Справа № 452/1799/18
18 жовтня 2018 року м.Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого судді Казана І.С.
при секретарі Янушевич І.О.,
із участю: представників заявника ОСОБА_1,
ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області скаргу ОСОБА_3 на дії державного виконавця Старосамбірського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_4, -
ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеною скаргою посилаючись на те, що він 24.05.2018р. повторно звернувся до Старосамбірського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області з приводу (чергового) взяття до виконання виконавчого листа від 23.03.2017р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи Старосамбірська міська рада Львівської області, відділ Держгеокадастру у Старосамбірському районі про усунення перешкод, яким позов задоволено та вирішено зобовязати ОСОБА_5 усунути перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_3 у користуванні домоволодінням по вул. Шевченка, 11 в м. Старий Самбір, шляхом усунення перешкод у користуванні спільним проїздом до житлового будинку демонтувавши на початку заїзду браму біля житлового будинку по вул. Шевченка, 5 в м. Старий Самбір Львівської області та, перемістивши на початку заїзду біля другого кута будинку ОСОБА_5 по вул. Шевченка, 5 в м. Старий Самбір (зі сторони сусіда Пинянського) паркан (огорожу) вправо, забезпечивши нормовані мінімальну ширину проїзду не менше 3м., висоту проїзду не менше 4м. з урахуванням виступаючої частини даху будинку ОСОБА_5 та мінімальний радіус повороту проїзду (кривих у плані) не менше 30м. за рахунок земель комунальної власності. Зобовязано ОСОБА_5 утримувати спільний проїзд постійно вільним та придатним для проїзду транспортних засобів і руху пішоходів.
07.06.2018р. заявник отримав повідомлення від державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання у разі ненадання підтвердження сплати авансового внеску та у звязку з вимогами ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження». 08.06.2018р. ОСОБА_3 сплатив указаний вище авансовий внесок та як підтвердження державному виконавцю надав квитанцію №14 від 08.06.2018р. після чого останній запевнив (усно), що буде здійснювати виконавче провадження. 22.06.2018р. ОСОБА_3 отримав повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, оскільки пропущено строк предявлення виконавчого документу до виконання. Скаржник вважає дані дії державного виконавця незаконними, оскільки він не пропустив строку предявлення виконавчого листа до виконання, а тому просить визнати неправомірними дії державного виконавця із приводу повернення виконавчого листа та зобовязати останнього розпочати примусове виконання рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14.12.2016 року №2-14/11.
Під час судового розгляду представники заявника адвокат ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали скаргу та просили її задовольнити, так як строк предявлення виконавчого листа до виконання заявником не порушений, і рішення суду залишається не виконаним.
Представник Старосамбірського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області у судове засідання не зявився, подав суду заперечення на скаргу у якому просив суд відмовити у задоволенні такої посилаючись на те, що 03.03.2018 року державним виконавцем відновлено виконавче провадження по виконанню рішення суду від 14.12.2016 року №2-14/11, та зазначено, що стягувачу встановлено місячний строк із дня отримання постанови про відновлення виконавчого провадження, коли він зобовязаний предявити виконавчий лист до виконання, проте він цього не зробив у звязку з чим 18.04.2018 року виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а тому просить у задоволенні скарги відмовити.
Заінтересована особа ОСОБА_5 до суду не зявилася та не повідомила про причини неявки, однак її неявка не перешкоджає розгляду скарги.
Вислухавши учасників судового розгляду, суд дійшов висновку про задоволення скарги виходячи з наступного:
Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Судом установлено, що повідомленням державного виконавця Старосамбірського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 від 18.06.2018 року повернуто виконавчий документ про зобовязання ОСОБА_5 усунути перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_3 у користуванні домоволодінням по вул. Шевченка. 11 в м. Старий Самбір, шляхом усунення перешкод у користуванні спільним проїздом до житлового будинку, - без прийняття його до виконання.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувана про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Згідно ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону, рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили; пропущено встановлений законом строк предявлення виконавчого документа до виконання; виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим; виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; виконавчий документ предявлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Оскільки зазначених вище підстав не встановлено, відтак повернення виконавчого документу стягувачу без виконання державним виконавцем було всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тому суд прийшов до висновку, що державний виконавець Телічак С.З. вчинив порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження»; виконавчий лист №2-14/11, виданий 23.03.2017 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області, особою був предявлений до виконання без порушення строку його звернення, відповідно дії державного виконавця із приводу повернення виконавчого листа без прийняття його до виконання є неправомірними.
У відповідності до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Аналізуючи вищенаведене у сукупності із поясненнями учасників, суд дійшов висновку, що скаргу ОСОБА_3 на дії державного виконавця Старосамбірського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_4 слід задовольнити, оскільки встановлено, що право заявника було порушене державним виконавцем, а з урахуванням вимоги Закону слід зобовязати державного виконавця здійснити примусове виконання у повному обсязі судового рішення, яке набрало законної сили.
Керуючись ст. 451 ЦПК України, - суд
п о с т а н о в и в:
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити повністю.
Визнати неправомірним рішення головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 від 18.06.2018 року винесеного в формі повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа №2-14/11, виданого Самбірським міськрайонним судом Львівської області 23.03.2017 року.
Зобовязати головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 усунути порушення, а саме у строки, встановлені ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» з дня надходження до нього виконавчого листа №2-14/11 виданого Самбірським міськрайонним судом Львівської області 23.03.2017 року винести постанову про відкриття виконавчого провадження та розпочати примусове виконання рішення Самбірського міськрайоного суду Львівської області від 14.12.2016 року по справі №2-14/11.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом пятнадцяти днів із дня складення 22.10.2018р. повного судового рішення.

Суддя