Справа № 522/7959/17 Провадження № 2/522/1758/18
07 серпня 2018 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі :
головуючого - судді Науменко А.В.,
за участю секретаря - Полегенького В.С.
за участю представника позивача - ОСОБА_1
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-
ОСОБА_2 28.04.2017 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 15.11.2015 року на перехресті вул. Краснова та просп. Адміральський відбулася дорожньо-транспортна пригода. Водій автомобіля Mercedes - Benz S 400, реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснюючи рух по регульованому перехресті вул. Краснова та просп. Адміральський скоїв наїзд на пішоходів: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Від отриманих внаслідок ДТП тілесних пошкоджень пішохід ОСОБА_4 загинув на місці пригоди, а ОСОБА_2 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді перелому зводу та основи черепу, забою головного мозку, перелому кісток тазу, з якими Позивач була госпіталізована до ВРІТ КУ "МКЛ №1 м. Одеси".
15.11.2015 року, біля будинку №4 по вул. Артилерійська в м. Одеса, було виявлено автомобіль Mersedes Benz S 400, реєстраційний номер НОМЕР_1. Після скоєння ДТП водій автомобіля Mersedes Benz S 400, реєстраційний номер НОМЕР_1 зник з місця події.
Автомобіль Mercedes - Benz S 400, реєстраційний номер НОМЕР_1, згідно з даними національної бази транспортних засобів зареєстрованих в Україні, належить на праві власності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.
В ході досудового розслідування було з'ясовано, що до вчинення злочину причетний легковий автомобіль Mercedes - Benz S 400, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить відповідачу ОСОБА_3 Особу водія, який керував даним автомобілем та вчинив наїзд на пішоходів, слідством не встановлено.
Під час допитів на досудовому розслідуванні, відповідач повідомила, що належний їй автомобіль Mercedes - Benz S 400 було продано ОСОБА_5, що підтверджується розпискою та довіреністю, виданою на ім'я останнього. Таким чином, за твердженням відповідача, з моменту продажу автомобіля - 22.06.2015 року - вона не має жодного відношення до автомобіля Mercedes - Benz S 400, реєстраційний номер НОМЕР_1.
Особу водія, який перебував за кермом вищезазначеного автомобіля слідством не встановлено. Однак, відповідач є власником джерела підвищеної небезпеки - автомобіля, який здійснив наїзд на Позивача та завдав їй тілесні ушкодження. При цьому, позивач посилається на положення ст.ст. 23, 1167, 1168, 1187 ЦК України. На думку позивача, відповідач є єдиним власником та володільцем джерела підвищеної небезпеки, у зв'язку з чим саме вона має нести цивільну відповідальність, яка полягає у відшкодуванні позивачеві матеріальної та моральної шкоду, завданої внаслідок ДТП.
В частині обґрунтування матеріальної шкоди позивач посилається на те, що з моменту госпіталізації та до сьогоднішнього дня сім'я позивача несе фінансові затрати на підтримання її життєдіяльності.
Так, 15.11.2015 року лікарським складом КУ Міською клінічною лікарнею № 1 ОСОБА_2 було поставлено діагноз: перелом зводу і основи черепа, забій головного мозку, перелом кісток тазу, що підтверджується Довідкою №9408. Внаслідок отриманих травм ОСОБА_2 була змушена дотримуватися тривалого постільного режиму та потребувала тривалого курсу медичної допомоги. В період з 15.11.2015 року до 22.11.2015 року ОСОБА_2 перебувала в комі. Медичні заходи, які застосовувалися лікарями, полягали у підтримці та стабілізації роботи головного мозку, а також у відновленні належного функціонування нервових закінчень кінцівок тіла. ОСОБА_2 21.12.2015 року було виписано зі стаціонару Одеської обласної дитячої клінічної лікарні і призначено курс домашнього лікування: медикаментозне лікування, фізіотерапія та курс масажів, на що, відповідно, було витрачено грошові кошти. В лютому 2016 року, за рекомендаціями лікарів, ОСОБА_2 перебували впродовж трьох тижнів в санаторії. На даний час, позивачу необхідне регулярне лікарняне обстеження організму: відвідування лікарів, проходження магнітно-резонансної томографії не рідше ніж 1 раз на 6 місяців.
Витрати на лікування, підтверджені квитанціями, наданими суду та становлять 18 512 (вісімнадцять тисяч п'ятсот дванадцять) гривень 85 (вісімдесят п'ять) копійок. Також Позивач посилається на те, що внаслідок наїзду були зіпсовані особисті речі на суму 2000 (дві тисячі) гривень.
В частині обґрунтування моральної шкоди позивач зазначає, що їй було заподіяно непоправні моральні страждання, адже тяжкі ушкодження та важкий стан після ДТП, а також тривала госпіталізація та період відновлення після травм, спричинили тяжкі душевні страждання, як для позивача, так і для її рідних та близьких. Останні були змушені залишити свої повсякденні справи та протягом декількох місяців зосередити свою увагу на догляді за постраждалою. Наслідки дорожньо-транспортної порушили життєвий устрій сім'ї Позивача. Як зазначає позивач, наслідки ДТП відчутні до сьогодні, тобто більше ніж через два з половиною роки з моменту ДТП.
З урахуванням тяжких душевних страждань, Позивач оцінила розмір моральної шкоди у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.
З приводу вищенаведеного, Позивач звернулась до суду з позовом та просила стягнути з Відповідача на її користь у якості відшкодування матеріальної шкоди грошову суму у розмірі 20 512 (двадцять тисяч п'ятсот дванадцять) гривень 85 (вісімдесят п'ять) копійок, та моральної шкоди, у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.
Станом на 27.06.2018 року від відповідача письмового відзиву на позов до суду не надходило, тому з урахуванням ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Представник відповідача у судове засідання не з'явився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином.
Суд, за згодою сторони позивача, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, ухвалив слухати справу заочно за відсутності відповідача, який був сповіщений належним чином.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які були присутні у судовому засіданні, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову.
Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Свяченої Ю.Б. від 03.05.2017 року було відкрито провадження.
У зв'язку з повторним перерозподілом на підставі розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси № 864/18 від 21.02.2018 року, вказана цивільна справа передана для розгляду по суті судді Науменко А.В.
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року №2147-VIII. Вказаним Законом вводиться в дію нова редакція Цивільно-процесуального кодексу України.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України (в новій редакції), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно п. 11 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІ) справи, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Судом встановлено, що позовну заяву подано, в цілому, із додержанням вимог, викладених у статтях 174,175,177 Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява підсудна Приморському районному суду м. Одеси.
Керуючись п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділХІІ) ЦПК України (Законом України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII), ст..19, Глава Х, ст.ст.189,258,260 ЦПК України, суд, постановив розглянути справу за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, у порядку загального позовного провадження.
Судом встановлено, що 15.11.2015 року на перехресті вулиці Краснова та Адміральського проспекту відбулася дорожньо-транспортна пригода. Так, водієм автомобіля Mersedes Benz S 400, реєстраційний номер НОМЕР_1, було скоєно наїзд на пішоходів, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Від отриманих внаслідок ДТП тілесних пошкоджень пішохід ОСОБА_4 загинув на місці пригоди, а ОСОБА_2 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді перелому зводу та основи черепу, забою головного мозку, перелому кісток тазу, з якими остання була госпіталізована до ВРІТ КУ МКЛ №1 м. Одеси.
15.11.2015 року, біля будинку №4 по вул. Артилерійська в м. Одеса, було виявлено автомобіль Mersedes Benz S 400, реєстраційний номер НОМЕР_1. Після скоєння ДТП водій автомобіля Mersedes Benz S 400, реєстраційний номер НОМЕР_1 зник з місця події.
Автомобіль Mersedes Benz S 400, реєстраційний номер НОМЕР_1, згідно з даними національної бази транспортних засобів зареєстрованих в Україні, належить ОСОБА_3,яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та є відповідачем по справі.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси накладено арешт на автомобіль Mersedes Benz S 400, реєстраційний номер НОМЕР_1 та призначено до утримання на спецмайданчику м. Одеси.
ОСОБА_2 визнано потерпілою у кримінальному провадженні.
В рамках кримінального провадження допитано в якості свідка ОСОБА_3, яка є власником автомобіля Mersedes Benz S 400, реєстраційний номер НОМЕР_1. В ході допиту вона вказала, що належний їй автомобіль вона продала ОСОБА_5
28.11.2017 року Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси надано дозвіл на привід свідка ОСОБА_3
У своїх поясненнях, наданих органам досудового розслідування, відповідач посилається на те, що літом 2015 року вказаний автомобіль вона продала, що підтверджується виданою відповідачем довіреністю на ім'я ОСОБА_5 та розпискою про отримання останнім грошових коштів. Відповідач зазначає, що з 22.06.2015 року ніякого відношення до автомобіля не має.
Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.
Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.
Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо- будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.
У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.
Згідно з зазначеними нормативно-правовими актами продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).
Верховним судом України у справі № 6-688цс15 від 16 грудня 2015 року висловлена правова позиція відповідно до якої - видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.
Аналогічний правовий висновок міститься й у Постанові Верховного Суду від 15 лютого 2018 року по справі № 640/7052/16-ц
Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що саме відповідач є власником автомобіля Mersedes Benz S 400, реєстраційний номер НОМЕР_1. В свою чергу посилання відповідача під час досудового розслідування на нібито здійснений продаж автомобіля є безпідставними та непідтвердженим належними та допустимими доказами.
Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
У ч. 2 ст. 1187 ЦК України вказано що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Як зазначено в абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Верховний суд України в постанові від 29.06.2016 року (справа № 6-192цс16) зазначив, що за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Отже, суд приходить до висновку, що володільцем джерела підвищеної небезпеки, а отже і особою, яка завдала шкоди (боржником) є також власник відповідного транспортного засобу.
Відповідно до вищезазначених вимог закону саме власник джерела підвищеної небезпеки або особа, яка на правовій підставі користувалася джерелом підвищеної небезпеки, несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки під час ДТП, незалежно від наявності його вини у її заподіянні.
Судом встановлено, що єдиним власником автомобіля Mersedes Benz S 400, реєстраційний номер НОМЕР_1, станом на 15.11.2015 року була ОСОБА_3
Підсумовуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що ОСОБА_3- власник автомобіля Mersedes Benz S 400, реєстраційний номер НОМЕР_1, має нести відповідальність за спричинення матеріальної та моральної шкоди позивачеві, оскільки внаслідок недбалості відповідача невстановлена особа, керуючи вищезазначеним автомобілем, скоїла наїзд на ОСОБА_2, яка внаслідок ДТП отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому зводу та основи черепу, забою головного мозку, перелому кісток тазу.
Вирішуючи питання щодо розміру задоволення позовних вимог суд виходить з наступного.
В частині відшкодування матеріальної шкоди.
Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Позивачем в обгрунтування розміру заподіяної матеріальної шкоди надано оригінали квитанцій, що підтверджують витрати на лікування на загальну суму у розмірі 18 512 (вісімнадцять тисяч п'ятсот дванадцять) гривень 85 (вісімдесят п'ять) копійок.
Щодо посилань Позивача на компенсацію зіпсованих внаслідок ДТП особистих речей на суму 2000 (дві тисячі) гривень, суд не приймає до уваги вказані доводи, оскільки розмір заявленої компенсації за особисті речі потерпілої не підтверджено належними та допустимими доказами.
В частині компенсації моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.
Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Системно-правовий аналіз положень ч. ч. 1, 2 ст. 1167, ч. 5 ст. 1187 ЦК України дає підстави для висновку, що відсутність вини володільця джерела підвищеної небезпеки звільняє його від обов'язку відшкодувати моральну шкоду лише в тому випадку, коли шкода заподіяна майну потерпілого. У випадку, коли така шкода заподіяна здоров'ю потерпілого або його життю, володілець джерела підвищеної небезпеки не звільняється від обов'язку відшкодувати моральну шкоду, навіть якщо ця моральна шкода завдана не з його вини.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.
Як зазначено у пункті 3 Постанови Пленум Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує те, що внаслідок ДТП потерпілій ОСОБА_2 були завдані тілесні ушкодження у вигляді перелому зводу і основи черепа, забою головного мозку, перелому кісток тазу. Внаслідок отриманих травм ОСОБА_2 виявилася прикованою до лікарняного ліжка та потребувала тривалого курсу медичної допомоги. В період до 22.11.2015 ОСОБА_2 перебувала в стані коми. До сьогодні, позивачу необхідно регулярно здійснювати лікарняне обстеження організму: відвідувати лікарів, проходити магнітно-резонансну томографію не рідше ніж 1 раз на 6 місяців.
Наслідки ДТП спричинили душевні страждання як для позивача так і для її рідних та близьких, які були змушені залишити свої повсякденні справи та протягом декількох місяців зосередити свою увагу на догляді за постраждалою. Дорожньо-транспортна пригода порушила життєвий уклад сім'ї позивача.
Суд також враховує той факт, що після скоєння ДТП відповідач ОСОБА_3, не здійснювала спроб вибачитися перед позивачем, не запропонувала відшкодувати шкоду та не відшкодувала її. Натомість, з метою залучення відповідача до участі у досудовому розслідуванні за фактом вказаного ДТП було отримано дозвіл на привід відповідача, з чого вбачається, що відповідач не сприяє розслідуванню справи за фактом ДТП, за участю транспортного засобу, власником якого вона є.
Виходячи з вищезазначених приписів законодавства суд зазначає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, а цивільно-правова відповідальність за завдану позивачу шкоду лежить, в тому числі, на відповідачеві по справі - ОСОБА_3, як власнику джерела підвищеної небезпеки, яким було завдано шкоду позивачу.
Позивачем розмір моральної шкоди, був визначений у сумі 100 000,00 (сто тисяч) гривень. Суд вважає заявлений Позивачем розмір моральної шкоди обґрунтованим справедливим та таким що підлягає відшкодуванню в повному обсязі.
Підсумовуючи все вищенаведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди частково.
Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 22, 23, 1167-1168, 1187 ЦК України та керуючись ст. ст. 2, 13, 76-80, 81,223, 247, 274-275, 280-281 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2) моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлений 17.08.2018 року.
Суддя А.В.Науменко