Постанова

Іменем України

08 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 444/3548/13-ц

провадження № 61-14615св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.

(суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, відповідачі: ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Великодорошівська сільська рада Жовківського району Львівської області, Жовківська районна державна адміністрація Львівської області, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на постанову апеляційного суду Львівської області від 25 січня 2018 року у складі колегії суддів: Крайник Н. П., Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2013 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Великодорошівська сільська рада Жовківського району Львівської області, Жовківська районна державна адміністрація (далі - Жовківська РДА Львівської області), Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області

(далі - ІДАБК у Львівській області), про усунення перешкоду у користуванні проїздом.

Позовна заява мотивована тим, що позивачі проживають у селі Великий Дорошів Жовківського району Львівської області. Відповідач

ОСОБА_7 є власником житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані на АДРЕСА_1, на праві власності в порядку спадкування за заповітом. До складу спадщини увійшли: житловий будинок, літня кухня - сарай, вбиральня, що належали спадкодавцеві на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Куликівської селищної ради у Жовківському районі Львівської області.

Після набуття права власності на садибу (будинковолодіння)

ОСОБА_7 самочинно, без жодних на те дозволів та погоджень, здійснила будівництво господарської будівлі і гаража. При цьому, вийшла за межі свого будинковолодіння та самоправно захопила частину проїзду (вулиці), що є місцем загального користування та з'єднує вулицю АДРЕСА_2 з вулицею АДРЕСА_3. Внаслідок будівництва вищезазначених споруд, відповідач зменшила ширину проїзду з 4,4 м до 2,3 м, що суперечить державним будівельним нормам, зокрема пункту 3.22 ДБН 360-92*.

Крім цього, відповідач ОСОБА_8, земельна ділянка якого розташована за земельною ділянкою ОСОБА_7, також самочинно, без дозволів та погоджень, встановив капітальну огорожу на існуючому проїзді.

Посилаючись на те, що в результаті незаконної забудови позивачі та інші мешканці села Великий Дорошів Жовківського району Львівської області позбавлені можливості користуватися спірним проїздом,звернення позивачів до Великодорошівської сільської ради Жовківського району Львівської області та Жовківської РДА Львівської області з вимогою привести проїзд до попереднього стану результатів не дали, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з урахуванням уточнених позовних вимог, просили:

- зобов'язати ОСОБА_7 не чинити перешкод у користуванні проїздом, що з'єднує вулиці АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, шляхом демонтажу за власний рахунок, самочинно збудованої господарської будівлі, яка накладається на частину проїзду, що з'єднує вулиці АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, площа накладання становить 111,12 кв. м;

- зобов'язати ОСОБА_8 усунути перешкоди у користуванні проїздом, що з'єднує вулиці АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, площа накладення становить

66,82 кв. м, шляхом демонтажу існуючої огорожі у межах площі накладення.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 22 травня 2017 року (у складі судді Мартинишин Я. М.) позов ОСОБА_1,

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_7 не чинити перешкод у користуванні проїздом, що з'єднує вулицю АДРЕСА_2 з вулицею АДРЕСА_3 шляхом демонтажу за власний рахунок самочинно збудованої господарської будівлі, яка накладається на частину проїзду, що з'єднує вулицю АДРЕСА_2 з вулицею АДРЕСА_3, площа накладання становить 111,12 кв. м.

Зобов'язано ОСОБА_8 усунути перешкоди у користуванні проїздом, що з'єднує вулицю АДРЕСА_2 з вулицею АДРЕСА_3, площа накладення становить 66,82 кв. м, шляхом демонтажу існуючої огорожі у межах площі накладення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що встановлення ОСОБА_7 господарської будівлі, а ОСОБА_8 огорожі, які накладаються на проїзд загального користування та зменшують ширину проїзду, порушують права позивачів на користування даним проїздом, у зв'язку з чим підлягають захисту шляхом демонтажу за власний рахунок самочинно збудованої господарської будівлі та усунення перешкод у користуванні проїздом.

Постановою апеляційного суду Львівської області від 25 січня 2018 року рішення Жовківського районного суду Львівської області від 22 травня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачі проживають в різних частинах села, їх земельні ділянки та будинковолодіння не розташовані безпосередньо зі сторони спірного проїзду, під'їзд до будинковолодінь позивачів можливий через інші вулиці та проїзди села. Крім того, апеляційний суд зазначив, що власником спірної земельної ділянки (проїзду) є Великодорошівська сільська рада Жовківського району Львівської області, проте з позовом про приведення проїзду спільного користування у відповідність до Генерального плану села не зверталася.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що Генеральним планом села Великий Дорошів Жовківського району Львівської області передбачено наявність проїзду між вулицями АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3. Вказували, що внаслідок незаконної забудови позивачі та інші мешканці села позбавлені можливості користуватися зазначеним проїздом. Крім того, той факт, що Великодорошівська сільська рада Жовківського району Львівської області не зверталась до суду з позовом про приведення проїзду спільного користування відповідно до даних генерального плану села Великий Дорошів Жовківського району Львівської області не є підставою для відмови позивачам у праві на звернення до суду та захисті порушених прав.

У травні 2018 року ОСОБА_8 подав відзив, в якому вказував на те, що позивачі територіально проживають у різних частинах села, до їх господарств наявні інші заїзди та доїзди. Зі сторони спірного проїзду жоден з позивачів не проживає та безпосередньо не користується. Крім того, єдиним власником земельної ділянки зі спірним проїздом (дороги) є територіальна громада в особі Великодорошівської сільської ради Жовківського району Львівської області, яка спірну дорогу позивачам не надавала та претензій до нього про знесення огорожі не пред'являла.За таких обставин, вважає постанову апеляційного суду законною і обґрунтованою, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для її скасування відсутні.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_7 є власником житлового будинку з господарськими спорудами, які розташовані на АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 червня 2003 року після смерті ОСОБА_12 Також ОСОБА_7 здійснила самочинне будівництво господарської будівлі та гаража. Великодорошівська сільська рада Жовківського району Львівської області звернулась до відділу архітектури та житлово-комунального господарства Жовківської РДА Львівської області із заявою провести перевірку законності будівництва ОСОБА_7 господарської будівлі.

У листі Жовківської районної державної адміністрації Львівської області від 28 лютого 2011 року зазначено, що у результаті розгляду колективної заяви мешканців села Великий Дорошів Жовківського району Львівської області встановлено, що забудова земельної ділянки проведена з відхиленням від будівельного паспорта, самочинно захоплено частину проїзду та побудовано господарську будівлю і гараж. Замість проїзду шириною 4,4 м залишився прохід 2,3 м, що суперечить пункту 3.22 ДБН 360-92*. Крім цього, зазначено, що влаштування проїзду не можливе, оскільки ОСОБА_8, земельна ділянка якого знаходиться за земельною ділянкою ОСОБА_7, встановив капітальну огорожу на існуючому проїзді.

У висновку судової інженерно-технічної експертизи від 31 липня 2014 року № 137/14 зазначено, що відповідно до Генерального плану населеного пункту (проект забудови земельної ділянки ОСОБА_8 погоджений районним архітектором 17 травня 2000 року) ширина проїзду (вулиці), що з'єднує вулицю АДРЕСА_2 з вулицею АДРЕСА_3, складає 8 м. Відповідно до діючих на даний час нормативних документів (ДБН), даний проїзд (вулиця) повинні складати від 4,5 м (дорога господарського призначення) до 3,5-7 м (проїзд), або 6 м (житлова вулиця). Ширина проїзду (проходу), що з'єднує вулицю АДРЕСА_2 з вулицею АДРЕСА_3 складає від 1,59 м до 2,47 м та зображена на схемі. Крім цього, відповідно до пункту 3 даного висновку межі проектної вулиці «Проектна» (проїзду) у вказаному вище населеному пункті порушені суміжними землевласниками та землекористувачами.

Висновком будівельно-технічної експертизи від 21 грудня 2015 року № 954 встановлено, що відповідно до вимог ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень» мінімальна ширина даного проїзду повинна складати 3,5 м, ширина проїзду, яка з'єднує вулицю АДРЕСА_2 та вулицю АДРЕСА_3 становить від 1,50 м до 2,67 м, межі проїзду, що з'єднує дані вулиці, є порушеними. Встановити, ким саме та яким чином порушені межі проїзду від земельної ділянки ОСОБА_8 до вулиці АДРЕСА_2 не можливо. У частині накладення земельної ділянки ОСОБА_8 на частину проїзду, ОСОБА_8 необхідно провести розміри своєї земельної ділянки до розміру зазначених у проекті забудови його земельної ділянки.

Відповідно до висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 07 листопада 2016 року № 2670 встановлено, що межі проїзду, що з'єднує вулицю АДРЕСА_2 та вулицю АДРЕСА_3, є порушенні. Частина земельної ділянки, відведеної ОСОБА_8, накладається на частину проїзду, площа накладення становить 66,82 кв. м. Частина земельної ділянки, якою користується ОСОБА_7, та частина земельної ділянки, на якій розташована господарська будівля, накладається на частину проїзду, що з'єднує вулицю АДРЕСА_2 з вулицею АДРЕСА_3, площа накладення становить 111,15 кв. м. Частина земельної ділянки, якою користується ОСОБА_13, накладається на частину проїзду, що з'єднує вулицю АДРЕСА_2 з вулицею АДРЕСА_3, площа накладення становить 248,96 кв. м. Через відсутність межових знаків на земельній ділянці, що розташована з протилежної сторони земельної ділянки ОСОБА_8 (незабудована земельна ділянка) встановити, чи є порушення меж проїзду, що з'єднує вулицю АДРЕСА_2 з вулицею АДРЕСА_3 зі сторони даної земельної ділянки, не надається можливим.

Згідно з частиною другою статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Частиною четвертою статті 83 ЗК України визначено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізація відходів, тощо).

Відповідно до статті 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Як вбачається з відповіді на запит відділу містобудування та архітектуру Жовківської районної державної адміністрації Львівської області від 20 вересня 2013 року, генеральний план села Великий Дорошів Жовківського району Львівської області розроблений у 1980 році інститутом «Діпроміст» та зміни у генеральний план не вносились. Генеральним планом вказаного населеного пункту передбачений наявний проїзд між вулицями АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3.

Встановивши господарську будівлю та гараж на проїзді загального користування, ОСОБА_7 самовільно зайняла проїзд загального користування (проїзд), а ОСОБА_8 влаштував самовільно огорожу, яка накладається на проїзд загального користування, який відповідно до частини четвертої статті 83 ЗК України належить до земель комунальної власності, що не можуть перебувати у власності відповідачів.

Відповідно до норм ДБН 360-02** «Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень» мінімальна ширина даного проїзду має становити 3,5 м.

Проте, згідно з висновком проведеної будівельно-технічної експертизи

від 21 грудня 2015 року № 954 фактична частина проїзду, що з'єднує АДРЕСА_2 та вулицю АДРЕСА_3 у селі Великий Дорошів Жовківського району Львівської області, складає від 1,50 м до 2,67 м.

Відповідно до частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Встановлення ОСОБА_7 господарських будівель на проїзді загального користування та зменшення проїзду порушує права позивачів, площа накладання згідно з висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 07 листопада 2016 року № 2670 становить

111,15 кв. м.

Також встановлення ОСОБА_8 огорожі, яка виходить за межі його земельної ділянки та яка накладається на проїзд загального користування, у зв'язку з чим зменшується проїзд, порушує права позивачів, площа накладання відповідно до висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 07 листопада 2016 року № 2670 становить 66,82 кв. м.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з пунктом «б» частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Пунктом «б» частини першої статті 211 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення: самовільне зайняття земельних ділянок.

Відповідно до статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами та доповненнями) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені ОСОБА_7 господарської будівлі та гаражу, а ОСОБА_8 огорожі, які накладаються на проїзд загального користування та зменшують ширину проїзду, збудовані з порушенням державних будівельних норм та без дозволів і погоджень з органами місцевого самоврядування.

З матеріалів справи встановлено, що відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не заперечували факту виходу за встановлені межі їх земельних ділянок, проте вважали, що це порушення землекористування не впливає безпосередньо на права позивачів, а отже підстави для їх захисту відсутні.

Встановивши, що права позивачів порушені, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для їх захисту шляхом демонтажу за власний рахунок самочинно збудованої господарської будівлі та усунення перешкод у користуванні проїздом шляхом демонтажу існуючої огорожі у межах площі накладення, та врахувавши висновки вищевказаних судових експертиз. Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Апеляційний суд всупереч вимогам статей 303-316 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) на зазначене вище уваги не звернув, встановивши факт порушення відповідачами порядку землекористування, що полягало у встановленні господарської будівлі та огорожі на проїзді загального користування, дійшов помилкового висновку про відсутність у позивачів права вимагати усунення перешкод користування проїздом призначеним для користування невизначеним колом осіб, тому висновки апеляційного суду є необґрунтованими, а судове рішення таким, що не відповідає вимогам закону.

Частиною першою статті 413 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про задоволення позову ухвалено відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права та на підставі повно, всебічно з'ясованих обставин справи, а тому це рішення відповідно до статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити.

Постанову апеляційного суду Львівської області від 25 січня 2018 року скасувати, рішення Жовківського районного суду Львівської області

від 22 травня 2017 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська