АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1172/18Головуючий по 1 інстанції Кондрацька Н.М.
Категорія: 27 Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі суддів :

Гончар Н.І., Ювшина В.І., Пономаренка В.В.

секретар: Матюха В.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

відповідач - ОСОБА_5;

третя особа - відділ захисту дітей служби у справах дітей Черкаської міської ради;

особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_5;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2018 року, ухваленого судом у складі судді Кондрацької Н.М., повний текст рішення складений 22 травня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: відділ захисту дітей служби у справах дітей Черкаської міської ради про надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за кордон без згоди та супроводу одного з батьків,:

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди та супроводу батька.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 04 жовтня 2003 року між нею та ОСОБА_5 був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №1720.

Від цього шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2

27 червня 2014 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси шлюб між сторонами розірвано.

12 вересня 2014 року додатковим рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси відновлено дошлюбне прізвище позивача з ОСОБА_4 на ОСОБА_4.

13 листопада 2014 року рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 800,00грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 05 червня 2014 року та до досягнення дітьми повноліття. Також рішенням встановлено, що діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні.

27 листопада 2014 року Придніпровським районним судом м. Черкаси видані позивачу виконавчі листи для пред'явлення до виконання на весь період, на який призначені платежі. Починаючи з грудня 2014 року відповідач частково виконував покладені на нього обов'язки з утримання неповнолітніх дітей, частково та нерегулярно сплачував аліменти, а з травня 2015 року взагалі припинив сплачувати аліменти, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 13 869грн. 46коп. (на двох дітей станом на 18 січня 2017 року), що сукупно значно перевищує суму виплат за шість місяців відповідних платежів.

Це стало причиною звернення до ГУНП в Черкаській області. Після розірвання шлюбу, позивач неодноразово планувала виїхати з дітьми до Сполучених Штатів Америки з метою відпочинку, оздоровлення та до родичів, у зв'язку з чим неодноразово зверталася до відповідача, відправляла телеграми та листи з проханням надати згоду. Відповідач листи та телеграми отримував, але згоди без поважних причин не надав.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 серпня 2017 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 та надано дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнім ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без згоди та супроводу батька, але разом з матір»ю, або у супроводі осіб, уповноважених нею, до Сполучених Штатів Америки в період літніх шкільних канікул, а саме з 09 липня 2017 року по 31 серпня 2017 року, зобов'язавши повернути неповнолітніх дітей ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, до України після спливу терміну перебування за кордоном, зазначеного в судовому рішенні. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 12 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

13 жовтня 2017 року ОСОБА_4 направила ОСОБА_5 рекомендаційні листи щодо надання згоди на виїзд неповнолітніх дітей до Сполучених Штатів Америко в період літніх канікул з 01 червня 2018 року по 31 серпня 2018 року.

Рекомендовані листи 04 листопада 2017 року були повернуті позивачу за закінчення строку зберігання.

02 листопада 2017 року позивач направила відповідачу телеграми з тією ж пропозицією. На момент звернення з позовом до суду відповідач на пропозиції надати згоду не відреагував.

Позивач зазначає, що вона та діти є громадянами України, мають постійне місце проживання, доступ відповідача до дітей не обмежений, діти перебувають на утриманні позивача, яка бере на себе відповідальність за дітей на час поїздки за кордон і по закінченню строку зобов'язується повернути дітей в України. Виїзд не пов'язаний з виїздом дітей на постійне місце проживання або на довгострокове перебування їх за кордоном.

ОСОБА_4 просила суд:

- винести рішення, яким надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнім, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька ОСОБА_5, разом з матір'ю ОСОБА_4, або у супроводі осіб, уповноважених нею, до Сполучених Штатів Америки в період літніх шкільних канікул, а саме з 01 червня 2018 року по 31 серпня 2018 року;

- стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати 640 грн. за сплату судового збору та виплати пов'язані з розглядом судової справи.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Надано дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнім ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька ОСОБА_5, але разом з матір'ю ОСОБА_4, або у супроводі осіб, уповноважених нею, до Сполучених Штатів Америки в період літніх шкільних канікул, а саме з 09 липня 2018 року по 31 серпня 2018 року, зобов'язавши повернути неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, до України після спливу терміну перебування за кордоном, зазначеного в судовому рішенні.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати: 640 грн. за сплату судового збору та 3100 грн. витрат на правову допомогу, а всього 3740 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2018 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апелянт у своїй скарзі посилався на те, що судом першої інстанції не було враховано, інтереси дітей з урахування їхніх особистих бажань.

ОСОБА_5 зазначає, що їхнім спільним бажанням з ОСОБА_4 було те, щоб їхні діти відпочили в літньому таборі. З цією метою ОСОБА_5 уклав договір про туристичне обслуговування від 02 квітня 2018 року. Згідно цього договору, діти мають відпочивати в період з 20 липня 2018 року по 10 серпня 2018 рокеу перебуватимуть в гірському таборі «Артек», що знаходиться в Івано-Франківській області.

А оскільки серпень місяць є останнім літнім місяцем та останнім місяцем, що передує початку шкільного року, в серпні місяці діти повинні виконати навчальні завдання, які покладені на учнів навчальною шкільною програмою та адаптуватися до навчання. Також необхідно присвятити час для вибору та купівлі шкільного інвентарю, одягу та взуття.

Крім того, апелянт зазначив, що він заперечує проти задоволення позову в частині надання дозволу на виїзд дітей за кордон в супроводі не матері, а осіб, уповноважених матір'ю, оскільки в такому разі можуть бути порушені інтереси дитини, що виїздить за кордон в супроводі невідомої батьку особі, що унеможливлює контроль за дитиною з боку батька і може призвести до негативних наслідків.

ОСОБА_4 відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VІІІ "Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає до задоволення виходячи із наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що надання дозволу на тимчасовий виїзд до США на період літніх канікул, а саме з 09 липня 2018 року по 31 серпня 2018 року, ОСОБА_6, 2004 р.н., та ОСОБА_7, 2005 р.н., без згоди та супроводу батька, разом з матір'ю або уповноваженою нею особою, носять тимчасовий характер, не пов'язані зі зміною постійного місця проживання чи еміграцією, мають на меті фізичний, духовний, інтелектуальний розвиток, спілкування з родичами, спілкування з родичами, сприятиме оздоровленню та розширенню світогляду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 27 червня 2014 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано.

Від шлюбу мають дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 Батьком дітей є ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 01 листопада 2013 року та серії НОМЕР_2 від 01 листопада 2013 року (а.с. 7-8).

13 жовтня 2017 року ОСОБА_4 направила ОСОБА_5 рекомендаційні листи щодо надання згоди на виїзд неповнолітніх дітей до Сполучених Штатів Америко в період літніх канікул з 01 червня 2018 року по 31 серпня 2018 року.

Рекомендовані листи 04 листопада 2017 року були повернуті позивачу за закінчення строку зберігання. (а.с.20-25).

02 листопада 2017 року позивач направила відповідачу телеграми з тією ж пропозицією (а.с.26).

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв'язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.997 № 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) Європейський суд з прав людини, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

Відповідно до положень статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХП «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Правила перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску.

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення.

Таким чином передбачене право матері, або уповноваженої особи, на тимчасовий вивіз дітей за кордон. Як було встановлено судом першої інстанції даний виїзд дітей до США має тимчасовий характер та не пов'язаний зі зміною постійного місця проживання чи еміграцією, мають на меті фізичний, духовний, інтелектуальний розвиток, спілкування з родичами, спілкування з родичами, сприятиме оздоровленню та розширенню світогляду.

Щодо доводів апелянт з приводу неможливості у серпні місяці від'їзд дітей за кордон, оскільки необхідна адаптація до учбового процесу, що почнеться у вересні та необхідно приділити час для купівлі шкільного одягу та канцелярського приладдя, то варто зазначити, що необхідні приготування до школи мати може здійснити в США без участі батька. Тим паче, з оскаржуваного рішення вбачається, що ОСОБА_5 погодився, що весь тягар на придбанні одягу та взуття для дітей лежить на ОСОБА_4 і він не приймає в даному участі.

Крім того, як вбачається, ОСОБА_4 вже вдруге звертається до суду, щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд до Сполучених Штатів Америки неповнолітніх дітей на час літніх канікул. Відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2017 року було надано дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей, без згоди та супроводу батька, з матір'ю або уповноваженою особою до США на період 01 червня 2017 року по 31 серпня 2017 року Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 12 жовтня 2017 року вказане рішення залишене без змін (а.с.16-19). Таким чином, дане рішення суду залишилось не виконаним через сплив терміну, на який суд надавав дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей закордон.

Вищезазначене дає підстави вважати, що ОСОБА_5 здійснює перепони у повноцінному та тривалому літньому відпочинку своїх дітей за кордоном, шляхом тривалим оскарженням судових рішень, щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітніх до США у супроводі матері або уповноваженої особи.

Твердження викладені в апеляційній скарзі про не погодження відповідача з рішенням суду в частині надання дозволу на виїзд дітей за кордон в супроводі не матері, а осіб, уповноважених матір'ю, оскільки в такому разі можуть бути порушені інтереси дитини, що виїздить за кордон в супроводі невідомої батьку особі, що унеможливлює контроль за дитиною з боку батька і може призвести до негативних наслідків, то такі твердження суперечать положенням в цій частині вик5ладеним у Правилах перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями).

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив та врахував інтереси дітей та надав дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітніх за кордон без згоди та супроводу батька, згідно встановлено законом порядку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевказані обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення дотримався норм матеріального та процесуального права, та дійшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4, що не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: відділ захисту дітей служби у справах дітей Черкаської міської ради про надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за кордон без згоди та супроводу одного з батьків - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді Н.І. Гончар

В.І. Ювшин

В.В. Пономаренко

Повний текст постанови складений 16 серпня 2018 року.