Номер провадження: 22-ц/785/3130/18
Номер справи місцевого суду: 505/3859/15-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого: Кононенко Н.А.

Суддів: Сегеди С.М., Гірняк Л.А.

за участю секретаря: Чепрас А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09 лютого 2016 року, -

встановив:

03 вересня 2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк "Надра" звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилаючись на те, що між ВАТ «КБ «НАДРА», правонаступником якого є ПАТ «КБ «НАДРА», та ОСОБА_2 24 січня 2008 року було укладено кредитний договір №05/01/2008/840-К/53, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 76962,68 доларів США, а відповідач зобов'язався у встановлені кредитним договором строки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

Однак, відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання та не дотримується терміну повернення наданого йому кредиту.

В забезпечення виконання зобов'язань за даним договором між банком та ОСОБА_3 24 січня 2008 року було укладено іпотечний договір, предметом якого є: земельна ділянка площею 0,10 га, що розташована на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, кадастровий номер «:01:001:1001».

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк "Надра" просив суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 179528,08 доларів США, що за курсом НБУ становить 3841227,14 грн.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09 лютого 2016 року позов Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк "Надра" задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «НАДРА» заборгованості за кредитним договором у розмірі 179528,08 доларів США, що за курсом НБУ становить 3676555,85 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави судові витрати, повязані із сплатою судового збору в розмірі 3654,00 грн., по 1218,00 грн. з кожного.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3, ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у солідарному порядку відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд виходив з того, щовиконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, і наряду зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією. Відповідач не виконує умови договору, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом 75251,65 доларів США, що за курсом НБУ становить 1610102,89 грн., заборгованості по відсоткам 67862,40 доларів США, що за курсом НБУ становить 1452000,67 грн., пені за прострочення сплати кредиту 28717,76 доларів США, що за курсом НБУ становить 614452,29 грн., є обґрунтованою. Позов у частині стягнення штрафу задоволенню не підлягає, оскільки згідно статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком районного суду з наступних підстав.

Апеляційним судом встановлено, що між ВАТ «КБ «НАДРА», правонаступником якого є ПАТ «КБ «НАДРА», та ОСОБА_2 24 січня 2008 року було укладено кредитний договір №05/01/2008/840-К/53, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 76962,68 доларів США, а відповідач зобов'язався у встановлені кредитним договором строки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

Однак, відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання та не дотримується терміну повернення наданого йому кредиту.

В забезпечення виконання зобов'язань за даним договором між банком та ОСОБА_2 24 січня 2008 року було укладено іпотечний договір, предметом якого є: земельна ділянка площею 0,10 га, що розташована на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, кадастровий номер «:01:001:1001».

Зазначена у кредитному договорі дата укладення «24 січня 2007 року» фактично є опискою, тоді як вірною слід вважати дату «24 січня 2008 року», що жодною із сторін договору не заперечується.

Того ж дня, 24 січня 2008 року, між ВАТ «КБ «НАДРА», правонаступником якого є ПАТ «КБ «НАДРА», та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, згідно якого поручитель ОСОБА_3 поручається перед кредиторомВАТ «КБ «НАДРА», правонаступником якого є ПАТ «КБ «НАДРА», за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору №05/01/2008/840-К/53 від 24 січня 2008 року, в тому числі: повернути до 21 січня 2033 року кредит у сумі 76962,68 доларів США 68 центів; сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 12,49 % річних; сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором; сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня).

Загальний розмір заборгованості відповідачів за кредитним договором станом на 14 серпня 2015 року складає 179528,08 доларів США, що за курсом НБУ становить 3841227,14 грн., до складу якої входять: заборгованість за кредитом 75251,65 доларів США, що за курсом НБУ становить 1610102,89 грн., заборгованість по відсоткам 67862,40 доларів США, що за курсом НБУ становить 1452000,67 грн., пеня за прострочення сплати кредиту 28717,76 доларів США, що за курсом НБУ становить 614452,29 грн., штраф 7696,27 доларів США, що за курсом НБУ становить 164671,29 грн.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи апелянта про те, що районним судом невірно зазначено, що іпотечний договір від 24 січня 2008 року було укладено між банком та ОСОБА_3, тоді як матеріали справи свідчать, що вказаний договір іпотеки був укладений між банком та ОСОБА_2, проте не визнає їх такими, що можуть вплинути на результат розгляду справи.

Доводи апелянта про те, що банк вчасно не скориставшись своїм правом звернення із позовом до поручителя ОСОБА_3 у період з 11.10.2008 р. по 11.04.2009 р., тобто у шестимісячний строк від часу коли ОСОБА_2 припинив здійснювати погашення кредиту, не мав права звертатися з таким позовом 03 вересня 2015 року, апеляційний суд вважає необґрунтованими, та такими, що суперечать матеріалам справи та не ґрунтуються на положеннях ЦК України.

Апеляційний суд вважає, що апелянт помилково приходить до висновку про преклюзивний характер строку поруки, що виникла із укладеного договору поруки між банком та ОСОБА_2 О. В., оскільки сам договір містить вказівку до якого часу слід повернути кредит, а саме: «повернути до 21 січня 2033 року кредит у сумі 76962,68 доларів США 68 центів». Так, частиною 4 ст. 559 ЦК України, на яку також посилається апелянт в обґрунтування своїх доводів, передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Посилання ж апелянта не те, що в укладеному договорі поруки не зазначено час його припинення, і тому до нього потрібно застосувати шестимісячний строк з дня настання строку виконання основного зобовязання є безпідставними, суперечать наявним матеріалам та положенням ст. 559 ЦК України.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлений строк згідно із законом, договором.

Згідно зі ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.1056 - 1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Статтею 533 ЦК України установлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то наряду зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією. Отже, положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25 жовтня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6