Справа № 381/4086/16-ц Головуючий у І інстанції Соловей Г. В.
Провадження № 22-ц/780/2035/18 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 38 14.08.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 серпня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: - Олійника В.І.,

суддів: Березовенко Р В., ОСОБА_2,

при секретарі Немудрій Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Дідівщинської сільської ради Фастівського району Київської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на частку житлового будинку, -

в с т а н о в и л а :

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого(території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9, 11 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а також заяви і скарги подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина на спадкове майно.

Спадкодавець заповіту не залишив. Спадкоємцем першої черги є позивачка, як його донька та відповідачка ОСОБА_3 за правом представлення після смерті дружини спадкодавця ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2

При зверненні до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину позивачці було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, але на частину спадкового майна, а що стосується вказаної частини житлового будинку, то було відмовлено у видачі свідоцтва у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про зміну рішення суду першої інстанції та часткове задоволення позову ОСОБА_4 і визнання за нею права власності на ? частку спірного житлового будинку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду, що було зроблено позивачем.

Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону відповідає не в повній мірі.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції у Київській області Серії НОМЕР_1 від 19.01.2016 року (а.с.11).

Після його смерті відкрилася спадщина на майно, до складу якого в тому числі увійшов житловий будинок АДРЕСА_2 який належав померлому на підставі договору купівлі-продажу від 25.11.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі за №34505 (а.с.14-17).

Спадкодавець заповіту не залишив. Спадкоємцями першої черги спадкового майна є позивачка, як донька померлого ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про її народження та ОСОБА_6, як дружина спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_2 від 18.10.2013 року (а.с.66, 93).

ОСОБА_6, померла 15 січня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_3 від 20.01.2016 року і відповідно до ст.1276 ЦК України право на спадкування перейшло до її матері - спадкоємця за законом ОСОБА_3 - відповідача по справі (а.с.94, 163).

Згідно зі ст.1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців.

Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Встановлено, що позивачка 12.03.2016 року звернулася із заявою про прийняття спадщини в Дванадцяту Київську державну нотаріальну контору, відповідно до якої було заведено спадкову справу №318/2016 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5

На заяву позивача нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.09.2016 року на спадкове майно - 1/100 частину квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.162).

Проте, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_2 через відсутність належно оформлених правовстановлюючих документів на дане спадкове майно (а.с.10).

Виходячи з умов Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст.49 ЗУ «Про нотаріат» відмова нотаріуса є обґрунтованою.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як вбачається з довідки КП «Фастівське БТІ» №971 від 21 липня 2016 року згідно архівних даних бюро станом на 01.01.2013 року житловий будинок АДРЕСА_2 зареєстрований по праву приватної власності: 1/2 частина за ОСОБА_9 та 1/2 частина належить по праву приватної спільної часткової власності ОСОБА_10 згідно рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05.03.2013 року (а.с.22, 169).

Згідно з п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду, що було зроблено позивачем.

Посилаючись на те, що позивачка у справі прийняла спадщину, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову і визнання за нею права власності на спірну ? частину житлового будинку.

При цьому суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_3 також є спадкоємцем спірної частини будинку. Також суд першої інстанції не врахував, що остання прийняла спадщину, в тому числі, ? частину житлового будинку АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

В матеріалах справи (а.с.67) є копія заяви ОСОБА_3, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Гандурською Н.І. 21.01.2016 року за реєстровим №72. Дана заява була подана за місцем відкриття спадщини до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори 22.03.2016 року та приєднана до матеріалів спадкової справи №318/2016 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Одночасно ч.5 ст.1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриттяспадщини.

Отже, ОСОБА_3, подавши у встановлені законом строки заяву про прийняття спадщини, стала власником такого майна у розумінні ч.5 ст.1268 ЦК України, в тому числі і належної їй частки житлового будинку АДРЕСА_2.

Цивільний кодекс України не допускає можливості прийняти частину спадкового майна, а від частини спадкового майна відмовитися.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні посилається на постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.09.2016 року (а.с.10), але не враховано, що зазначена постанова містить посилання на те, що цим документом ОСОБА_3 так само як і ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну частину будинку, а це свідчить про те, що ОСОБА_3 бажала отримати свідоцтво про право на спадщину на зазначене майно і має право на отримання частки такого майна.

Таким чином, суд першої інстанції, визнавши право власності на спадкове майно частки житлового будинку АДРЕСА_2 лише за позивачкою допустив порушення вимог матеріального права, не врахувавши, що в цьому ж майні в силу закону уже є частка, що належить ОСОБА_3

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що відповідачка ОСОБА_3 надала суду нотаріально завірену заяву, в якій просила справу слухати у її відсутність і проти позову не заперечує.

Проте, в матеріалах справи заяви самої ОСОБА_3 немає, а є заява представника ОСОБА_3, який дійсно не заперечував проти задоволення позову.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.174 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення) позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Отже, суд приймає до уваги визнання позову лише за умови наявності для цього законних підстав.

Проте, ОСОБА_12 в силу закону має право на частку в спадковому майні і вважається її власником, а тому суд не мав права враховувати позицію представника відповідачки відносно визнання позову і відсутності заперечень проти задоволення позову, як таку, що суперечить вимогам закону.

Таким чином, судом правильно встановлені обставини про те, що позивачка є спадкоємцем померлого і має право на спадкування, а також те, що через відсутність правовстановлюючих документів у неї не має іншого способу оформити своє право власності, крім як шляхом звернення до суду.

Проте, суд помилково визнав за позивачкою право власності на 1/2 частку спадкового майна.

Зважаючи на те, що позивачка спадкує майно в рівних частках з ОСОБА_3, то правильним є визнання за нею права власності на 1/4 частку будинку.

Згідно статті 376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови.

Колегія суддів з врахуванням всіх обставин справи, наявних доказів в матеріалах справи вважає необхідним позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2016 року скасувати і прийняти постанову, якою позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: