Справа № 548/1819/18
Провадження №2/548/722/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.10.2018 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді Миркушіна Н.С.,

за участю секретаря судового засідання - Ващенко М.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Хорол у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об"єкта нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права приватної власності на нього в порядку поділу спільного майна подружжя із стягненням грошової компенсації вартості 1/2 його частки,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги мотивуються тим, що на даний час між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 виник спір стосовно володіння, користування та розпорядження спільним майном подружжя, тому вона і звернулась до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 В. в судове засідання не зявилася, в позовній заяві прохала розглянути справу за її відсутності.

Відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд врахувавши позицію сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 серпня 1991 року між позивачем ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище «Лисенко»), та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб у Хорольському відділі ЗАГС Полтавської області, за актовим записом № 70, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу Серія І-КЕ № 343662, який було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 123 від 29 жовтня 2007 року, що доводиться копією свідоцтва про розірвання шлюбу Серія І-КЕ № 042390.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 12 листопада 1993 року державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 2205, відповідач ОСОБА_2 у порядку спадкування за заповітом майна померлої 01 лютого 1993 року ОСОБА_4 набув у власність нерухоме майно: квартиру в м. Хоролі по вулиці 8 Березня, 12 (дванадцять), що в цілому складається з: 3-1 коридору площею 3,2 кв.м.; 3-2 кухні площею 7,5 кв.м.; 3-3 кімнати площею 14,6 кв.м.; 1/5 ч. сараю літ.Б, належного померлій на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Хорольською нотаріальної конторою 30 травня 1992 року за реєстром № 1287, зареєстровано Лубенським міжміським бюро технічної інвентаризації 23.06.1993 року в реєстрову книгу №15 за реєстровим № 3091.

Вищевказане Свідоцтво про право на спадщину за заповітом було зареєстровано Лубенським міжміським бюро технічної інвентаризації 18.01.1994 року в реєстрову книгу №15 за реєстровим № 3094.

Згідно з рішенням виконкому Хорольської міської ради від 21 серпня 2018 року за № 189 виділено ОСОБА_2 як окрему 1/1 ( з частки 11/50) квартиру, яка належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.11.1993 року і впорядковано номер квартири: - АДРЕСА_1.

Відповідно до пункту 8 рішення виконачого комітету Хорольської міської ради Полтавської області від 18.08.1992 року за № 152 ОСОБА_4 /прож. ІНФОРМАЦІЯ_1/ надано дозвіл на будівництво веранди до жилої квартири розміром 6х4 м.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, шо у період шлюбу на спільні кошти подружжя сторонами було здійснено реконструкцію квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, а також здійснено прибудову до неї площею 27, 6 кв.м. та прибудову площею 2,9 кв.м., що значно збільшило її розміри та ринкову вартість і згідно технічного паспорта на квартиру у житловому будинку, виготовленомго 10.09.2018 року ФОП ОСОБА_5, складається з: 3 ( трьох) кімнат житловою площею 27, 2 кв.м., у тому числі 4-4 кімната- 11, 6 кв.м., 4-5 кімната- 12, 7 кв.м., 4-6 кімната- 2, 9 кв.м., кухні 4-3 площею 11, 9 кв.м., санвузла 4-2 площею 4, 0 кв.м. коридору 4-1 площею 4,4 кв.м., тамбура 2,1 кв.м., загальною площею 49, 6 кв.м., корисна площа квартири 47, 5 кв.м.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною 1 статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі КпШС України), (чинного на час купівлі спірного будинку) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Отже, до вказаних правовідносин щодо спірного нерухомого майна необхідно застосовувати вимоги ст.ст. 22, 25, 27-1, 28 КпШС та ст. 372 ЦК України, оскільки реконструкція та прибудови до спірної квартири проводилось у період шлюбу з 1991 року по 2004 рік під час дії Кодексу про шлюб та сім»ю України.

Таким чином, кожному із подружжя повинно належати по ? частці вказаного об»єкта нерухомого майна, тобто житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Судом встанолено, що на час подання позову до суду між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 виник спір стосовно володіння, користування та розпорядження спільним майном подружжя, тому остання звернутись до суду з даним позовом.

Але на час розгляду справи позивачем сплачено відповідачу грошову компенсацію вартості ? його частини в сумі 42 400 гривень, що підтверджується відповідною розпискою.

Даний факт підтверджуєтьсяся відповідачем по справі ОСОБА_2, так як він повністю визнав позов, подавши до суду відповідну заяву та вказав у ній що отримав відповідну компенсацію.

Тому оскільки ОСОБА_1 в досудовому порядку відшкодувала ОСОБА_2, різницю вартості належного йому майна в сумі 42 400 гривень, то її позовна вимога про стягнення з неї на користь відповідача різниці вартості належного йому майна є безпідставною і як наслідок задоволенню не підлягає.

Отже, з огляду на наведене, беручи до уваги неможливість оформлення своїх прав у іншому порядку, враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об"єкта нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права приватної власності на нього в порядку поділу спільного майна подружжя із стягненням грошової компенсації вартості 1/2 його частки, слід частково задовольнити.

Керуючись ст.ст. 1-18, 76-81, 141, 209-241, 259, 263-265, 268, 315-319, 354, 355 ЦПК України, керуючись ст.ст. 22, 25, 27-1, 28 КпШС, ст.ст.15, 16, 317, 319, 321, 368, 383, 386, 391 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об"єкта нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права приватної власності на нього в порядку поділу спільного майна подружжя із стягненням грошової компенсації вартості 1/2 його частки, задовольнити частково.

Визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_6 об»єкт нерухомого майна квартиру посімейного, спільного заселення, що розташована на першому поверсі одноповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 та складається з: 3 ( трьох) кімнат житловою площею 27, 2 кв.м., у тому числі 4-4 кімната- 11, 6 кв.м., 4-5 кімната- 12, 7 кв.м., 4-6 кімната- 2, 9 кв.м., кухні 4-3 площею 11, 9 кв.м., санвузла 4-2 площею 4, 0 кв.м. коридору 4-1 площею 4,4 кв.м., тамбура 2,1 кв.м., загальною площею 49, 6 кв.м., корисна площа квартири 47, 5 кв.м.

Виділити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 та визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру посімейного, спільного заселення, що розташована на першому поверсі одноповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 та складається з: 3 ( трьох) кімнат житловою площею 27, 2 кв.м., у тому числі 4-4 кімната- 11, 6 кв.м., 4-5 кімната- 12, 7 кв.м., 4-6 кімната- 2, 9 кв.м., кухні 4-3 площею 11, 9 кв.м., санвузла 4-2 площею 4, 0 кв.м. коридору 4-1 площею 4,4 кв.м., тамбура 2,1 кв.м., загальною площею 49, 6 кв.м., корисна площа квартири 47, 5 кв.м.

В іншій частині позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Хорольський районний суд Полтавської області.

Повний текст судового рішення складено 12.10.2018 року.

Суддя Н.С.Миркушіна