АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 640/17780/17 (категорія: сімейні)

Провадження № 22-ц/790/4081/18

06 вересня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - Бровченко І.О.,

- Бурлаки І.В.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 травня 2018 року (суддя - Шмадченко С.І.)

та на додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 червня 2018 року (суддя - Шмадченко С.І.)

у цивільній справі (№ 640/17780/17) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи - служба у справах дітей Голосіївської районної державної адміністрації в місті Києві, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради

про встановлення порядку спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо, -

ВСТАНОВИВ:

14.11.2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою, яку в подальшому уточнив та просив встановити дні, по яким він має право забирати дитину до себе додому за місцем проживання для спілкування та прийняття участі у вихованні - з першого по останній день (включно) перших двох тижнів кожного місяця, включаючи нічні години, без присутності матері, а також встановити час для сумісного відпочинку - влітку одноразово не менше ніж 30 календарних днів з можливістю виїзду за кордон, взимку - одноразово не менше ніж 15 календарних днів, з можливістю виїзду за кордон.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що з відповідачкою ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з 05 листопада 2011 року, який було розірвано на підставі рішення Київського районного суду міста Харкова від 14 червня 2017 року. Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них народився син - ОСОБА_5, який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з матір'ю.

Весь цей час, як до розірвання шлюбу, так й до теперішнього час він фінансово утримує свого малолітнього сина разом з відповідачкою. Відповідно до довідки ПАБ КБ «ПРИВАТБАНК» від 08.06.2017 року № 053762, він систематично, регулярно та добровільно здійснював грошові перекази відповідачки на утримання дитини, в підтвердження чого свідчить відсутність звернень відповідачки до суду з відповідною заявою про стягнення з нього аліментів на утримання дитини.

Після розірвання шлюбу та до моменту звернення ним до суду його малолітня дитина ОСОБА_5 проживала разом з відповідачкою в орендованій ним квартирі, за адресою: АДРЕСА_1. Всі видатки, що пов'язані з орендою цього житла, він оплачував особисто, в тому числі орендну плату, комунальні послуги, інтернет та інше. Разом з тим, після розірвання шлюбу відповідач значно обмежує його участь у вихованні сина та у спілкуванні з ним. Всі його намагання мирним шляхом врегулювати цей спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідачка перешкоджає йому, не бажає присутності батька поруч з дитиною та штучно створює такі обставини, через які він не має можливості зустрічатися з сином. При цьому, між ним та сином склалися дуже добрі та дружні відносини. Він з повагою та любов'ю відноситься до сина, забезпечує матеріально, постійно намагається з ним зустрічатися.

Для отримання можливості спілкуватися зі своїм сином та приймати участь у його вихованні, він був вимушений звернутися до органу опіки та піклування Голосіївської районної адміністрації міста Києва, тобто за місцем фактичного на той момент місця проживання дитини. Розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві Державної адміністрації від 05.01.2018 року № 4 за заявою позивача був встановлений спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_5, 2012 р.н., проте відразу після засідання Комісії відповідачка, не повідомляючи про це позивача, разом з дитиною виїхала до міста Харкова, забрала медичну картку дитини із дитячого закладу охорони здоров'я і більше не приводила дитину до дитячого садочку. Відповідачка на телефонні дзвінки не відповідала, з квартири, яку він наймав для неї з сином, виїхала та нову адресу йому не повідомила.

Таким чином, протягом тривалого часу він позбавлений можливості бачитись з сином і спілкуватись з ним внаслідок створення відповідачкою перешкод у такому спілкуванні.

За вказаних обставин, враховуючи інтереси дитини, яка на цей час проживає в місті Харкові та зміну фактичних обставин справи, він вимушений звернутися за захистом своїх прав та законних інтересів до суду з одночасним зверненням до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з заявою про встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_5

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково.

Суд вирішив встановити наступний порядок участі батька - ОСОБА_4 у спілкуванні та вихованні малолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, без присутності матері - ОСОБА_3, визначивши наступний час: перша, третя субота та неділя кожного місяця з 09-00 до 19-00 години за місцем реєстрації або проживання батька;

20 календарних днів впродовж літнього періоду та 15 календарних днів впродовж зимового періоду для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2, з батьком ОСОБА_4

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07 червня 2018 року суд вирішив мотивувальну та резолютивну частину рішення Київського районного суду м. Харкова від 24.05.2018 року після слів перша, третя субота та неділя кожного місяця з 09-00 до 19-00 години доповнити наступним: «включаючи нічні години з 19-00 суботи до 9-00 неділі».

В апеляційній скарзі ОСОБА_3просить рішення та додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3зазначає, що в порушення статті 6 Ковненції про захист прав людини і основних свобод, суд розглянув справу без неї, за відсуьтності доказів отримання нею судової повістки; що суд, порушуючи ст.ст. 264, 265 ЦПК України, при винесенні оскаржуваного рішення не надав оцінку кожному аргументу, наведеному відповідачем у відзиві на позовну заяву та не вказав докази відхилені судом, які надавалися відповідачем.

Також, ОСОБА_3 посилається на те: що позивачем не надаено доказів порушення його прав, оскільки він звернувся до служби у справа дітей Голосіївської районної державної у місті Києві адміністрації ухвалене 05 січня 2018 року, тобто майже через два місяці після подання до суду відповідної заяви позивачем; що вона жодним чином не перешкоджала і не перешкоджає позивачу спілкуватися з дитиною; що суд першої інстанції усупереч вимог ст.105 ЦПК України не задовольнив її клопотання і не призначив судову психиіатричну експертизу позивачу; що суд першої інстанції прийняв до свого провадження і розглянув позовну заяву, яка за свом змістом не відповідає вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України; що суд, усупереч вимог ст.95 ЦПК України, прийняв у якості доказів і залучив до матеріалів справи копії письмових доказів, які ніким не посвідчені, замість їх оригіналів; що суд при ухваленні додаткового рішення вийшов за межі позовних вимог, порушивши приписи частини 1 ст.13 ЦПК України; що суд прийняв незаконне рішення про спілкування батька з сином без присутності матері, хоча за частиною 2 статті 159 СК України, в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи. Апелянт також вважає, що зважуючи на малолітній вік дитини побачення батька з ним можливе лише в її присутності.

В судовому засідання апеляційного суду ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала і просила задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Позивач в поданому до апеляційного суду відзиві просить апеляційнцу скаргу залиши ти без задоволення, а судові рішення без змін, вказуючи: що доводи апеляційної скарги не відповідають фактичним обставинам справи і не грунтуються на вимогах закону; що про час та місце розгляду справи 24 травня 2018 року відповідач була попереджена 02.05.20918 року після чергового судового засідання з її участю під розписку в явочному листку; що суд ухвалив законні та обгрунтовані рішення; що він був змішений звертатися з позовом до суду саме через те, що вона створює йому перешкоди у спілкуванні з сином; що для проведення психіатричної експерти не було підстав як з огляду на предмет спору, так і зважуючи на відсутність будь-яких даних у справі про ознаки психічниї захворювань позивача; що у їх справі, на відміну від справи №321/657/16-ц, на яку як на прецедент посилається відповідач, суд вирішив питання про спілкування без присутності матері батька з сином, які постійно, з дня народження дитини, спілкувалися, між ними підтримувався звязок, і лише протягом останнього року, у звязку з здійсненням відповідачем перешкод у спілкуванні з дитиною після розірвання шлюбу, таке спілкування зазнає ускладжнень.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 також заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення суду законним і обгрунтованим, спротовуючи доводи апеляційної скарги в частині достовірності письмових доказів представник позивача надала для огляду оригшінали квитанцій та інших письмових доказів, які подавались до суду першої інстанції та були предметом дослідження судом.

Служба у справах дітей Голосіївської районної державної адміністрації міста Києва та Депратамент служб у справах дітей, які були залучені до справи у якості третіх осіб та надавли відповідні висновки, враховані судом при вирішенні спору, в поданих до апеляційного суду заявах та письмових поясненнях просили розглядати справу без їх участі, заперечували проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3, вважаючи рішення Київського районного суду м.Харкова від 24.05.2018 року та додаткове рішення від 07.06.2018 року обгрунтованими та такими, що відповідають інтересам дитини.

Перевіривши законність та обгрунтованість оскаржених ОСОБА_3 судових рішень в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Згідно частини 3 ст.12 та частини 1 статті 81 ЦПК України саме на сторони покладено обовязок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до якихї дана справа не відноситься.

Згідно частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобовязані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі навні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати інші процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції забезпечив учасникам справи рівні можливості щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Судом першої інстанції встановлено, а сторонами та іншими учасниками справи не оспорюється, що сторони з 05 листопада 2011 року перебували у шлюбі. Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них народився син ОСОБА_5. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14.06.2017 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3. залишено прізвище "ОСОБА_3" . Після припинення шлюбних відносин, малолітній син ОСОБА_5 залишився проживати разом з відповідачкою в квартирі АДРЕСА_2, яку за власні кошти орендував позивач ОСОБА_4, надаючи постійно матеріальну допомогу відповідачу на утримання дитини.

В кінці жовтня 2017 року відповідач покинула вказане житлове приміщення і разом з малолітнім ОСОБА_5 переїхала в місто Харків, де мешкають її батьки. Станом на час розгляду справи в суді першої інстанції малолітній ОСОБА_5 проживає з матір'ю (відповідачкою) за місцем її реєстрації АДРЕСА_3, а батько дитини - позивач ОСОБА_4 - маючи житло в місті Харкові, проживає в місті Києві, де працює на посаді генерального директора ТОВ "БЛАГОДА КОМПАНІ", а також за сумісництвом в інших товариствах.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині вимог про визначення порядку спілкування позивача з дитиною в зазначений час та відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині надання йому дозволу виїжджати разом з дитиною для відпочинку за кордон, суд першої інстанції виходив з того, що визначений ним чам і спосіб спілкування з дитиною узгоджується з нормами закону, якими регулюється вирішення цього питання, узгоджується з висновками Служби у справах дітей Голосіївської РДА м.Києdа, висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради та відповідає інтересам дитини, яка не повинна позбавлятися батьківського піклування та спілкування з батьком лише через відсутність порозуміння між батьками, розірвання шлюбу та роздільного їх проживання.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду, оскільки воно обгрунгтоване і ухвалене у відповідності із законом.

Дійсно, як правильно вказував суд першої інстанції, згідно зі ст.51 Конституції України, частини 6 статті 7 Сімейного кодексу України ( далі - СК України) кожен з подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Відповідно до ст. 11, ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Отже, праву на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов`язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції надав кожнгій із сторін можливість реалізувати у передбаченому законом порядку їх процесуальні права та обовязки, перевірив доводи сторін і надав належну правову оцінку усім наданим учасниками справи доказам.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача про порушення її процесуальнихє прав та розгляд справи без її участі, оскільки суд виважено відніся до позиції відповідача, яка не може похизуватися сумлінністю з огляду на ухилення від виконання процесуальних обов'язків, покладених законом (ч.3 ст.12, ч.2 ст.43, ч.1 ст.81, ч.3 ст.83, 178, 191 ЦПК України), що підтверджується фактом невиконання нею у встановлені законом та ухвалою суду строки про надання письмового відзиву (заперечень) на позов, ухиленню від явки в судові засідання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 достеменно знаючи про наявність в Київському районному суді м.Харкова справи за позовом ОСОБА_4 до неї, принаймі з 07.02.2018 року, коли вона отримала копію ухвали судді про відкриття провадження та копію позовної заяви, не поджала у визначений термін заперечення на позов з обґрунтуванням своїх доводів, не зявилася за викликом в суде засідання 24.05.2018 року і не повідомила про причину неявки, хоча була належним чином, у відповідності до положень ч.3 ст.240 ЦПК України, під розписку в явочному листку повідомлена 02.05.2018 року про час і місце розгляду справи (а.с. 40, 134-135, 137, 138, 142, 161-163, 165, 166, 173,197

Також апеляційний суд відхиляє доводи відповідача про неповноту зясування обставин справи та не проведення психіатричної експертизи позивачу, оскільки нею не надано відповідних доказів, а матеріали справи таких не містять, які б свідчили про ознаки неадекватної поведінки позивач ОСОБА_4 чи про наявність у нього психічних розладів.

Відповідачем не спростовані висновки служб у справах дітей та доводи позивача в тій частині, що він сумлінно здійснює свої батьківські обов'язки щодо надання відповідачу матеріальної допомоги в утриманні їх сина, а відповідач створює йому перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Так, з наданих позивачем та його представником доказів вбачається, що позивач ОСОБА_4 приїздить з м.Києва в м.Харків з метою спілкування з сином, а відповідач ОСОБА_3, достеменно знаючи про те, що син знаходиться з батьком, звернулася із заявою до поліції, хоча жодних ознак вчинення кримінального правопорушення не було. (а.с.151-156).

Заперечення на позов і доводи апеляційної скарги та пояснення відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційного суду зведені до пред'явлення претензій до позивача як до колишнього чоловіка, до зясування особистих стосунків через вирішення спору щодо участі батька у спілкуванні з сином.

Як в суді першої інстанції, так і в судовому засіданні апеляційного суду відповідач заперечує проти позову та рішення суду, керуючись емоційними висновками, субєктивними уявленнями і власною оцінкою причин припинення шлюбних відносин та подальшого здійснення ними прав та обов'язків, в тому числі і щодо їх спільної дитини.

Відповідачем не надано доказів, а матеріали справи таких не мість, які б свідчили про можливість настання негативних наслідків та шкоду інтересам неповнолітнього ОСОБА_5 дитни внаслідок участі позивача ОСОБА_4 у спілкуванні та вихованні дитини у визначеному рішенням суду порядку.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 травня 2018 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рфшення складено 11 вересня 2018 року

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.О. Бровченко

І.В. Бурлака