Справа № 159/4415/18
Провадження № 2/159/1271/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25 жовтня 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської обл. в складі:

головуючого судді Логвинюк І. М.,

при секретарі судового засідання Щесюк Н.Й.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, зняття з реєстрації за місцем реєстрації місця проживання,

в с т а н о в и в:

Позивач спільно із своїм представником адвокатом - 17.09.18 р. звернувся до суду з вказаним вище позовом, обгрунтувавши свої позовні вимоги тим, що відповідач є 27.09.94 р. н. та його внуком. Мати відповідача ОСОБА_3 з 12.03.04 р. мешкає у комуні ОСОБА_4 провінції Венеція. Про факт непроживання відповідача за спірною адресою свідчить довідка з РЖКП № 2, складена на підставі свідчень сусідів. У 2004 р. відповідач у 10 ти літньому віці із своєю матір»ю виїхав за кордон без оформлення постійного місця проживання. Відповідач тривалий час проживає з останньою у Італії. Відповідач зареєстрований і проживає за адресою: ОСОБА_4 (Венеція), АДРЕСА_1, Італія. Він звернувся до центру з надання адмінпослуг Ковельської міськради Волинської області по питанню отримання субсидії, але так як відповідач перебуває за кордоном, у центрі йому повідомили, що субсидія призначена не буде. Така ситуація для нього є неприйнятною, так як його доходи складаються лише з пенсії. Відповідач з розумінням ставиться до ситуації, що склалась, однак, приїхати самостійно змоги не має. Покликаючись на ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 383, 405, ч. 2 ст. 386 ЦК України, просить позов задовольнити та визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: АДРЕСА_2; зняти відповідача з реєстрації за вказаним вище місцем реєстрації місця проживання.

25.09.18 р. судом було відкрито провадження у справі.

Копію ухвали суду від 25.09.18 р. відповідачеві було надіслано у встановленому законом порядку.

За станом на 25.10.18 р. відповідачем не подано письмового відзиву на позовну заяву.

Суд, врахувавши позицію позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, вважає за можливе справу розглянути у відсутності осіб, які не з»явились, при заочному розгляді справи.

Представник позивача адвокат - у судове засідання не з»явився, хоча належно повідомлений. Про причини неявки суду не повідомив.

Відповідач у судове засідання не з»явився, хоча належно повідомлявся. Про причини неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідків, проаналізувавши доводи позивача та ті норми законодавства, на які він покликається; дослідивши письмові докази, подані до суду, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до повного задоволення.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Свідок ОСОБА_5 в суді показав, що він тривалий час є сусідою позивача, однак, точного його імені не знає. Йому відомо, що у позивача є одна дочка, яка має дитину внука позивача, якого він ніколи не бачив.

Однак, свідок ОСОБА_6 в суді показала, що вона є сусідою позивача і їй відомор, що дочка останнього ОСОБА_3 має сина ОСОБА_2. Дочка позивача ОСОБА_3 біля 15 років тому виїхала у Італію, згодом - ще дитиною, коли внук позивача був у третьому класі школи - забрала із собою за кордон і свого сина. З того часу вона відповідача у квартирі позивача не бачила. Вона інколи буває у квартирі позивача, і їй відомо, що речей, що належали б відповідачеві, там немає.

Позивач поряд з ОСОБА_4 є співвласником спірної квартири з 25.12.97 р. відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 25.12.97 р., виданого відділом по обліку, розподілу і приватизації житла на підставі розпорядження від 25.12.97 р. № 2 963; копії договору дарування 1/3 частки квартири від 21.08.13 р..

Відповідач народився 27.09.94 р. та його батьками є ОСОБА_7, ОСОБА_3, що стверджується копією свідоцтва про народження повторного серії I ЕГ № 114532, виданого 01.08.03 р. відділом рагс Ковельського МУЮ Волинської області.

Відповідач зареєстрований як такий, що проживає у спірній квартирі, що стверджується копією аркушів будинкової книги для прописки громадян, проживаючих у квартирі.

Відповідно до довідки № 802 від 27.08.18 р., виданої РЖКП № 2 (м. Ковель Волинської області), сторони зареєстровані як такі, що проживають у спірній квартирі, відповідач є членом сім»ї позивача.

Відповідно до збірної довідки про місце проживання, сімейний стан, відповідач зареєстрований у комуні ОСОБА_4 провінції Венеція в Італії як член сім»ї ОСОБА_3, 04.09.75 р. н., уродженки ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з копією посвідчення особи № АО 9388485, таке видано Італійською республікою, комуна ОСОБА_4 відповідачеві 12.06.10 р. і є дійсним до 11.06.20 р..

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Держава гарантує можливість стабільного користування житлом, недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни,які мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ними для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартри), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належать, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Право користування житловим приміщенням, в силу ст. 405 ЦК України, зберігається за членами сімї (в т. ч. колишніми) власника жилого приміщення у їх відсутність.

За змістом зазначених вище норм матеріального права, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які є та які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь - який час.

Суд враховує, що тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати один рік. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила одного року.

Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач зареєстрований проживаючим у спірній квартирі як такій, що є у власності позивача як її співвласника. Відповідач має статус члена сім»ї позивача як співвласника квартири. Відповідач у спірній квартирі постійно та безперервно не проживає без поважних причин більше 1 року після досягнення ним 27.09.12 р. - повноліття. А тому відповідач втратив право користування жилою площею у спірній квартирі.

Доказів чи доводів протилежного відповідачем до суду не подано.

З відповідача на користь позивача підлягають стягненню всі, понесені останнім судові витрати у справі у повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 77, 80 - 82, 89, 141, 209, 223, 263 265, п. 9 ст. 1 розд. ХIII «Прикінцеві положення» ЦПК України, ст. ст. 71. 72 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, 27.09.94 р. н., таким, що втратив право користування жилою площею у квартирі № 36 у житловому будинку № 27 по вул. Заводській у м. Ковелі Волинської області.

Зняти ОСОБА_2, 27.09.94 р. н., з реєстрації його місця проживання у квартирі № 36 у житловому будинку № 27 по вул. Заводській у м. Ковелі Волинської області.

Стягнути із ОСОБА_2, 27.09.94 р. н., на користь ОСОБА_1 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1, 03.06.51 р. н., і. н. НОМЕР_1, паспорт серії АС № 357195, прож. 45008, м. Ковель Волинської області, вул. Заводська, 27/36.

Представник позивача адвокат ОСОБА_8, адреса: 45008, м. Ковель Волинської області, вул. Незалежності, 94.

Відповідач - ОСОБА_2, 27.09.94 р. н., і. н. НОМЕР_2, зареєстрований проживаючим: 45008, м. Ковель Волинської області, вул. Заводська, 27/36.

Головуючий:ОСОБА_9