Суддя Клименко А. М.
Справа № 644/6597/17
Провадження № 2/644/511/18
Рішення

Іменем України

12 жовтня 2018 року.

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Клименка А.М.,

при секретарі Добродій В.В.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у порядку поділу майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до своєї колишньої дружини ОСОБА_2 і просив стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію в розмірі 391317 грн. 50 коп., посилаючись на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого ними були накопичені спільні грошові кошти. З метою належного збереження коштів та отримання банківських відсотків у 2013 році грошова сума в розмірі 29500 доларів США була внесена на депозитний рахунок ПАТ КБ «Приватбанк», який було відкрито на імя відповідача.

Позивач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 позов не визнали та надали у судовому засіданні пояснення, які цілком співпадають з відзивом на позов, згідно якого відповідач ОСОБА_2 мала депозитний вклад у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», який за бажанням та згодою позивача на початку лютого 2013 року був отриманий, банківський договір депозитного вкладу розірваний, а кошти витрачено на потреби родини ОСОБА_2. Відповідач зазначила, що кошти, отримані за банківським вкладом, були витрачені на купівлю двох автомобілів, на святкування весілля спільного сина подружжя, на літній відпочинок на морі та ремонт у спільній позивача і відповідача квартирі (а.с. 23, 24).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2017 року провадження у справі було відкрито (а.с. 13).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 грудня 207 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 36, 37).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 червня 2018 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 71).

Вислухавши відповідача та представників сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного…

Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предметом спору є грошові кошти в сумі 29322,00 доларів США, які в період з 13 вересня 2012 року до 08 лютого 2013 року перебували на депозитному рахунку у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», відкритому на ім'я відповідача ОСОБА_2

Судовим розглядом встановлено, що 26 липня 1991 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, був зареєстрований шлюб між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2, актовий запис № 506 (а.с. 4).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 02 квітня 2015 року по справі № 644/452/15-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 04 серпня 2015 року, зазначений шлюб між сторонами розірваний (а.с. 5).

19 грудня 2017 року ухвалою суду частково задоволено клопотання позивача та витребувано з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відомості щодо договору депозиту (вкладу), у виконання якого на банківський рахунок були внесені спірні грошові кошти.

Відповідно до наданих ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відомостей, 13 вересня 2012 року був укладений депозитний договір SAMDN0368 номер рахунку 5500 на суму 29322,00 дол. США. 08 лютого 2013 року цей договір був достроково розірваний та здійснено виплату вкладу через касу відділення банку (а.с. 46).

Під час розгляду справи по суті відповідач зазначив, що кошти, що були розміщені на депозитному рахунку на його імя, були витрачені спільно із позивачем за час перебування у зареєстрованому шлюбі за декілька років до припинення шлюбу. Виплату коштів за депозитним вкладом було здійснено 08 лютого2013 року, а шлюб розірвано 04 червня 2015 року.

На підтвердження того факту, що спірні грошові кошти були витрачені на потреби родини відповідачем надано: копію облікової картки ТЗ, що підтверджує придбання у 2013 році автомобілю «TOYOTA CAMRY», номерний знак НОМЕР_1, 2013 року випуску, на ім'я позивача ОСОБА_4; копію технічного паспорту на автомобіль, що підтверджує придбання у 2013 році транспортного засобу «Mitsubishi ASX», номерний знак НОМЕР_2, 2012 року випуску, на ім'я відповідача ОСОБА_2; копію довідки Індустріального ОДПІ м. Харкова, що підтверджує факт отримання доходу від праці ОСОБА_2 Доказів перебування на відпочину та здійснення ремонту спільної квартири відповідачем суду не надано.

Як вбачається зі змісту рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2016 року, ухваленого по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, цим рішенням розподілене майно подружжя, а саме: виділено ОСОБА_2 1/2 частину нежитлових будівель літ. «А-2», загальною площею 425,5 кв.м., розташованих за адресою: м. Харків, пр. Московський, 276-Б та ? частину нежитлових будівель літ. «А-1», площею 233,5 кв.м., літ. «Б-1», площею 391,3 кв.м., розташованих за адресою: м. Харків, вул. 17 Партзїзду, буд. 43 та автомобіль Mitsubishi ASX, номерний знак НОМЕР_2, ОСОБА_4 виділено ? частину нежитлових будівель літ. «А-2», загальною площею 425,5 кв.м., розташованих за адресою: м. Харків, пр. Московський, буд. 276-Б та ? частину нежитлових будівель літ. «А-1», площею 233,5 кв.м., літ. «Б-1», площею 391,3 кв.м., розташованих за адресою: м. Харків, вул. 17 Партзїзду, буд. 43 та автомобіль TOYOTA CAMRI, номерний знак НОМЕР_1, припинивши право спільної сумісної власності подружжя на дане майно (а.с. 25, 26).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2016 року заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2016 року залишено без змін (а.с. 27-29).

Відповідно до ч. 4 та ч.5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72СК України та ст. 372 ЦК України.

Відповідно до п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Пунктом 24 постанови Пленуму визначено, щодо складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Отже, предметом поділу під час судового розгляду справи може бути лише майно, яке наявне у сторін по справі або у третіх осіб в натурі.

Ні під час звернення позовом до суду, ні протягом розгляду справи позивачем та його представником не були надані суду докази в підтвердження факту витрачання відповідачем спірних коштів на свої особисті потреби, а ні на потреби сім'ї, а тому це ствердження позивача суд вважає не доведеним.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, тому ствердження представника позивача в судовому засіданні на обов'язок доведення відповідачем факту витрачання спірних грошових коштів на потреби сімї суд вважає хибним, оскільки це є не обов'язком відповідача, а його правом.

Суд зазначає, що заперечення відповідача проти позову в частині його ствердження про витрату спірних грошових коштів на потреби сім'ї і придбання, в тому числі і за їх рахунок, двох коштовних легкових автомобілів, загальна вартість яких вочевидь перевищує розмір спірних коштів, підтвердженні рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2016 року про розподіл між сторонами спільного майна подружжя, позивачем і його представником не спростовані, а тому суд вважає факт витрати спірних коштів на потреби сім'ї ОСОБА_4 доведеним.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Позивачем була надана заява щодо порушення учасником справи порядку подання доказів, в якій позивач зазначив, що матеріали справи не містять підтвердження надсилання копій доказів поданих стороною відповідача 19 грудня 2017 року іншим учасника справи, а тому вважає, що суд не може брати до уваги відповідні докази.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

19 грудня 2017 року відповідачем під час судового засідання був наданий відзив з додатками на позовну заяву та долучений до матеріалів справи. Позивач ОСОБА_4 був особисто присутній у судовому засіданні але без будь яких повідомлень та причин покинув судове засідання до часу його завершення, підтверджується відомостями внесеними до журналу судового засідання від 19.12.2017р. (а.с.34-35)

Крім того, позивач ОСОБА_4 подав до суду клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи від 20.06.2018р., яке було складено у відповідь на відзив відповідача. Зазначений факт підтверджує отримання копії відзиву позивачем.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача в частині посилання його на витрату частини спірних коштів на весілля сина сторін ОСОБА_5, оскільки позивачем надана суду виписка з рахунку, відкритого на його ім'я в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», про розірвання останнім 29 липня 2013 року банківського вкладу, що на думку суду спростовує зазначене ствердження.

Відповідно до ст. ст. 12 - 19, 141, 265 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 60, 61, 65 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову заяву ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_3, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_4, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, про стягнення грошових коштів у порядку поділу майна подружжя відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через районний суд.

Суддя: