Справа № 357/5595/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

19 жовтня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Л. М. ,

при секретарі Вангородська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №4 м.Біла Церква ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

До суду звернувся ОСОБА_1 з цивільним позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, мотивуючи тим, що в червні 2016 року він позичив відповідачу грошові кошти в сумі 2 000,00 доларів США, що еквівалентно 51 800,00 грн.. Відповідач зобовязався повернути 2 000,00 доларів США та 15 000,00 грн. у вересня 2017 року. Оскільки відповідач не виконав свій обовязок з повернення коштів, позивач просив суд стягнути з нього на свою користь 66 800,00 грн., 3% річних в сумі 1833,80 грн., інфляційні збитки на суму 16702,91 грн., всього 85336,71 грн. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 20 000,00 грн. моральної шкоди.

В судове засідання позивач не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій відмовився від позовної вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат.

Відповідач в судове засідання не зявився, своїм правом подати відзив не скористався.

Враховуючи відсутність заперечень зі сторони позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі.

Суд, повно та всебічно зясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що в червні 2016 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти у розмірі 2 000,00 доларів США. Зазначені кошти та 15 000,00 грн. ОСОБА_1 зобовязався повернути позикодавцю у вересня 2017 року, що підтверджується розпискою.

В обумовлений строк ОСОБА_2 грошові кошти не повернув.

У позовній заяві ОСОБА_1 навів розрахунок 3% річних в сумі 1833,80 грн., інфляційні збитки на суму 16702,91 грн..

Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

В договорі сторони визначили проценти за користування грошовими коштами у розмірі 15 000,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Аналогічний висновок підтриманий ВСУ і у постанові від 13.12.2017р. (справа №309/3458/14-ц).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Позивач ОСОБА_1 на підтвердження заявлених вимог надав суду оригінал розписки написаної відповідачем.

Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження виконання взятих на себе зобовязань з повернення отриманих у позику грошових коштів.

Стягнення боргу в іноземній валюті проводиться за курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом (ВСУ у справі № 6-284цс17 від 1 березня 2017р.).

Станом на 19.10.2018 року НБУ встановлено курс 1 (одного) долара США у розмірі 28,03 грн.. Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 56 060 грн. ( що еквівалентно 2 000,00 доларів США), 15 000,00 грн. процентів та 3% річних у розмірі 1833,80 грн., разом 72 893,80 грн.. Отже, вказана сума підлягає до стягнення з відповідача.

Щодо стягнення з ОСОБА_2 20 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, то суд вказує на таке.

Відповідно до ч.1,2, ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Разом з тим, відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 р. (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оцінюючи заподіяну моральну шкоду в 20 000,00 грн. позивач не пояснив суду з чого саме він виходив, визначивши саме таку суму. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження моральних страждань ОСОБА_1 у звязку з невиконанням боргових зобовязань ОСОБА_2.

За таких обставин, позов не підлягає задоволенню в частині моральної шкоди у звязку з необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, до сятгнення з відповідача на користь Держави підлягає судовий збір у розмірі 853,36 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 133, 141, 259-268, 280-283 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НК № 336373 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_1, паспорт серії СК №625315 суму боргу за договором позики у розмірі 72 893,80 грн.

В іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НК № 336373 на користь Держави судовий збір у розмірі 853,36 грн.

Рішення може бути оскаржено позивачем.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право на поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги, якщо така скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути переглянуте за заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повне рішення складено 19.10.2018 р.

СуддяОСОБА_3