Справа № 754/8752/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

10 серпня 2018 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді: Таран Н.Г.,

секретаря судового засідання: Двірко Т.В.,

за участю особи, яка звернулася до суду зі скаргою - ОСОБА_1,

представника особи, яка звернулася до суду зі скаргою - ОСОБА_2

представника стягувача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому розгляді в залі суду міста Києва скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеною скаргою.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.12.2018 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору відмовлено.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 14.02.2018 року ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22.12.2017 року скасовано, а справу повернуто до суду першої інстанції.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03.03.2018 року прийнято до розгляду скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору.

Вказана скарга мотивована тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.02.2016 року частково задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа Комунальне підприємство "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва, про усунення перешкод у праві вільного користування житловим приміщенням. Вказаним рішенням суду усунуто перешкоди в праві користування ОСОБА_5 житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та зобов'язано відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 надати ОСОБА_5 ключі від квартири АДРЕСА_1. В іншій частині позову відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено. Зазначене судове рішення набрало законної сили. 24.05.2018 року ОСОБА_1 по пошті отримала постанову державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Шавель О.В. від 13.06.2017 року, про відкриття виконавчого провадження ВП 54106118. В вищевказаній постанові зазначалося про необхідність виконати судове рішення про передбачу ОСОБА_5 ключів від квартири АДРЕСА_1. Відповідно до п.2 Постанови державний виконавець також стягнув з ОСОБА_1 виконавчий збір у сумі 6400,00 грн. В той же день, тобто 23.05.2017 року, ОСОБА_1 подала до канцелярії Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва заяву, в якій повідомила державного виконавця про те, що вона щойно отримала постанову про відкриття виконавчого провадження і має намір добровільно виконати рішення суду без його примусового виконання. При цьому ОСОБА_1 зазначила про те, що стягувач ОСОБА_5 особисто до неї не звертався з пропозицією виконати судове рішення. 23.05.2017 року ОСОБА_1 добровільно було виконано рішення суду, а саме передано ключі від квартири АДРЕСА_1 представнику стягувача ОСОБА_5, що підтверджується Актом державного виконавця від 24.05.2017 року. Скаржник не згодна з постановою державного виконавця в частині стягнення з неї на користь держави двох мінімальних заробітних плат виконавчого збору.Виконавчий збір як санкція відповідальності майнового характеру може стягуватись з боржника лише за невиконання ним судового рішення в добровільному порядку без поважних причин (тобто за наявності в цьому його вини). В той же час, ОСОБА_1 судове рішення було виконано добровільно, про що зазначено в Акті судового виконавця від 26.05.2017 року, тому не було ніяких підстав для стягнення з мене виконавчого збору за примусове виконання рішення. Більше того, ОСОБА_1 об'єктивно не мала можливості самостійно виконати судове рішення до відкриття виконавчого провадження, оскільки сам позивач до неї з такою пропозицією не звертався, а його місце перебування та засоби зв'язку їй невідомі.Оскільки ОСОБА_1 було в повному обсязі виконано судове рішення згідно з виконавчим документом, то відповідно до ч.9 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" вона не повинна сплачувати виконавчий збір.Отже, постанова про відкриття виконавчого провадження державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Шавель О.В. від 13.06.2017 року є неправомірною в частині стягнення з неї виконавчого збору в сумі 6400,00 грн.

ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні скаргу підтримали та просили її задоволити.

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги.

Заінтересована особа - державний виконавець Деснянського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шавель О.В. в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду скарги повідомлялась належним чином.

Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали скарги, матеріали виконавчого провадження №54106118, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно положень ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.02.2016 року частково задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа Комунальне підприємство "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва, про усунення перешкод у праві вільного користування житловим приміщенням.

Вказаним рішенням суду, усунуто перешкоди в праві користування ОСОБА_5 житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та зобов'язано відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 надати ОСОБА_5 ключі від квартири АДРЕСА_1. В іншій частині позову відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_6 ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 понесені ним судові витрати в сумі 487,20 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м, Києва від 14.04.2016 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23.02.2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.11.2016 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.02.2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14.04.2016 року залишено без змін.

22.03.2017 року Деснянським районним судом міста Києва по справі №754/8752/15-ц видано виконавчий лист, про зобов'язання відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 надати ОСОБА_5 ключі від квартири АДРЕСА_1.

Строк пред'явлення виконавчого листа до виконання до 15.02.2019 року.

09.06.2017 року ОСОБА_5 звернувся до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження та примусового виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23.02.2016 року по цивільній справі №754/8752/15-ц, зокрема, про зобов'язання відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 надати ОСОБА_5 ключі від квартири АДРЕСА_1.

До вказаної заяви стягувач долучив квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі одного мінімального розміру заробітної плати 3200,00 грн. та виконавчий лист Деснянського районного суду міста Києва від 23.02.2016 року по цивільній справі №754/8752/15-ц.

Постановою Державного виконавця Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шавель О.В. від 13.06.2017 року відкрито виконавче провадження №54106118 з виконання виконавчого листа Деснянського районного суду міста Києва від 23.02.2016 року по цивільній справі №754/8752/15-ц.

Зокрема, у вказаній постанові державний виконавець вказував на те, що боржнику ОСОБА_1 необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Крім того, з боржника стягнуто виконавчий збір у розмірі 6400,00 грн. Копію вказаної постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

13.06.2016 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шавель О.В. направлено ОСОБА_1 вимогу про виконання рішення суду до 26.06.2017 року та надати до відділу письмову інформацію щодо виконання зазначеного вище виконавчого документа. Також роз'яснено, про те, що в разі невиконання рішення суду про зобов'язання відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 надати ОСОБА_5 ключі від квартири АДРЕСА_1 примусове виконання рішення суду відбудеться 26.06.2017 року о 15 год. 00 хв.

Відповідно до акта державного виконавця Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шавель О.В. від 26.06.2017 року державним виконавцем при вчиненні виконавчих дій по виконавчому провадженню №54106118 при примусовому виконанні виконавчого листа 754/8752/15-ц виданого 22.03.2017 року Деснянським районним судом м. Києва 26.06.2017 року о 15 год. 00 хв. в присутності державних виконавців представнику стягувача боржником було передано ключі від квартири АДРЕСА_1.

Окрім того 26.06.2017 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шавель О.В. винесено постанову про стягнення з боржника - ОСОБА_1 витрати на проведення виконавчих дій в сумі 200,00 грн. Копію постанови направлено боржнику. Повідомлено боржника про його право на оскарження постанови у порядку і спосіб, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Також 26.06.2017 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шавель О.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження, повідомлено сторони виконавчого провадження про їхнє право на оскарження постанови порядку і спосіб, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Так, звертаючись до суду із вказаною скаргою ОСОБА_1 вказує на те, що вона була позбавлена можливості добровільно виконати рішення суду до його примусового зернения до виконання, оскільки місце проживання стягувача їй не відомо, негайно після отримання оскаржуваної постанови 23.06.2017 року скаржниця письмово повідомила державного виконавця про намір виконати рішення суду, яке скаржницею у подальшому 26.06.2017 року було виконано добровільно в повному обсязі, що підтверджується відповідними Актом та Заявою. За таких обставин скаржниця вважає, що стягнення з неї виконавчого збору у сумі 6400,00 грн. є протиправним, оскільки остання не конала рішення суду добровільно з поважних причині і тому до неї не може бути застосована санкція відповідальності, якою є виконавчий збір.

Проте, така правова позиція ОСОБА_1 суперечить чинному законодавству та правовій позиції Верховного суду.

Так, 02.06.2016 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про виконавче провадження» №1404-УІІІ у новій редакції, якою істотно посилено порядок звернення до виконання рішень суду, що набрали законної сили (набрання чинності 05.10.2016 року).

Статтею 1 цього Закону встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у новій редакції виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувана про примусове виконання рішення; до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до положень частин 5, 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, у якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до п. 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень затверджена Наказом Міністерством юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 року № 2832/5. стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Частинами 1, 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно приписів ст. 28 цього Закону боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Частиною 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені випадки у яких виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.9 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону (закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом), якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Статтею 13 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За вимогами ст. Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Таким чином відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на момент вчинення виконавчих дій, державний виконавець позбавлений права звільняти боржника від сплати виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження у разі, коли рішення суду не виконано боржником до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

З аналізу вказаних норм, однозначно вбачається, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження, а стягнення виконавчого збору є не правом, а обов'язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. При цьому на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VІІІ не передбачено.

Саме така правова позиція викладена у численній практиці Верховного Суду.

Окрім того, згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 02.05.2018 року у справі № 11/811/482/17 виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду. Виконавчий збір є платою за вчинення дій, пов'язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру. Пояснення позивача щодо наявних об'єктивних перешкод, що призвели до неможливості виконання ним рішення суду у добровільному порядку, не можуть розцінюватися як підстави для звільнення від сплати виконавчого збору.

За таких обставин, правильним є висновок про те, що вимога скаржниці про скасування постанови від 13.06.2017 року про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з неї виконавчого збору є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Посилання на роз'яснення надані в п.6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» в обґрунтування безпідставності стягнення з Боржника виконавчого збору одночасно з відкриттям виконавчого провадження, є неспроможними з правової точки зору, оскільки обов'язок державного виконавця постановити рішення про стягнення з боржника виконавчого збору одночасно з відкриттям виконавчого провадження був прямо встановлений ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», що набрав законної сили 05.10.2016 року, тобто вже після надання Пленумом Вищого адміністративного суду України ухвалення вищеназваних роз'яснень.

Так у п.1 вищезазначеної Постанови вказано, що при розгляді справ із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Кодексу адміністративного судочинства України, законами України від 24 березня 1998 року "Про державну виконавчу службу", від 21.04.1999 року № 606-ХІУ "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04.11.2010 року), іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Проте п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» в новій редакції, яка була чинною на момент винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом Закон України "Про виконавче провадження" (Відомості Верховної Ради України. 1999 року № 24 ст. 207 із наступними змінами), крім статті 4, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до вимог ч. З ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Таким чином роз'яснення наведені у п.6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» не підлягають до застосування до врегулювання спірних правовідносин.

Посилання на нездійснення державним виконавцем жодних виконавчих дій спростовується долученою до матеріалів справи Інформації про виконавче провадження №54106118, актом державного виконавця від 26.06.2017 року, згідно якого державним виконавцем Шавель О.В. та державним виконавцем Скрипка О.В. здійснено виїзд за місцем проживання боржника за адресою: АДРЕСА_1 та о 15 год. 00 хв. у присутності боржника та представника стягувача примусово виконано рішення суду №754/8752/15-ц.

Отже, судом в процесі розгляду даної справи встановлено той факт, що державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шавель О.В. в межах виконавчого провадження № 54106118 вчинялись заходи примусового виконання рішення. Тобто, виконавчий збір в даному випадку підлягав стягненню, оскільки станом момент складання державним виконавцем акта від 26.06.2017 року, рішення суду ОСОБА_1 в добровільному порядку не було виконано.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що вимоги скарги ОСОБА_1 про скасування постанови державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шавель О.В. від 13.06.2017 року про відкриття виконавчого провадження ВП 54106118 в частині стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 6400,00 грн. не підлягають задоволенню.

На підставі зазначеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 260, 261, 447-453 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 15.08.2018 року.

Суддя: Н.Г. Таран