КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/6989/16-ц
Провадження № 2/552/246/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.09.2018 року м. Полтава

Київський районний суд м. Полтави в складі судді Миронець О.К., за участі секретаря судового засідання Рибальченко О.П., відповідача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, третя особа - Київський ВДВС м. Полтави ГТУЮ Полтавської області

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів. Свої позовні вимоги обґрунтовуючи тим, що 01.08.2012 року між нею та відповідачем укладений договір позики, за яким вона передала ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 26 000 доларів США, що на день укладення договору було еквівалентно 210 000 грн., на строк до 28.12.2013 року. На підтвердження укладення договору позики відповідач написала позивачу розписку. ОСОБА_1 борг, у передбачений розпискою строк не повернула, враховуючи викладене, позивач, просить суд стягнути з відповідача 26 000 доларів США, що станом на 07.12.2016 року складає 664980,96 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 57061 грн., витрати інфляції за весь час прострочення, що становить 600059,60 грн., пеню 253238,97 грн., а всього 1 575 340,53 грн. та судові витрати.

08.12.2017 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_3 з зустрічним позовом та просить суд визнати недійсним договір позики від 01.08.2012 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у формі розписки. Свій позов обґрунтувала тим, що вона раніше не була знайома з ОСОБА_3, а її чоловік ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3 15.08.2012 року її чоловік керуючи автомобілем, який належить фізичній особі -підприємцю ОСОБА_3 виконуючи нерегулярні перевезення потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. В кінці серпня 2012 року ОСОБА_5 приїхав до неї додому та просив написати розписку про те, що вона начебто отримала 26000 доларів. Дана розписка буде гарантією для того, щоб її чоловік ОСОБА_4 отримав умовне покарання. Після суду ОСОБА_5 пообіцяв їй дану розписку знищити.

Відповідно до заочного рішення Київського районного суду м. Полтави від 11.04.2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1, яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в сумі 26000 доларів США, що складає еквівалент 664980,96 гривень, 3% річних 57061 гривень, 253238,97 гривень пені, 6890 гривень судового збору, 5550 гривень витрати на правову допомогу.

Відповідно до ухвали Київського районного суду м. Полтави від 05.12.2017 року скасовано заочне рішення та справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22.12.2017 року накладено арешт на нерухоме майно, а саме квартиру №72, що розташована за адресою м.Полтава, вул. Половка,95.

19.02.2018 року представник відповідача за зустрічним позовом подала відзив на зустрічну позовну заяву в якому зазначила про те, що зустрічний позов поданий з порушенням чинного законодавства. Також вказувала на ту обставину, що ОСОБА_1 пропустила строк на звернення до суду з даним позовом, оскільки розписка була написана в 2012 році. Просила відмовити в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі.

В судове засідання позивач не з'явилась, її явка в суд була визнана обов'язковою. В матеріалах справи є заява від позивача ОСОБА_3 про розгляд справи без її участі.

Представник позивача після оголошеної перерви в судове засідання не з'явилась, від неї надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою. Враховуючи ту обставину,що справа розглядається на протязі тривалого часу, судові засідання неодноразово відкладались по причині неявки позивача та її представника, а також враховуючи, що пояснення по справі сторони надавали, суд вирішив продовжити розгляд справи за відсутності позивача та її представника.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засідання пояснила, що вона не знайома з ОСОБА_3, написала розписку на прохання чоловіка позивача ОСОБА_3, кошти не отримувала, а отже просила відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити її зустрічний позов. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні первісного позову, зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи.

Суд заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини.

З розписки, яка є в матеріалах справи вбачається,що ОСОБА_1 дала розписку ОСОБА_3 про те, що першого серпня 2012 року вона позичила в неї гроші в сумі 210 000 гривень, що еквівалентно 26000 доларів, які остання передала за місцем свого мешкання в присутності свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 вказану позику зобов'язувалась повернути ОСОБА_3 до 28.12.2013 року.

З вимогою про повернення коштів ОСОБА_3 до ОСОБА_1 зверталась письмово, але доказів про отримання такої вимоги ОСОБА_1, а також направлення поштою суду не надано.

В судовому засіданні допитані в якості свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 які повідомили суду, що написання розписки відбувалось ОСОБА_1 в автомобілі біля її будинку, а в тексті розписки зазначено, що кошти передані за місцем проживання ОСОБА_3

З вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.03.2015 року вбачається, що ОСОБА_415.08.2012 року керуючи автомобілем, що належить фізичній особі -підприємцю ОСОБА_3 виконуючи перевезення пасажирів потратив в дорожньо-транспортну пригоду. Даним вироком встановлено факт перебування ОСОБА_4 в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3.

Також в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 раніше не була знайома з ОСОБА_3 Дані обставини не спростовані позивачем, крім того вона жодного разу не з'явилась в судове засідання.

01.12.2017 року ОСОБА_1, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, подала до ВП №1 Полтавського ВП ГУНП Полтавської області заяву про вчинення злочину. В своїй заяві зазначила про те, що ОСОБА_5 в кінці серпня 2012 року шляхом обману та зловживання довірою примусив написати її боргову розписку.

Аналізуючи зміст розписки судом встановлено, що в ній не визначено яка саме сума коштів підлягає до повернення, а саме 26000 доларів США чи 210 000 гривень та яку суму отримала відповідач.

Відповідач в своїх запереченнях посилалась на ту обставину, що її чоловік ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3 15.08.2012 року її чоловік керуючи автомобілем, який належить фізичній особі -підприємцю ОСОБА_3 виконуючи нерегулярні перевезення потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. В кінці серпня 2012 року ОСОБА_5 приїхав до неї додому та поросив написати розписку про те, що вона начебто отримала 26000 доларів і пояснив, що дана розписка є гарантією що її чоловік отримає умовний строк, а грошей вона не отримувала від ОСОБА_3

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

ВСУ в постановах від 18.09.2013 та 2.07.2014 виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від його найменування і з огляду на установлені результати - робити відповідні правові висновки.

Судом встановлено, що розписка ОСОБА_4. написана не в наслідок реального отримання нею грошових коштів у борг, а внаслідок відносин, які виникли між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у зв'язку із тим, що останній потрапив у дорожньо-транспортну пригоду.

Крім того, судом прийнято до уваги ті обставини, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не були раніше знайомі, а отже є сумнівним твердження позивача про надання в борг ОСОБА_1,яка раніше їй незнайома значної суми грошових коштів. Отже, суд приходить до висновку, що кошти ОСОБА_3 не передавались за розпискою від 01.08.2012 року ОСОБА_1, а розписка написана внаслідок інших правовідносин.

Враховуючи вимоги ст.1046 ЦК про те, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, суд приходить до висновку про те, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не укладено договір позики, оскільки гроші не передавались по розписці. Неукладений договір не породжує правових наслідків і тому не потребує визнання недійсним. З цих підстав зустрічний позов не підлягає до задоволення.

У зв'язку з відмовою в задоволенні первісного та зустрічного позовів судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України, у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

В зв'язку з відмовою в задоволенні позову в повному обсязі вжиті на підставі ухвали Київського районного суду м.Полтави від 22.12.2017 року заходи забезпечення позову у виді арешту квартири АДРЕСА_1 підлягають скасуванню.

Керуючись ст.1051ЦК України, 263-265 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Скасувати заходи забезпечення позову,а саме зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, який був накладений відповідно до ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано,набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 17.09.2018 року.

Суддя О.К. Миронець