АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2018 року м. Чернівці

справа № 718/2656/16-ц

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів : Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Герман Я.І.

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19 квітня 2018 року та додаткове рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08 травня 2018 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,

треті особи: Комісія з прав захисту дитини Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області, Орган опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області,

про визначення місця проживання дитини (головуючий в 1-й інстанції Олексюк Т.І.)

встановив :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, треті особи: Комісія з прав захисту дитини Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області, Орган опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області про визначення місця проживання дитини.

Позовні вимоги обгрунтовував слідуючими обставинами.

З 24.06.2005р. до 30.10.2009 р. він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який за рішенням суду залишився проживати із матір`ю.

Провадження 22-ц/794/678/18 Категорія 59

Після розірвання шлюбу відповідач почала перешкоджати йому бачитися із сином і він був позбавлений можливості спілкуватися та брати участь у його вихованні.

Розпорядженням голови райдержадміністрації за № 551 від 30.09.2010р. йому було встановлено дні побачень із сином: перша і третя неділя місяця з 11год. до 18год., друга та четверта суботи місяця з 10год. до 17год., та зобов'язано ОСОБА_2 надавати йому можливість безперешкодно зустрічатися із сином.

ОСОБА_2 не виконує рішення суду, налаштовує сина проти нього, погрожує вигнати його з дому, якщо він не перестане спілкуватися із ним, в присутності матері син поводить себе стримано, майже не розмовляє, в той час, коли у її відсутності він радіє, про все розповідає, поводить себе вільно. Під час його зустрічей із сином він нецензурно висловлювався та пояснив, що такі слова чув від бабусі ОСОБА_4 та дідуся ОСОБА_5, з приводу чого він звертався до поліції, але в порушенні кримінальної справи було відмовлено.

ОСОБА_2 неодноразово залишала сина самого у нічний час, зокрема 10.04.2016р., про що ним було повідомлено поліцію. ОСОБА_2 злісно ухиляється від виконання батьківських обов'язків, що спричинило тяжкі наслідки: погіршення стану здоров`я дитини через несвоєчасне звернення за медичною допомогою, що потягло фізичне виснаження дитини, зміни функцій ЦНС, відставання у навчанні.

ОСОБА_1 вказував, що він проживає у кращих, ніж відповідач, умовах, приймає активну участь у вихованні сина, цікавиться та піклується про його здоров`я (в тому числі режимом харчування та сну), життям та розвитком, приймає участь у шкільних заходах, у грудні 2015 року записав сина у юнацьку спортивну школу, також він має постійне місце роботи та отримує достатній заробіток, графік його роботи дозволить більше часу проводити із сином, він позитивно характеризується і по місцю роботи і по місцю проживання, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався.

Позивач просив визначити місце проживання сина з ним за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19 квітня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08 травня 2018 року стягнуто з позивача на користь ОСОБА_2 11908грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить вказані рішення скасувати та залишити його позов без розгляду.

Апелянт вважає оскаржувані рішення незаконними та необгрунтованими. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції не мав права розглядати справу по суті, а повинен був залишити його позов без розгляду у відповідності до вимог ч.3 ст.257 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішеннь суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення залишити без змін з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 24.06.2005р. до 30.10.2009 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому мають сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівців від 30.10.2009р. проживання малолітнього сина визначено з матір'ю - ОСОБА_2

Розпорядженням голови Заставнівської райдержадміністрації № 551 від 30.09.2010р. ОСОБА_1 встановлено дні побачень із сином: перша і третя неділя місяця з 11год. до 18год., друга та четверта суботи місяця з 10год. до 17год., та зобов'язано ОСОБА_2 надавати йому можливість безперешкодно зустрічатися із сином.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 05.03.2012р. у справі № 2-674/2009р. задоволено позов ОСОБА_1, встановлено йому дні побачень із неповнолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в період першої, третьої неділі місяця із 11:00год. до 18:00год та другої та четвертої суботи місяця з 10год. до 17год., дозволивши батьку забирати дитину за місцем свого проживання та зобов'язавши матір передавати дитину.

Постановою державного виконавця від 07.08.2015р. відкрито виконавче провадження № 48368745 за виконавчим листом № 2-674/2009р. від 21.03.2012р. щодо виконання вказаного рішення суду.

У вересні 2014 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, пройшов комплексне медичне обстеження та було рекомендовано медико-психологічне консультування дитини та батьків з метою вирішення конфліктної ситуації в сім`ї

Згідно висновку від 08.06.2015р. про стан здоров`я ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, має такі захворювання як цереброастенічний синдром та міопію легкого ступеня (т.1 а.с.29).

ОСОБА_3 з 15.06.2015р. по 02.07.2015р. знаходився на лікуванні з діагнозом: міопія слабкого ступеня, що підтверджується витягом з медичної карти від 02.07.2015р.

Згідно інформації Управління освіти Чернівецької міської ради від 08.05.2015р., за зверненням батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в присутності їх сина ОСОБА_3, 2006р.н., психологом було надано рекомендації: при прийнятті сімейних рішень враховувати думку та емоційний стан хлопчика; мінімізувати участь дитини в конфліктах між дорослими.

Постановою дільничного інспектора Заставнівського РВ УМВС від 01.11.2012р. відмовлено в порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_1 про вчинення ОСОБА_2 погроз синові ОСОБА_3, 2006р.н., та налаштування його проти батька ОСОБА_1

Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини № 5/1 від 13.05.2014р. було рекомендовано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виконувати рішення Заставнівського районного суду від 05.03.2012р., діючи виключно в інтересах дитини.

Рішенням виконкому Задубрівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області № 5/17 від 26.05.2015р. рекомендовано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернутися до суду для вирішення питання щодо спілкування та виховання дитини.

Постановою державного виконавця від 07.10.2016р. відкрито виконавче провадження № 52514685 за виконавчим листом № 2-766 від 21.03.2012р. щодо встановлення ОСОБА_1 днів побачень з дитиною.

Розпорядженням голови Заставнівської райдержадміністрації за №180р від 26.06.2016р. ОСОБА_1 встановлено дні побачень та спільного відпочинку із сином: протягом місяця на літніх канікулах (липень-серпень за вибором); протягом половини строку на осінніх, зимових, весняних канікулах; кожної п'ятої неділі місяця з 10.00год. до 18.00год.

Згідно витягу з історії хвороби № 1565/463, ОСОБА_3 знаходився на лікуванні з 06.04.2013р. по 10.04.2013р. з діагнозом: цереброастенічний синдром.

Згідно консультативного заключення від 16.01.2013р. ОСОБА_3 встановлено діагноз: ерозія рогівки лівого ока (внаслідок травми гілкою) , у травні 2013 року - діагноз: спазм акомодації, він знаходиться на «Д»-обліку у окуліста.

Згідно довідки психолога від 21.1-0.2011р. ОСОБА_3 позитивно ставиться як до батька так і до матері.

Відповідно до інформації Управління освіти Чернівецької міської ради 05.11.2012р., батькам з метою профілактики негативних наслідків переживання емоційних складнощів та для підтримки гармонійного, повноцінного розвитку дитини і зменшення негативного впливу складної сімейної ситуації надані рекомендації.

Державним виконавцем 20.09.2013р. попереджено про відповідальність за невиконання судового рішення за виконавчим листом 2-766 від 21.03.2012р.

Згідно Висновку Органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації за № 01-39/21-2344 від 16.11.2016р. змінювати місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є недоцільним

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 працює, умови проживання задовільні, позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем роботи, до кримінальної відповідальності не притягалась .

ОСОБА_3 сумлінно навчається у школі, охайно одягнутий, завжди виконує домашні завдання.

Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 17.11.2016р. дитина проживає в нормальних побутових умовах, забезпечений всім необхідним для навчання та проживання.

Згідно довідки (без дати, штампу та печатки) ОСОБА_3 з грудня 2015 року по грудень 2016 року відвідував ДЮСШ. У футбольну команду його привів та записав батько (т.2 а.с.5).

Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини за № 1 від 19.10.2011р. зобов'язано ОСОБА_2 обстежити стан здоров`я малолітнього ОСОБА_3 та не перешкоджати батькові ОСОБА_1 брати участь в обстеженні сина.

Вироком Заставнівського районного суду Чернівецької області від 03.06.2014р. ОСОБА_2 визнано винною за ст.125 ч.1 КК України (спричинення легкого тілесного ушкодження ОСОБА_1), звільнено від покарання на підставі п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію в Україні».

Згідно інформації про результати індивідуального психодіагностичного обстеження ОСОБА_3, наданої 13.10.2015р. інститутом післядипломної педагогічної освіти Чернівецької області, мати не вчиняє над малолітнім сином психологічного насильства, ОСОБА_3 поряд із нею відчуває захист та спокій, її прихильність та підтримку, його психічне здоров`я та емоційний розвиток у нормі. Для покращення самопочуття дитини, усунення негативних наслідків переживання емоційних складнощів, створення адекватного психологічного розвитку рекомендовано: батькам припинити ображати один одного в присутності дитини .

Актами державного виконавця від 16.10.2016р., 12.11.2016р., 22.10.2016р. встановлено, що ОСОБА_3 відмовляється йти на побачення з батьком ОСОБА_1

Згідно Висновку експерта № 114 у неповнолітнього ОСОБА_3 наявні захворювання та функціонально-патологічні стани: короткозорість (міопія) обох очей слабкого ступеня (вперше зафіксовано 16.01.2013р.), дифузний нетоксичний зоб ІА ступеня (перше діагностовано 31.07.2015р.), недостатність харчування помірна, сімейно-конституційного типу, функціональна астенія. На момент проведення експертизи стан дитини задовільний, антропометричні дані та загальний фізичний розвиток (з урахуванням конституційного типу) відповідають віку. Виявлені захворювання (в т.ч. захворювання очей) мають органічний (сімейно-конституційний, генетичний) генез, з огляду на що виникнення та перебіг зазначених захворювань не можуть перебувати у безпосередньому причинному зв`язку з якістю виконання своїх обов`язків батьками (одним з батьків).

Згідно Акту державного виконавця від 05.11.2017р. ОСОБА_2 відсутня по місцю проживання, рішення суду про встановлення днів побачень батька з дитиною не виконано.

З Висновку психолога від 20.11.2017р. вбачається, що внаслідок тривалого конфлікту між татом та мамою хлопець вимушений знаходити рівновагу, стаючи переважно на сторону матері. Апелювання до своїх почуттів батька до сина може сприйматися хлопцем як непряме обвинувачення і викликає опір діям батька.

Зазначені обставини підтверджені матеріалами справи та іншими доказами, які були досліджені судом першої інстанції та при розгляді справи.

Звертаючись з позовом про визначення місця проживання сина з ним, ОСОБА_1 вказував, що ОСОБА_2 не тільки ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання і догляду за дитиною, але і створює умови, які в повній мірі перешкоджають позивачу піклуватись про власного сина.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев'ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 160 СК України Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об'єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності виключних обставин, за наявності яких неповнолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю, встановив наявність однакових належних матеріально-побутових умов і у матері, і у батька для проживання дитини, їх позитивних характеристик з місць проживання та роботи, врахував висновки органу опіки і піклування, поведінку батьків та особисте волевиявлення неповнолітнього ОСОБА_3

Судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України , які б свідчили про неможливість проживання дитини разом із матір'ю.

Залишаючи місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 разом з матір»ю, суд першої інстанції діяв в контексті першочергового врахування саме інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19 квітня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, суд першої інстанції додатковим рішенням від 08 травня 2018 року стягнув з позивача на користь ОСОБА_2 11908грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, суд першої інстанції, керуючись положеннями ст.ст. 264, 270, 133, 137 ЦПК України, зробив правильний висновок про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача 11908грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Розмір зазначених витрат встановлений судом першої інстанції та підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, зокрема Актом від 11.04.2018р. про виконання послуг на правову допомогу, квитанціями №676707 від 26.04.2017р., №676717 від 11.04.2018р.

Доводи апеляційної скарги жодних доводів щодо незаконності додаткового рішення суду від 8 травня 2018 року не містять.

Доводами апеляційної скарги позивача є те, що суд першої інстанції не мав права розглядати справу по суті, а повинен був залишити його позов без розгляду у відповідності до вимог ч.3 ст.257 ЦПК України.

Проте, з такими доводами ОСОБА_1 колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 13.03.2018р. при розгляді справи судом першої інстанції подав письмове клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Ухвалою суду першої інстанції від 13.03.2018р. було відмовлено у задоволенні клопотання, на підставі ст.ст. 257, 353 ЦПК України, оскільки клопотання про залишення позову без розгляду було подано позивачем під час розгляду справи по суті.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, на які в апеляційній скарзі посилається апелянт, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що позов був поданий позивачем 03.10.2016р., судом були зібрані та досліджені всі докази по справі, враховуючи, що позивач висловив свою позицію щодо підтримання заявлених вимог, заяву про залишення позову без розгляду подав під час розгляду позову по суті, при цьому позивачем та його представниками неодноразово заявлялися різного роду клопотання, суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість завершення розгляду справи 19.04.2018р. без участі сторін, які належним чином були повідомлені про розгляд справи.

Крім того, слід зазначити, що позивач не був позбавлений можливості, в разі не бажання розгляду його позову по суті, звернутися із заявою чи клопотанням в порядку ст.206 ЦПК України про відмову від позову.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив матеріали справи та дав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, правильно визначив характер правовідносин між сторонами та вірно застосував закон, що їх регулює.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що висновок суду першої інстанцій відповідає встановленим у справі обставинам, рішення суду від 19 квітня 2018 року та додаткове рішення від 08 травня 2018 року ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення - без змін, відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Керуючись ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19 квітня 2018 року та додаткове рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Дата складення повної постанови 22 серпня 2018 року.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Вірно з оригіналом :