АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року

м. Харків

Справа № 636/2320/18

Провадження № 22-ц/790/4664/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Кружиліної О.А.

суддів: Бровченко І.О., Маміна О.В.

за участю секретаря Сементовської О.М.

імена (найменування) сторін:

скаржник ОСОБА_1

заінтересована особа Військова частина НОМЕР_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 09 липня 2018 року в складі судді Ковригіна О.С., -

в с т а н о в и в :
06 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 09 липня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за його заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та передати справу на розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Зокрема, зазначив, що його право на отримання грошової винагороди за участь в Антитерористичній операції не оспорюється жодною особою, не прийнято жодних рішень про стягнення з нього чи про зобов`язання відшкодувати сплачені кошти грошової винагороди за участь в АТО.

Відповідно до аудиторських звітів Північно-східного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України від 30 жовтня 2014 року № 234/1/31/68 та від 06.05.2017 року № 234/1/3129 встановлено лише відсутність відповідних підтверджуючих документів керівництва АТО (секторів) про його безпосередню участь в АТО, що вказує на відсутність спору про право.

Право на безперешкодне отримання належних до виплати коштів винагороди за участь в АТО дійсно порушено керівництвом АТО, оскільки ним не було виконано обов`язку щодо належного документального оформлення безпосередньої участі заявника в АТО (видання наказу по стройовій частині про залучення до сил та засобів АТО), проте ні керівництвом АТО, ні іншими особами таке його право не оспорюється.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 367 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Ухвала про відмову у відкритті провадження мотивована тим, що встановлення факту безпосередньої участі в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей України з 16 по 17 липня 2014 року у м. Краматорськ Донецької області має для заявника юридичне значення, оскільки підтвердить правомірність отримання ним грошової винагороди за безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей України. Отже, звертаючись до суду із заявою про встановлення вищевказаного факту, ОСОБА_1 має на меті підтвердити правомірність отримання ним коштів, та убезпечити себе від необхідності відшкодування сплаченої йому за липень 2014 року суми грошової винагороди.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

З заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається, що заявник ОСОБА_1 звернувся з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить встановити факт безпосередньої участі в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей України з 16 по 17 липня 2014 року у м.Краматорськ Донецької області.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відповідно до архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 179/1/5670від 14.06.2016 року в наказах першого заступника керівника Антитерористичного Центру при СБУ (м.Краматорськ), зокрема, за період з 12 липня по 16 липня 2014 року ОСОБА_1 не значиться, тоді як на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.08.2014 року № 224 йому було виплачено винагороду за безпосередню участь в АТО за липень 2014 року в сумі 3000 гривень.

Згідно з аудиторськими звітами про результати внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 03.02.2012 по 07.10.2014 року та за період з 07.10.2014 по 12.04.2017 року встановлено переплату грошового забезпечення 11 військовослужбовцям за відсутності підтверджуючих документів щодо безпосередньої участі в АТО військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 .

Отже, для підтвердження свого права на отриману грошову винагороду за участь в АТО ОСОБА_1 звернувся з зазначеною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Виходячи з наведеного, вбачається спір про право, а отже вимоги ОСОБА_1 не можуть бути розглянуті в порядку окремого провадження.

На підставі частини 4 статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що посилання ОСОБА_1 на порушення судом першої інстанції чинного законодавства України є безпідставними.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не є підставою для скасування ухвали.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 09 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 20 серпня 2018 року.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді І.О. Бровченко

О.В. Маміна