АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2897/18 Справа № 175/1776/17 Головуючий у 1 й інстанції - Ребров С. О. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Демченко Е.Л., Макарова М.О.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2011 року вона є власником 1/2 частини будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, та 1/2 частини земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2016 року їй було виділено в натурі 1/2 частину в домоволодінні АДРЕСА_1, а саме квартиру №1. Проте, відповідачі у справі постійно перешкоджають в користуванні належною частиною домоволодіння та земельної ділянки.

З урахуванням викладеного, просила усунути їй перешкоди в користуванні будинком з господарськими будівлями і земельною ділянкою по АДРЕСА_1, шляхом вселення у квартиру АДРЕСА_1, зобов'язати відповідачів звільнити квартиру №1, не чинити їй перешкоди і в подальшому в користуванні будинком з господарськими будівлями та спорудами і земельною ділянкою по АДРЕСА_1, передати ключі від хвіртки №3, воріт №2, житлового будинку та споруд в домоволодінні по АДРЕСА_1, вирішити питання про судові витрати.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2018 року позов задоволено.

Усунуто ОСОБА_3 перешкоди в користуванні будинком з господарськими будівлями і земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1, яка на додатку зафарбована блакитним кольором і складається з наступних приміщень: приміщення 1-1 площею 1,8 кв.м; приміщення 1-2 площею 0,9 кв.м; приміщення 1-3 площею 20,7 кв.м; приміщення 1- 4 площею 18,6 кв.м; приміщення 1-5 площею 57,2 кв.м; приміщення 1-6 площею 1,4 кв.м; приміщення 1-7 площею 1,9 кв.м; приміщення 1-8 площею 1,8 кв.м; в цокольному поверсі: приміщення 1-15 площею 9,0 кв.м; приміщення 1-16 площею 6,7 кв.м; приміщення 1-17 площею 8,9 кв.м; приміщення 1-18 площею 21,8 кв.м; приміщення 1-23 площею 5,3 кв.м; в прибудові літ.а1: приміщення 1-13 площею 12,4 кв.м - частина приміщення гаража, всього площею 168,40 кв.м, 1/2 ганка, ґанок, навіс літ.а2; надвірні будівлі та споруди: 1/2 зливної ями ЗЯ, 1/2 зливної ями ЗЯ1 , 1/2 оглядового колодязя ОК; 13,4 м. огорожі № 1, ворота № 2, 1/2 хвіртки № 3, 34,90 м. огорожі № 4, стінки підпірні № 6, 1/2 огорожі 3, 7, 1/2 хвіртки № 8, 160, 90 м. змощення І.

Зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_2 звільнити квартиру №1, яка складається з наступних приміщень: приміщення 1-1 площею 1,8 кв.м; приміщення 1-2 площею 0,9 кв.м; приміщення 1-3 площею 20,7 кв.м; приміщення 1- 4 площею 18,6 кв.м; приміщення 1-5 площею 57,2 кв.м; приміщення 1-6 площею 1,4 кв.м; приміщення 1-7 площею 1,9 кв.м; приміщення 1-8 площею 1,8 кв.м; в цокольному поверсі: приміщення 1-15 площею 9,0 кв.м; приміщення 1-16 площею 6,7 кв.м; приміщення 1-17 площею 8,9 кв.м; приміщення 1-18 площею 21,8 кв.м; приміщення 1-23 площею 5,3 кв.м; в прибудові літ.а1: приміщення 1-13 площею 12,4 кв.м - частина приміщення гаража, всього площею 168,40 кв.м, 1/2 ганка, ґанок, навіс літ.а2; не чинити перешкоди ОСОБА_3 і в подальшому в користуванні будинком з господарськими будівлями та спорудами і земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та передати ключі від хвіртки №3, воріт №2, житлового будинку та споруд в домоволодінні по АДРЕСА_1.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі по справі постійно перешкоджають позивачці в користуванні належною частиною домоволодіння та земельної ділянки. Між сторонами склались неприязні стосунки, які, зокрема підтверджуються зверненнями позивача до правоохоронних органів щодо усунення перешкод позивачу з боку відповідачів, щодо користування її майном. Дії відповідачів на думку суду, є достатніми доказами наявності спору, перешкоджання вселення позивача в спірну квартиру.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що право власності позивача на квартиру №1 у спірному домоволодінні не доведено, до позову не надано жодного доказу щодо реєстрації за позивачем права власності на будь-який об'єкт нерухомості. Крім того, відсутні жодні докази вчинення перешкод позивачці з боку відповідачів у здійсненні права власності. ОСОБА_2 вже близько двох років проживає за межами України, а ОСОБА_4 проживає в іншому місті України. Надані позивачем фотографія і акт від 10 березня 2017 року на підтвердження вчинення перешкод відповідачами, не відповідають вимогам щодо їх належності, допустимості та достовірності у розумінні ст.ст. 77,78,79 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що вона є власником 1/2 спірного домоволодіння та земельної ділянки, перешкоди у здійсненні її права власності дійсно вчиняються з боку відповідачів.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення повністю не відповідає.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2011 року за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/2 частину будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, та на 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1, усунуто перешкоди в користуванні будинком з господарськими спорудами та будівлями і земельною ділянкою за вищевказаною адресою, шляхом вселення.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2016 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на домоволодіння АДРЕСА_1. Виділено ОСОБА_3 в натурі 1/2 частину в домоволодінні АДРЕСА_1, а саме квартиру №1. ОСОБА_4 виділена квартира № 2 в домоволодінні АДРЕСА_1. Крім того, визначений порядок користування земельною ділянкою при домоволодінні АДРЕСА_1, зокрема: ОСОБА_3 виділено в користування земельну ділянку, яка позначена в додатку №3 до висновку експертизи №6300/6301/6302-15 синім кольором; ОСОБА_4 виділено земельну ділянку позначену жовтим кольором; земельну ділянку позначену рожевим кольором залишено у спільному користуванні.

На підставі рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року позивач була вселена в спірне домоволодіння.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі по справі постійно перешкоджають позивачці в користуванні належною частиною домоволодіння та земельної ділянки, а тому право останньої на здійснення права користування виділеною квартирою підлягає захисту у судовому порядку, шляхом вселення у вказане житлове приміщення.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2017 року, зупинено виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ в натурі ? частини домоволодіння, припинення права спільної часткової власності, визначення порядку користування земельною ділянкою до розгляду справи в касаційній інстанції. Саме цією ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, зупинено виконання рішення про поділ будинку в натурі та на дві квартири.

Згідно п. 33 Постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо реєстрації за останньою права власності на будь-який об»єкт нерухомості, та вчинення перешкод позивачці з боку відповідачів у здійсненні її права власності.

Дані докази не були надані позивачем і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на вищевказані вимоги закону та обставини справи уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про необхідність задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судові витрати ОСОБА_3 залишаються за нею, а за подання апеляційної скарги з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 960 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2018 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 960 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Е.Л. Демченко

М.О. Макаров