судове засідання апеляційного суду 11 січня 2018 року представником третьої особи Служби у справах дітей Голосіївської районної у м.Києві державної адміністрації ОСОБА_12 було надано висновок органу опіки та піклування Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації від 09.01.2018 року, відповідно до якого Комісія з питань захисту прав дитини, Голосіївська районна в м.Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважають за доцільне визначити способи участі батька ОСОБА_5 у вихованні малолітньої ОСОБА_7, 2007 року народження наступним чином: у першу та третю суботу місяця з 10-00 по 13-00 год., в рекреаційних зонах та місцях проведення дитячого дозвілля та розвитку, в присутності матері- ОСОБА_1.

Частиною 6 статті 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З урахуванням встановлених обставин справи, досліджених доказів, колегія суддів не може погодитись з висновком органу опіки та піклування про те, що визначення способу участі батька у вихованні дитини- у першу та третю суботу місяця з 10-00 по 13-00 год., в рекреаційних зонах та місцях проведення дитячого дозвілля та розвитку, в присутності матері- ОСОБА_1, буде відповідати інтересам дитини, з огляду на наступне.

Відповідно до висновку психологічного обстеженння неповнолітньої ОСОБА_7 спеціалістом ОСОБА_20, складеного 30 травня 2016 року за зверненням її матері ОСОБА_2, у ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, немає індивідуально-особистісних особливостей, що потребують особливої уваги з боку батьків й вихователів та створення особливих умов навчання та виховання. Соціально-підтримуюче оточення для ОСОБА_7 створюють її матір, брат ОСОБА_23 та чоловік матері. ОСОБА_2 прийняла на себе і виконує багаточисельні сімейні ролі із врахуванням екології родини та віку її дітей. ОСОБА_2 виявляє високий ступінь батьківської залученості до життя ОСОБА_7, контакту з нею і відповідальності як матері. З психологічної точки зору у ОСОБА_2 не має обставин, що можуть перешкоджати її спілкуванню із її дитиною - ОСОБА_7. Сімейна ситуація, індивідуально-психологічні особливості матері (ОСОБА_2), особливості її виховної поведінки, здорові умови для психічного та фізичного розвитку, що створені нею для ОСОБА_7, у своїй сукупності забезпечують умови для переживання нею стану суб'єктивного благополуччя, про що свідчить рівень психічного та соціального розвитку ОСОБА_7.

У ставленні ОСОБА_7 до батьків разом та до кожного окремо є специфічні психологічні особливості. Своїх батьків- ОСОБА_1 та ОСОБА_5 вона не сприймає як подружню пару. Якість контакту, який існує між ОСОБА_7 та її матір'ю - ОСОБА_2, свідчить, що для ОСОБА_7 об'єктом надійної прихильності є її матір - ОСОБА_2, яка є головним джерелом емоційного тепла та своєчасної підтримки; носієм влади, взірцем для наслідування. Матір дитини - ОСОБА_2 - є тим дорослим, що забезпечує ОСОБА_7 потребу у неформальному спілкуванні і з яким у дитини склалися довірчі стосунки. Поведінка і висловлюваня ОСОБА_5 в ситуаціях взаємодії з дитиною (ОСОБА_7) спричинили виникнення у дитини стану гострої фрустрації (психологічного стресу), довготривалий перебіг якого призвів до того, що батько фактично став для дитини емоційно недоступним, а виконання ним батьківських функцій стосовно ОСОБА_7 - неможливим. Втрата емоційного зв'язку із батьком внаслідок дій останнього, завершилася побудовою у ОСОБА_7 картини світу, в якій місця для батька (ОСОБА_5) не має.

Ознак, що дозволяють стверджувати про наявність впливу одного з батьків (ОСОБА_2 або ОСОБА_5) на формування негативної думки про іншого батька, у ОСОБА_7, не виявлено. На момент проведення дослідження жодної з восьми ознак емоційного відчуження дитини, наявність яких дозволяє стверджувати, що один з батьків психологічно впливає на дитину, формуючи у неї негативну думку про іншого батька, у ОСОБА_7, не виявлено.

ОСОБА_7 не має індивідуально-психологічних особливостей, які можуть суттєво вплинути на характер її свідчень у справі, здатна аналізувати події, свідком яких вона є, може давати свідчення у справі.

З урахуванням встановлених обставин справи та досліджених в судовому засіданні доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною та про встановлення способу участі батька у вихованні дитини, усуваючи перешкоди у спілкуванні з неповнолітньою донькою - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом встановлення адаптаційного періоду: щосуботи протягом одного місяця з 10-30 години до 12-00 години за участю батька та психолога за вибором батька за місцезнаходженням психологічної служби. Такий адаптаційний період за участю психолога надасть батькові та доньці можливість розпочати спілкування, оскільки таке спілкування тривалий час було вкрай обмежене внаслідок конфліктної ситуації, що склалась між батьками дитини.

Визначаючи наступні способи участі ОСОБА_5 у вихованні неповнолітньої доньки на протязі шести місяців, таким чином : друга та четверті субота з 14-00 години до 18-00 години, не порушуючи учбового процесу дитини; перша та третя неділя місяця з 10-00 до 14 -00 години в присутності матері та психолога за вибором батька за місцезнаходженням психологічної служби, суд першої інстанції своїх висновків належним чином не обгрунтував, не зазначив мотивів визначення графіку спілкування батька з донькою лише на протязі шести місяців у вихідні дні та в присутності матері і психолога за місцем знаходження психологічної служби за вибором батька, а тому доводи апеляційної скарги відповідача про неправильність рішення суду в цій частині є обгрунтованими, з огляду на наступне

У відповідності до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

З досліджених доказів судом достовірно встановлено, що неповнолітня ОСОБА_7, 2007 року народження проживає разом з матір"ю ОСОБА_2, батько дитини ОСОБА_5 проживає окремо, а тому, як батько, в силу вимог закону, він має право і зобов"язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з донькою. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_5 вчиняв щодо дитини будь-які дії, які могли б зашкодити нормальному розвитку його дитини. Висновок психолога ОСОБА_20 про те, що поведінка і висловлюваня ОСОБА_5 в ситуаціях взаємодії з дитиною (ОСОБА_7) спричинили виникнення у дитини стану гострої фрустрації (психологічного стресу), довготривалий перебіг якого призвів до того, що батько фактично став для дитини емоційно недоступним, а виконання ним батьківських функцій стосовно ОСОБА_7 - неможливим, колегія суддів не може покласти в основу судового рішення, оскільки вказаний висновок був зроблений за зверненням ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді першої інстанції, за участю ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_7 і без участі батька дитини. Будь-який інших доказів на підтвердження того, що саме висловлювання та поведінка батька призвели до виникнення у дитини стану психологічного стресу при спілкуванні з батьком, матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 про те, що, задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції не врахував, що дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов"язків щодо неї, що при вирішенні таких спорів суди мають враховувати передусім інтереси самої дитини, а встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини та не врахував докази, які свідчать про те, що зустрічі з батьком завдають дитині психічного дискомфорту та страху, що призводить до порушення сну та неврозоподібного стану, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

ОСОБА_2 не надано суду доказів того, що відповідач неналежно виконував свої обов"язки щодо дитини, що саме спілкування з батьком шкодить інтересам дитини, завдає їй психічного дискомфорту та що є підстави для обмеження принципу повної рівності обох батьків у питаннях виховання доньки.

З наданої суду та дослідженої в судовому засіданні довідки Дошкільного навчального закладу № 550 м.Києва вбачається. що ОСОБА_5, як батько ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9, який відвідував дошкільний навчальний заклад ( ясла-садочок) № 550 Дарницького району м.Києва з 20.09.2012 року по 01.09.2016 року, приводив та забирав сина з садочка, сплачував за його харчування, приймав активну участь у життя групи № 11. Психологічна характеристика дитини показувала, що дитині емоційно комфортно перебувати у сім"ї, батько приділяє достатньо уваги вихованню та навчанню дитини. До дитини він люблячий, доброзичливий, відповідальний. Врівноважений, уважний і відповідальний у виконані батьківських обов"язків.

З довідки центру практичної психології ВГО " Розрада" від 07 липня 2016 року також вбачається, що ОСОБА_5 непокоїть психоемоційний стан доньки. Він цікавився питанням, як в подальшому запобігти впливу стресових факторів на дитину при їх спілкуванні та забезпечити психологічне благополуччя доньки.

З наданих суду доказів та пояснень самих сторін та їх представників судом також достовірно встановлено, що між батьками неповнолітньої ОСОБА_7 ОСОБА_2 та ОСОБА_5 існують конфліктні стосунки, які виникли на грунті триваючих з 2010 року спорів щодо встановлення порядку спілкування батька з донькою.

Відповідно до висновку психолога ОСОБА_20, яка безпосередньо спілкувалась з ОСОБА_2 на ОСОБА_7, для ОСОБА_7 об'єктом надійної прихильності є її матір - ОСОБА_2, яка є головним джерелом емоційного тепла та своєчасної підтримки; носієм влади, взірцем для наслідування. Матір дитини - ОСОБА_2 - є тим дорослим, що забезпечує ОСОБА_7 потребу у неформальному спілкуванні і з яким у дитини склалися довірчі стосунки. ОСОБА_2 виявляє високий ступінь батьківської залученості до життя ОСОБА_7, контакту з нею і відповідальності як матері.

Таким чином, характер стосунків між матір"ю та донькою, вплив матері на її поведінку та свідомість, відсутність у батька дитини можливості регулярно спілкуватись з донькою та налагодити з нею довірчі стосунки, в сукупності призвели до таких емоційних реакцій дитини на зустрічі з батьком.

Наявність у матері дитини іншого чоловіка, з яким у дитини склались хороші стосунки, не є підставою для обмеження прав рідного батька дитини на спілкування з нею та на участь у її вихованні.

Згідно вимог ч.ч. 1,2, 3 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини ( періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров"я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

З урахуванням встановлених обставин справи, даних щодо особи батька, досліджених доказів та вимог матеріального права, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 про визначення способів його участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею підлягають частковому задоволенню.

Так як рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 11 жовтня 2010 року, яке було змінено рішенням Апеляційного суду м.Києва від 26 липня 2011 року було визначено наступні способи участі батька у виховані малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2: перша та третя субота місяця з 15-00 години до 19-00 години; друга та третя неділя кожного місяця з 10-00 годин до 14-00 години за фактичним місцем проживання дитини: АДРЕСА_4. в присутності матері, але такий порядок зустрічей виявився неефективним та не призвів до налагодження стосунків між батьком та донькою і з часу ухвалення рішення пройшло більше шести років, дитина подорослішала, колегія суддів вважає можливим, з урахуванням всіх обставин справи, досліджених судом доказів та інтересів дитини, змінити способи участі батька ОСОБА_5 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_7, 2007 року народження та визначити їх наступним чином: друга субота кожного місяця з 11 годин до 15 години, друга неділя кожного місяця- з 11-00 годин до 15-00 годин; четверта субота кожного місяця з 11-00 годин до 15-00 годин, четверта неділя кожного місяця з 11-00 годин до 15-00 годин.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково вважав необхідною при зустрічах батька та дитини присутність матері та психолога, так як з висновку органу опіки та піклування від 09.08.2016 року та висновків психолога вбачається, що при зустрічах з батьком в присутності матері та психолога дитина трималась за маму, не хотіла спілкуватись з батьком, боялась сторонніх людей ( психолога). Не сприятиме зближенню батька та дитини і проведення їх зустрічей за місцем знаходження психологічної служби, так як атмосфера кабінета психолога не так сприятиме встановленню контакту між батьком та донькою, як атмосфера сімейного затишку. З акту обстеження умов проживання від 03 лютого 2017 року вбачається, що ОСОБА_5 проживає в трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 разом з дружиною ОСОБА_17, сином ОСОБА_24-2010 року народження та донькою ОСОБА_4- 2012 року народження. Для дітей відведено окрему кімнату, яка обладнана сучасними меблями, у кожного є окреме спальне місце, створено всі умови для навчання та відпочинку дітей, їх виховання та розвитку. А тому спілкування батька з донькою за місцем його проживання сприятиме налагоджуванню стосунків між ними.

Рішення суду першої інстанції не містить обгрунтування висновку суду про відмову в задоволенні позовних вимог про надання позивачу можливості спільного відпочинку під час весняних, літніх, осінніх та зимових канікул.

З урахуванням особи батька, віку дитини, досліджених в судовому засіданні доказів щодо їх взаємовідносин на даний час та, діючи в інтересах дитини, колегія суддів вважає можливим частково задовольнити вимоги батька щодо спільного відпочинку з дочкою та надати спільний відпочинок з дочкою в літній період під час шкільних канікул дитини тривалістю 10 днів за погодженням з матір"ю.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_5 про відшкодування йому ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 20 000,00 гривень, то суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у їх задоволенні, з огляду на наступне.

Згідно вимог ч. 5 ст. 159 СК України, особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

ОСОБА_5 не надав суду належних та допустимих доказів того, що у визначений в рішенні суду день та час він з"являвся за місцем проживання матері дитини, але вона ухилялась від виконання рішення суду, не впускала його в квартиру ( акт державного виконавця, постанова, рапорт працівників міліції та інше), а тому факт ухилення позивачки від виконання рішення суду та заподіяння цим моральної шкоди відповідачу у розмірі 20 000,00 гривень є недоведеним.

Вірним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 про відшкодування йому витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 гривень, оскільки ним не доведено обсягу та часу виконаної роботи адвокатом та факту понесення ним витрат по оплаті послуг адвоката на суму 10 000,00 гривень, а тому підстав для їх відшкодування позивачем немає.

Враховуючи вказані обставини та досліджені докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 є частково обґрунтованими, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 вересня 2017 року в частині визначення наступних способів участі ОСОБА_5 у вихованні неповнолітньої доньки на протязі шести місяців, таким чином : друга та четверті субота з 14-00 години до 18-00 години, не порушуючи учбового процесу дитини; перша та третя неділя місяця з 10-00 до 14 -00 години в присутності матері та психолога за вибором батька за місцезнаходженням психологічної служби, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення вказаних позовних вимог, зміну батькові ОСОБА_5 порядку участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлення наступного графіку їх побачень: друга субота кожного місяця з 11 годин до 15 години, друга неділя кожного місяця- з 11-00 годин до 15-00 годин; четверта субота кожного місяця з 11-00 годин до 15-00 годин, четверта неділя кожного місяця з 11-00 годин до 15-00 годин за місцем проживання батька - АДРЕСА_1 без присутності матері та надати спільний відпочинок з дочкою в літній період під час шкільних канікул дитини тривалістю 10 днів за погодженням з матір"ю.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Крім цього, враховуючи, що судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції було змінено в частині, вирішенню також підлягає питання щодо перерозподілу відшкодування судових витрат.

Так, згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В ході розгляду справи ОСОБА_5 було сплачено судовий збір в розмірі 1 255,21 грн.: 551,2 грн. - при поданні позову та 704,00 грн. - при поданні апеляційної скарги.

За результатами розгляду справи позовну вимогу ОСОБА_5 про усунення йому перешкод у спілкуванні з донькою та встановлення способу участі батька у вихованні дитини задоволено частково, в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Виходячи з принципу пропорційності відшкодування судового збору розміру задоволених позовних вимог, сплачений ОСОБА_5 судовий збір підлягає відшкодуванню частково, за рахунок відповідача ОСОБА_2, в розмірі 627,61 грн..

Керуючись ст.ст.19, 141, 153, 157, 158, 159 СК України, ст.ст. 141, 367, 374, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 вересня 2017 року в частині визначення способів участі ОСОБА_5 у вихованні неповнолітньої доньки на протязі шести місяців, таким чином : друга та четверті субота з 14-00 години до 18-00 години, не порушуючи учбового процесу дитини; перша та третя неділя місяця з 10-00 до 14 -00 години в присутності матері та психолога за вибором батька за місцезнаходженням психологічної служби, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення вказаних позовних вимог.

Змінити батькові ОСОБА_5 порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановити наступний графік їх побачень: друга субота кожного місяця з 11-00 годин до 15-00 годин, друга неділя кожного місяця - з 11-00 годин до 15-00 годин; четверта субота кожного місяця з 11-00 годин до 15-00 годин, четверта неділя кожного місяця з 11-00 годин до 15-00 годин за місцем проживання батька - АДРЕСА_1 без присутності матері та надати спільний відпочинок з дочкою в літній період під час шкільних канікул дитини, тривалістю 10 днів за погодженням з матір"ю.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 у відшкодування витрат по сплаті судового збору 627,61 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді: