АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/648/2018 Доповідач - Желепа О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Задерей І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою генерального директора Приватного акціонерного товариства «Тіз-Топаз» ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 21 листопада 2017 року в справі за поданням головного державного виконавця Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Дубаса АртураМихайловича, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника Приватного акціонерного товариства «Ті-Топаз» ОСОБА_1, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕА Електротехніка», -

ВСТАНОВИЛА:

Головний державний виконавець Подільського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві ДубасА.М. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника - юридичної особи Приватного акціонерного товариства «Тіз-Топаз» ОСОБА_1.

Обґрунтовуючи подання, посилався на те, що у Подільському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві на виконанні перебуває наказ Господарського суду м. Києва від 01.09.2014 по справі № 910/10125/14 про стягнення з ПрАТ «Тіз-Топаз» боргу 344636 грн. 69 коп. на користь TOB «СЕА Електротехніка». ОСОБА_1, який згідно даних з офіційного порталу Мінюсту є керівником ПрАТ «Тіз-Топаз», в добровільному порядку рішення суду не виконує, а тому виникла необхідність обмежити його у праві виїзду за межі території України на підставі ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21.11.2017 року подання головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ДубасаАртура Михайловича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - задоволено.

Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_1, виданий Святошинським РУ ГУ МВС України в м. Києві 06.10.2004) у праві виїзду за межі України до виконання наказу Господарського суду м. Києва від 01.09.2014 по справі № 910/10125/14 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Тіз-Топаз» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕА Електротехніка» боргу в сумі 344636 гри. 69 коп., без вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

Виконання ухвали покладено на Державну прикордонну службу України.

Не погодившись з такою ухвалою суду, представник ПрАТ «Тіз-Топаз» подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою в задоволенні подання відмовити.

В апеляційній скарзі посилався на те, що державним виконавцем не було доведено факт ухилення від виконання судового наказу. В порушення розділу 12 інструкції з організації примусового виконання рішень, що набрала чинності з 17 квітня 2012 р. та затверджена наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. № 512/5, державним виконавцем в поданні не підтверджено факт ухилення генерального директора ПрАТ «Тіз-Топаз» від виконання зобов'язань. Суд не врахував, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.11.2017 року у справі № 910/10125/14 було визнано таким, що не підлягає виканню наказ Господарського суду міста Києва № 910/10125/14 від 01.09.2014 року. Ця ухвала, станом на момент ухвалення оскаржуваної ухвали, 21.11.2017 року набрала законної сили. Судом не надано жодної правової оцінки доказам відсутності підстав для задоволення подання державного виконавця, які були подані ПрАТ «Тіз-Топаз», зокрема не було враховано , що ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.05.2017 року було порушено провадження у справі № 910/7049/17 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Тіз-Топаз». 01.06.2017 року на офіційному сайті Вищого господарського суду України було опубліковано оголошення № 43360 про порушення справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Тіз-Топаз», де було зазначено граничний строк на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника - протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Таким чином, з моменту порушення провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Тіз-Топаз», введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, всі правовідносини, пов'язані із погашенням будь-якої заборгованості боржника вирішуються в межах справи про банкрутство ПрАТ «Тіз-Топаз». Звертаємо увагу суду на те, що стягувач у виконавчому провадженні ВП № 48496362 - Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕА Електротехніка» - не звертався із заявою з грошовими вимогами до боржника у справі № 910/7049/17 про банкрутство ПрАТ «Тіз-Топаз» в межах граничного строку на звернення з такою заявою. ПрАТ «Тіз-Топаз» належними і допустимими доказами було доведено факт відсутності ухилення від виконання рішення суду. Також зазначив, що ухвала не відповідає вимогам ч. 2 ст. 208 ЦПК, ч. 4 ст. 209, ст. 210 ЦПК, та розд. VI ЦПК, так як в мотивувальній частині ухвали взагалі відсутні мотиви, з яких суд дійшов висновків про необхідність задоволення подання державного виконавця.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1,- адвокат Лазаренко Ю.О. доводи скарги підтримав.

Представник ТОВ "СЕА Електротехніка" та державний виконавець до апеляційного суду не з'явились. Про розгляд справи повідомлені належним чином.

Клопотання про відкладення розгляду справи в апеляційному суді представника ТОВ "СЕА Електротехніка" відхилено, через неподання суду доказів на підтвердження поважності причин неявки до суду, та з огляду на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України відповідно до якої, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника ПрАТ "Тіз-Топаз" та ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 2 ст. 6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно п. 18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (який діяв на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

З матеріалів справи вбачається, що 01.09.2014 року Господарським судом м. Києва видано наказ № 910/10125/14 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Тіз-Топаз» боргу на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕА Електротехніка» в розмірі 344636 гри. 19 коп. (а.с. 4 т. 1).

01.09.2015 року державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №48496362 щодо виконання наказу Господарського суду м. Києва № 910/10125/14.

06.11.2015 року державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яку направлено стороні виконавчого провадження - боржнику до виконання, стягувачу до відома (а.с. - 13 т. 1).

Згідно даних з офіційного порталу Мінюсту керівником боржника - Приватного акціонерного товариства «Тіз-Топаз» є ОСОБА_1. (а.с. 8, 9 т. 1).

19.07.2017 року головним державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції м. Києва Дубасом А.М. було винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу № 910/10125/14 виданого 01.09.2014 року Господарського суду м. Києва (а.с. 106 т. 1).

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.11.2017 по справі № 910/10125/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕА Електротехніка» до Приватного акціонерного товариства «Тіз-Топаз» про стягнення 337 879 грн. 11 коп. наказ Господарського суду м. Києва № 910/10125/14 від 01.09.2014 року було визнано таким, що не підлягає виконанню.

Задовольняючи подання місцевий суд, виходив з того, що факт умисного ухилення боржником ОСОБА_1 від виконання рішення суду є доведеним, докази по справі є достатніми, а подання державного виконавця є обґрунтованим та своєчасним.

При цьому, суд відхилив посилання директора Приватного акціонерного товариства «Тіз-Топаз» про те, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.11.2017 року, наказ було визнано таким, що не підлягає виконанню , через неподання суду доказів набрання законної сили такою ухвалою.

Колегія суддів з такими висновками суду, не погоджується, так як ті обставини, які суд вважав встановленими є недоведеними та спростовуються наявними в справі доказами.

Так, слід зазначити, що чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення» і практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: - відступати, відхилятися, вивертатися; - намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; - навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-ХІІ та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-ХІV, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Саме по собі невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону № 606-ХІV (який діяв на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) чи ч. 5. ст. 19 Закону 1404-VIII (чинного на даний час), зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

З подання державного виконавця вбачається, що ОСОБА_1, який згідно даних з офіційного порталу Мінюсту є керівником ПрАТ «ТІЗ-Топаз», в добровільному порядку рішення суду не виконує, а тому виникла необхідність обмежити його у праві виїзду за межі території України на підставі ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну».

Тобто подання державного виконавця містить лише посилання на наявність боргу. Та в ньому зазначено, що боржник не з'являється на виклики державного виконавця.

На спростування доводів подання, представником боржника суду першої інстанції було надано ряд доказів, яким належної правової оцінки надано не було.

01.11.2017 року Приватне акціонерне товариство «Тіз-Топаз» звернулось до Подільського районного суду м. Києва з додатковими поясненнями в яких вказували, що станом на момент відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 01.09.2014 року № 910/10125/14 всі рахунки та майно ПрАТ «Тіз-Топаз» вже були арештовані в межах іншого виконавчого провадження. ПрАТ «Тіз-Топаз» повідомляло про це державного виконавця, клопотало про об'єднання виконавчих проваджень, реагувало на всі виклики та вимоги державного виконавця. До додаткових пояснень було додано докази, які повністю підтверджують викладене.

Листи на адресу ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві від 23 жовтеня 2014 року, від 26 листопада 2014 року з квитанціями про їх відправку. Також лист від 05 лютого 2016 року, адресований державному виконавцю Дубасу А.М., від 01 серпня 2017 року , який отриманий 02 серпня 2017 року, в якому чітко викладені причини, через які товариство не мало фінансової можливості виконувати наказ Господарського суду. Постанова про арешт коштів боржника від 26 березня 2014 року .

Не надання оцінки вказаним доказам та запереченням боржника свідчить про невідповідність ухвали Подільського районного суду міста Києва вимогам ч. 2 ст. 208 ЦПК, ч. 4 ст. 209, ст. 210 ЦПК, та розд. VI ЦПК.

Крім того, на стадії апеляційного розгляду апеляційним судом встановлено, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 07 листопада 2017 року наказ Господарського суду м. Києва № 910/10125/14 від 01 вересня 2014 року визнано таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08 грудня 2017 року апеляційна скарга ТОВ «СЕА Електротехніка» на ухвалу від 07.11.2017 року повернута без розгляду.

Постановою Головного державного виконавця Подільського РВДВС міста Києва від 04 грудня 2017 року виконавче провадження закінчено, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, встановлення апеляційним судом порушень процесуальних норм, а також недоведеність факту умисного ухилення боржника від виконання судового наказу, визнання його таким, що не підлягає виконанню , колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування ухвали, з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання про обмеження керівника боржника у праві виїзду за кордон.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу генерального директора Приватного акціонерного товариства «Тіз-Топаз» ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 21 листопада 2017 року скасувати та постановити нову, якою в задоволенні подання головного державного виконавця Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Дубаса АртураМихайловича, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника Приватного акціонерного товариства «Тіз-Топаз» ОСОБА_1, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕА Електротехніка» - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова складена 12 січня 2018 року.

Головуючий Судді: