Справа №621/2241/17
11 січня 2018 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді - Шахової В.В.,
за участю секретаря - Міненко Н.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в заочному порядку в залі суду в м. Змієві цивільну справу № 621/2241/17-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
04.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому зазначив, що квартира АДРЕСА_1, знаходиться у спільній приватній власності позивача та третіх осіб - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 У вказаній квартирі, окрім ОСОБА_1, також зареєстровані його дружина - ОСОБА_5, їх неповнолітні діти - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також дід позивача - відповідач по справі - ОСОБА_2 Однак, відповідач не проживає у вказаній квартирі з березня 2016 року, в той же час комунальні послуги нараховуються згідно кількості зареєстрованих осіб, позивач позбавлений можливості оформити субсидію. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, визнати таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов та заяв про розгляд справи за його відсутності не надавав, тому зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у ній даних і доказів.
Треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовної заяви ОСОБА_1 не заперечували.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 11.01.2018 року було постановлено про заочний розгляд справи.
У зв'язку з неявкою учасників судового засідання, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису.
Суд, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які особи, які беруть участь у справі посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов до наступного висновку.
Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло від 17.12.1996 року співвласниками квартири АДРЕСА_1, є ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 4).
З Довідки виконавчого комітету Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області від 11.07.2017 року вих. № 2190 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_1, його дружина - ОСОБА_5, їх неповнолітні діти - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також дід позивача - ОСОБА_2 (а.с. 5).
Факт того, що відповідач ОСОБА_2 дійсно не проживає у квартирі АДРЕСА_1, підтверджується Актом від 06.07.2017 року, складеним депутатом Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області Антипенко Л.В., в присутності свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 про факт не проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, з березня 2016 року. На даний час місце знаходження відповідача невідомо (а.с. 6).
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
У зв'язку з тим, що в квартирі позивача зареєстрований відповідач, який фактично там не проживає, позивач ОСОБА_1, як власник, не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та законом на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засаді суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України, позивач, як власник майна має права безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, зокрема, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу відповідно до положень Цивільного кодексу України.
Пунктами 3, 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Суд, ухвалюючи рішення, згідно з частиною першою статті 214 ЦПК має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім'ї права користування помешканням.
Враховуючи, що відповідач є дідом власника квартири ОСОБА_1, та з огляду на відсутність доказів наявності між сторонами домовленості про збереження за відповідачем права користування житлом понад строк, встановлений ч. 2 ст. 405 ЦК України, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач понад один рік не проживає у квартирі АДРЕСА_1, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування цим приміщенням.
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 12, 81, 247, 263-265, 280-284, 288, 289 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт НОМЕР_2, ІПН НОМЕР_1, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, останнє місце реєстрації АДРЕСА_1), треті особи - ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрований за адресою АДРЕСА_2, фактично мешкає за адресою АДРЕСА_3), ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_9, мешкає за адресою АДРЕСА_3), ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_10, мешкає за адресою АДРЕСА_1) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги, враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до Апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 11.01.2018 року.

Головуючий: