Справа № 716/514/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.08.18 року м. Заставна
Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді - Стрільця Я.С.
секретаря - Барабащук О.А.
за участю позивача - ОСОБА_1,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання.
Посилається на те, що вона є власником будинку АДРЕСА_1. У вказаному будинку зареєстрована відповідач ОСОБА_2 Остання, протягом тривалого часу в ньому не проживає, вона, як власник будинку, не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідача в будинку. Саме тому просить усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю, шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться в АДРЕСА_1 та примусово зняти її з реєстраційного обліку у вказаному будинку.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, обґрунтувала вищенаведеним та просила задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином - судовою повісткою, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи викладене, справу, зі згоди позивача розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши пояснення позивача, свідка ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1, на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований по АДРЕСА_1, що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.02.2008 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17928933 від 29.02.2008 року (а.с. 10). У вказаному будинку зареєстрована відповідач, проте протягом тривалого часу в ньому не проживає, що вбачається з довідки Онутської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №822 від 02.04.2018 року (а.с. 12).
В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що відповідач це колишня співмешканка сина позивача. ОСОБА_2 зареєстрована в будинку позивача, однак більше трьох років в ньому не проживає, оскільки фактичні шлюбні відносини між нею та сином позивача припинені.
Вищевказані факти також вбачаються з довідки сільської ради та актів обстеження (а.с. 12-14).
На сьогоднішній день позивач ОСОБА_1 не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача у її домоволодінні.
Згідно частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.
Відповідно до частини 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Згідно п.2 ст. 3 Сімейного кодексу України: сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» члени сім'ї - особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки (крім осіб, взаємні права та обов'язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.
В рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2011 року, ухвалі Верховного Суду України від 13 липня 2011 року та постанові Верховного Суду України від 5 листопада 2014 року суди касаційної інстанції дійшли висновку про те, що виникнення у членів сім'ї власника жилого будинку права на користування житлом є похідним від виникнення у власника права власності на будинок, а тому припинення права власності особи на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування житлом.
В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2012 року суд касаційної інстанції аналізуючи положення статті 156 ЖК України та статті 405 ЦК України дійшов до висновку що збереження права користування жилим приміщенням передбачене лише для членів сім'ї власника цього приміщення.
В ухвалі Верховного суду України від 13 липня 2011 року зазначається, що чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.
Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком.
В рішенні Верховного Суду України від 05 листопада 2014р. справа № 6-158цc14 зазначається що виникнення у членів сім'ї власника жилого будинку права на користування цим будинком є похідним від виникнення у власника права власності на будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок, припиняє право членів його сім'ї на користування жилим будинком.
В інформаційному листі Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» зазначається, що при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, колишніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї колишнього власника житла.
У першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла.
Враховуючи те, що відповідач більше 3 років в спірному будинку не проживає, не відноситься до членів сім'ї позивача, спільного господарства не веде, то суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим по АДРЕСА_1 обґрунтована та підлягає задоволенню.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання»: - «зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою».
Згідно ст. 3 цього ж закону органом реєстрації є - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.
З вищевказаних норм закону вбачається обов'язок органів, які наділені в силу закону відповідними повноваженнями, в даному випадку виконавчий комітет Онутської сільської ради, зняти з реєстраційного обліку особу щодо якої є рішення, що набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Оскільки даний обов'язок передбачений самим законом, то для його дублювання в рішенні суду не має підстав, а тому вимога позивача про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку в будинку позивача задоволенню не підлягає.
На підставі ст.ст. 316, 318, 319, 383, 391 ЦК України, ст. 3 СК України, ст. 1 ЗУ «Про Запобігання корупції», керуючись ст.ст. 7, 10, 12, 13, 128, 130, 235, 247, 259, 263 - 265, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,-
Позов задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим будинком, що знаходиться в АДРЕСА_1.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернівецької області через Заставнівський районний суд Чернівецької області.
Суддя Я.С. Стрілець