28.09.2018 Справа № 363/3098/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2018 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Котлярової І.Ю.

при секретарі: Палій Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгорода цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до укладеного договору б/н від 16.08.2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 1700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та позивачем ОСОБА_2, про що свідчить підпис ОСОБА_1 у заяві. Згідно до умов договору позичальник зобовязаний погашати заборгованість, однак, свої зобовязання не виконує. Станом на 24.06.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 13795, 79 грн., яка складається з: - 7626, 05 грн. нарахованих відсотків за користування кредитом; 6560, 12 нарахованої пені; а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 633, 13 грн. штраф (процентна складова). Оскільки відповідач ухиляється від сплати заборгованості, позивач просить у примусовому порядку стягнути з неї суму заборгованості у розмірі 13795,79 грн. та судові витрати в сумі 1 762, 00 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, разом із позовною заявою подав до суду клопотання, в якому на позовних вимогах наполягає, просив розглянути справу без його участі, проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не зявилася, подала до суду клопотання про застосування строків позовної давності та відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, у якому зазначила, що строк погашення кредиту у повному обсязі закінчився 16.08.2014 року. Після цього позивач (у разі невиконання позичальником своїх зобовязань) набуває право вимоги повернення суми кредиту, включаючи відсотки. У цьому звязку вважає, що своїм зволіканням у судовому захисті своїх суб'єктивних цивільних прав упродовж 5 років банк навмисно сприяв збільшенню розміру цих збитків. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 24 місяці - до 16 серпня 2014 року включно. Відтак, у межах строку кредитування до 16 серпня 2014 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 27 числа кожного місяця. Починаючи з 17 серпня 2014 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Крім того зазначила, що нарахування штрафних санкцій є незаконним, оскільки відповідно до ст. 549 ЦК штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. А також зазначила, що Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. Матеріали даної справи доказів належного повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки не містять. На підставі викладено просила відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 16.08.2013 року між банком і ОСОБА_1 укладено Анкету - Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг б/н, відповідно до умов якої останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 10).

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст. 634 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до розрахунку заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором б/н від 16.08.2013 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 станом на 24.06.2018 року заборгованість складає 13 795, 79 грн., що складається з: : 12 662, 66 грн. заборгованість за наданим кредитом; 7626, 05 грн. нарахованих відсотків за користування кредитом; 6560, 12 грн. нарахованої пені; а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 633, 13 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 8-9).

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду не зявлявся, пояснень в обґрунтування поданої позовної заяви не надав, як і не надано доказів того, що відповідна Картка передбачена умовами Заяви, була видана ОСОБА_1 та не надано до суду відомостей, що підтверджують строк дії Картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку та їх розмір.

При цьому, матеріали справи також не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 13 795, 79 грн., враховуючи, що згідно заяви анкети від 16.08.2013 року (а.с. 10), розмір кредитного ліміту не визначений, а відповідно до позовної заяви Банком зазначено про отримання відповідачем кредиту у розмірі 1700 грн. А також, матеріали позовної заяви та розрахунок заборгованості містять розбіжності щодо нарахованої суми заборгованості.

Крім того, Банком не надано жодних доказів відкриття на імя ОСОБА_1 рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ КБ "Приват Банк" зазначає, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.

Однак такі доводи позивача не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки відсутність підпису відповідача на умовах надання споживчого кредиту, що має місце з огляду на наявні у матеріалах справи копії такого документа, на переконання суду фактично надає можливість банку надавати умови у будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. На разі, суд вважає, що зазначення у заяві на видачу кредиту про ознайомлення з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме надані суду Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22.03.2017 (справа № 6-2320цс16).

Отже, позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, пені та штрафу, про стягнення яких заявляє.

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним, як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Також, відповідачем було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки банк звернувся до суду з вимогами про стягнення кредитної заборгованості, відсотків та пені з пропуском строку позовної давності 07.08.2018 року, а анкету-заяву підписано 16.08.2013 року.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Така ж правова позиція зазначена Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року N 6-68цс15.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Однак, суд вважає, що на вимоги Банку про стягнення процентів за користування кредитними коштами поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що стаття 266 ЦК України встановлює, що строк позовної давності стосовно додаткових позовних вимог, які є похідними від основної вимоги, спливає одночасно зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги, у зв'язку з чим застосування наслідків позовної давності до основної вимоги виключає можливість стягнення процентів та пені поза її межами.

Сплив позовної давності не припиняє зобов'язання і не є підставою для припинення самого права, а лише позбавляє можливості одержати судовий захист свого порушеного цивільного права за умови заяви сторони у спорі до винесення судом рішення.

Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову про стягнення заборгованості у звязку із спливом строку звернення до суду із вимогою про стягнення відсотків, пені та штрафних санкцій.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 256, 257, 267, 549, 550, 611 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 88, 141,223, 263-265, 273 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 03.10.2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення, за приписами ч. 1 ст.354 ЦПК України.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (03.10.2017) до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1Д).

Відповідач: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1).

Суддя І.Ю. Котлярова