Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №323/1511/17 Головуючий у 1 інстанції: Плечищева О.В.
Провадження № 22-ц/778/1722/18 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Оріхівської міської ради Запорізької області, третя особа: Реєстраційна служба при виконавчому комітеті Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, про визнання приватизації недійсною,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, Оріхівської міської ради Запорізької області, третя особа: Реєстраційна служба при виконавчому комітеті Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, про визнання приватизації недійсною.

В обґрунтування позову зазначила, що її мати ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4, її батько ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 3,06 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована на території Нестерянської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, на вклади з відсотками, що збереглися в ТВБВ № 10007/0201 Запорізького обласного управління АТ «Державний ощадний банк України».

Вона та її брати ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 є спадкоємцями першої черги.

За життя її батько ОСОБА_6 мешкав в квартирі АДРЕСА_1, яку отримав в 1945 році в радгоспі «Мирному», в якому на той час працював.

З 1976 року в зазначеній квартирі зареєстрований ОСОБА_3, який у зв'язку зі створенням власної родини з 1990 року в даній квартирі не мешкає.

В 2005 році коли стан здоров'я батька погіршився вона почала проживати у зазначеній квартирі, підтримувала її у придатному для проживання стані, сплачувала усі необхідні платежі, після смерті батька провела ряд поліпшень.

У 2013 році вона звернулась до Оріхівського районного суду Запорізької області із заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю і рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 06 червня 2013 року по справі №323/1838/13-ц, її заяву задоволено, встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6.

За весь час її проживання в зазначеній квартирі ОСОБА_3 в ній жодного разу не був, участі в її утриманні не приймав.

На початку грудня 2016 року ОСОБА_3 почав вивозити металеві предмети з подвір'я будинку, а на початку 2017 року почав розбивати будівлі, а саме сарай та літню кухню, посилаючись на те, що він зареєстрований в даному будинку і вважає себе власником.

У березні 2017 року їй стало відомо, що ОСОБА_3 приватизував спірну квартиру.

Звернувшись до Оріхівської міської ради Запорізької області, вона отримала рішення № 671 «Про приватизацію квартири в двоквартирному житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1» від 29 листопада 2016 року.

З вказаним рішенням не погоджується, оскільки наймачем спірної квартири був її батько - ОСОБА_6, а ОСОБА_3 був зареєстрований як член сім'ї наймача в 1976 році. ОСОБА_3 не проживав в спірній кватирі та не користувався нею понад 27 років, а також не повідомив Оріхівській міській раді проте, що в квартирі тривалий час мешкає позивач.

На підставі зазначеного просила скасувати рішення виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області № 671 від 29 листопада 2016 року про приватизацію квартири в двоквартирному житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, та передачу її у приватну власність ОСОБА_3, а також видане на його підставі свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30 листопада 2016 року, стягнути з відповідачів на її користь судовий збір.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2018 року позов задоволено.

Скасовано рішення виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області № 671 від 29 листопада 2016 року про приватизацію квартири в двоквартирному житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та передачу її у приватну власність ОСОБА_3

Скасовано видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30 листопада 2016 року на квартиру в двоквартирному житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що позивач не є наймачем спірного житла, оскільки не проживала в ньому та не була зареєстрована, просить скасувати рішення суду та закрити провадження у справі.

ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що проживала у спірному житлі з 2005 року, відповідач з 1990 року проживає у власному житлі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, спірну квартиру АДРЕСА_1 отримав в 1945 році ОСОБА_6, який в той час працював в радгоспі «Мирному».

В зазначеній квартирі проживали: ОСОБА_5 - дружина ОСОБА_6, ОСОБА_7 - син, ОСОБА_8 - син, ОСОБА_3 - син, ОСОБА_9 - дочка.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.1, а.с.9).

Позивач та її брати: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6, що підтверджується Свідоцтом про право на спадщину за законом, виданим 25 травня 2013 року (т.1, а.с.12,13).

За життя її батько ОСОБА_6 мешкав в квартирі АДРЕСА_1, яку отримав в 1945 році в радгоспі «Мирному», в якому на той час працював.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира АДРЕСА_1 була приватизована ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області № 671 від 29 листопада 2016 року «Про приватизацію квартири в двоквартирному житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами» (т.1, а.с.98).

Судом встановлено, що приватизація квартири ОСОБА_3 була здійснена на підставі наданих ним документів, а саме заяви від 10 жовтня 2016 року (яка не підписана ОСОБА_3) (т.1, а.с. 101); довідки про склад сім'ї наймача квартири, в якій наймачем квартири та єдиною особою, що мешкає та має право на житло, зазначений ОСОБА_3 (т.1, а.с.99).

Факт проживання позивача однією сім'єю з померлим ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 за адресою спірної квартири встановлений рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 06.06.2013 року, що набрало законної сили 17.06.2013 року (т.1, а.с. 18).

Крім того, той факт, що позивач ОСОБА_4 з 2005 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 та була вселена до спірної квартири в тому числі за згодою ОСОБА_3, підтверджується змістом позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в здійсненні права користування житлом шляхом виселення, провадження за якою відкрито ухвалою судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 травня 2017 року (т.1, а.с. 50,51).

Зі змісту довідок Голови квартального комітету, які видані ОСОБА_4, від 24.03.2013 року, 12.03.2017 року і 20.05.2017 року (т.1, а.с. 31-33), а також зі змісту довідки Голови квартального комітету від 20.05.2012 року, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи № 66/2012 (т.1, а.с.107), вбачається що ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, але не проживав за вказаною адресою з 1990 року.

Матеріали справи містять також Довідку від 23 листопада 2011року №3793, видану ОСОБА_4 виконавчим комітетом Оріхівської міської ради про те, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1, здійснила догляд та поховання батька ОСОБА_6, 1923 року народження (т.1, а.с.28).

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (далі - Закон № 2482-XІІ) наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

За приписами ч. 1 ст. 106 ЖК Української РСР повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

Поняття «наймач» визначено у частині 2 статті 61 ЖК Української РСР, а саме наймач це громадянин, на ім'я якого видано ордер.

Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Виходячи з аналізу змісту Закону № 2482-XІІ у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї.

Таким чином положення законодавства пов'язують право особи на приватизацію з її правом на житло та фактом проживання в квартирі, а не лише з фактом реєстрації осіб у вказаній квартирі.

Саме до аналогічного висновку дійшов Верховний суд України в постанові від 30 січня 2013 року у справі №6-125 цс12.

Доказів того, що ОСОБА_3 є наймачем квартири АДРЕСА_1 (на підставі ордеру чи рішення Виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області) відповідачем не надано ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Оріхівської міської ради Запорізької області про визнання приватизації недійсною.

За вищевикладених обставин довід апеляційної скарги про те, що позивач зареєстрована за іншою адресою, не спростовує висновків суду.

Довід апеляційної скарги про те, що позивач має приватизоване житло не заслуговує на увагу, оскільки не підтверджений належними доказами

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 серпня 2018 року.

Головуючий

Судді: