Справа № 289/2361/17
Номер провадження 2-о/289/18/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.01.2018 м. Радомишль

Суддя Радомишльського районного суду Житомирської області Сіренко Н.С. вивчивши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Радомишльська районна державна адміністрація Житомирської області про встановлення юридичного факту,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення юридичного факту про те, що загальні збори учасників сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Райдуга» від 12.05.2006 року не є повноважними, тому що проведені без повідомлення і без участі його учасника ОСОБА_1 та рішення по 1, 2, і 3 питаннях, які викладені у протоколі від 12.05.2006 року № 4 було прийнято з порушенням положень Статуту СТОВ ІІ «Райдуга» від 12.05.2005 року та з порушенням ч.ч. 1, 2, 5 ст. 61 Закону України «Про господарські товариства».

У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Цивільна юрисдикція це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції. Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку наказного, позовного (загального або спрощеного) та окремого провадження.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження.

Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно роз'яснень, викладених в п.п.1, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. У пункті 3 цієї постанови вказано, що у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Вирізняючими ознаками окремого провадження є несумісність із спором про право, відсутність сторін із протилежними інтересами, неможливість застосування низки правових норм та принципів, які притаманні позовному провадженню, а саме, щодо змагальності, диспозитивності, процесуальної рівності та інші.

За змістом наведених вище положень закону окреме провадження є безспірним, оскільки в ньому не розглядається матеріально-правовий спір, а можуть встановлюватися тільки факти та стани, які мають юридичне значення, а також підтверджуватися наявність чи відсутність неоспорюваних прав.

Вивчивши заяву та додані до неї документи, суддя дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 підлягають розгляду лише в порядку позовного провадження, оскільки юридичні наслідки встановлення фактів може істотно вплинути на права та обов'язки СТОВ ІІ «Райдуга» і його учасників, а тому вважаю, що заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження зокрема і цивільного судочинства взагалі.

Тому, звернення заявника до суду, шляхом подання вищезазначеної заяви в порядку цивільного судочинства (окреме провадження), є невірним способом захисту порушених прав, оскільки заявнику слід звернутись з відповідним позовом в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Оскільки встановлення факту, що загальні збори учасників сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями не є повноважними, а рішення прийнято з порушенням положень Статуту та вимог Закону України «Про господарські товариства» не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства окремому провадженні, суд вважає необхідним відмовити у відкритті провадження за даною заявою.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, вважаю, що даний спір не належить розглядати в порядку цивільного судочинства, а відтак у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 19, 186, 260, 261, 293, 315, 353, 354 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Радомишльська районна державна адміністрація Житомирської області про встановлення юридичного факту.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Житомирської області з врахуванням вимог п. 15.5) Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя /підпис/ ОСОБА_2

Згідно з оригіналом

Суддя Н. С. Сіренко

"___" __________ 20 __

(дата засвідчення копії)