Справа № 127/4196/17
Провадження № 22-ц/772/31/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Прокопчук А. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 рокуСправа № 127/4196/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі :

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Медяного В.М., Сопруна В.В.

Секретар: Сніжко О.А.

За участю: представника особи, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_9.; представника позивача ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6; представника відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення коштів,

Рішення ухвалила суддя Прокопчук А.В.

Рішення ухвалено о 15.50 год у м. Вінниці

Повний текст судового рішення складено - невідомо

В с т а н о в и в :

У лютому 2017 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_7 про стягнення коштів в розмірі 405 638,04 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач 15 грудня 1997 року позичив у нього кошти в сумі 15 000 доларів США. Про отримання коштів відповідач видав розписку, на підставі якої отримав від нього в борг грошову суму в розмірі 15 000 доларів США та зобов'язався повернути цю суму до 15 грудня 2015 року. Відповідач кошти до цього часу йому не повернув, тобто не виконав взяте на себе зобов'язання.

Оскільки відповідач борг не повернув у зазначений термін, він звернувся із даним позовом до суду, яким просив стягнути з відповідача на його користь в еквіваленті суму боргу 405 638,04 грн. і судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2017 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 кошти в розмірі 405 638,04 грн. і витрати на оплату судового збору в розмірі 4 056,39 грн.

В апеляційній скарзі особа, яка не приймала участі у справі - ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення коштів у розмірі 405 638,04 грн.

Зазначила, що рішення суду вважає незаконним через неповноту встановлених обставин, які мають значення для справи, неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи та порушення процесуального законодавства.

У судовому засіданні представник особи, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_9 підтримала апеляційну скаргу і просить її задовольнити.

Позивач 17.10.2017 року надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, якими просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

У судовому засіданні представник позивача також заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просить її відхилити і залишити без змін рішення суду.

Представник відповідача надав 17.10.2017 року письмові заперечення на апеляційну скаргу і у судовому засіданні їх підтримав та просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_3, а рішення суду просить залишити без змін.

Відповідно до пункту 3 абзацу 3 розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VШ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно з підпунктом 8 пункту 1 розділу ХШ «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VШ від 3 жовтня 2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Отже, справа розглядається Апеляційним судом Вінницької області, який діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

По справі встановлено, що 15 грудня 1997 року ОСОБА_7 отримав у позику від ОСОБА_5 суму 15 000 доларів США та зобов'язався повернути цю ж суму до 15 грудня 2015 року. Про це ОСОБА_7 видав ОСОБА_5 розписку, в якій зазначив розмір позичених коштів - 15 000 доларів США і термін виконання взятого на себе зобов'язання по поверненню саме цих коштів - до 15 грудня 2015 року (а. с. 3).

Факт отримання грошових коштів, в такій сумі, написання розписки такого змісту, не заперечував відповідач ОСОБА_7, підтвердивши це поданою до суду першої інстанції заявою від 13.03.2017 року (а. с. 21).

Згідно пунктів 1 і 4 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України в редакції 2003 року цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

По справі встановлено, що договір позики укладений 15 грудня 1997 року, тобто права і обов'язки виникли з моменту укладення договору.

Також встановлено, що позичальник взяв на себе зобов'язання по поверненню отриманих в борг коштів у термін - до 15 грудня 2015 року, тобто права і обов'язки сторін договору продовжили існувати після набрання чинності Цивільним кодексом України 1 січня 2004 року..

Відповідно до статті 374 ЦК України (чинної на час виникнення правовідносин) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості.

Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей.

Відповідно до статті 375 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі.

Згідно вимог статті 161 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору.

Факт складення особисто ОСОБА_7 розписки та суми отриманої ним від ОСОБА_5 позики відповідачем не оспорюється і ним визнаний.

Таким чином, між сторонами у справі виникли зобов'язальні правовідносини, які виникають із договору позики.

Оскільки зобов'язальні правовідносини продовжили існувати після набрання чинності Цивільним кодексом України 1 січня 2004 року, до них слід застосовувати і положення цього ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Пленум Верховного Суду України у п. 14 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року роз'яснив, що згідно з частиною 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.

У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

По справі встановлено, що по розписці від 15 грудня 1997 року сторони домовлялися про строк повернення позики - до 15 грудня 2015 року (а. с. 3, 119).

Відповідач ОСОБА_7 своє зобов'язання за договором позики не виконав і не повернув позивачу кошти у визначений термін.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги про стягнення боргу за договором позики в сумі 405 638,04 гр., що за офіційним курсом гривні до іноземних валют за даними Національного банку України станом на день ухвалення рішення складає 2704,2536 гр. за 100 доларів США, що еквівалентно 15 000 доларам США, ґрунтуються на законі та є такими, що підлягають до задоволення.

Доводи апеляційної скарги в тому, що бувший чоловік особи, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_7 позичив 15 грудня 19997 року кошти в сумі 15 000 доларів США у свого батька ОСОБА_5 саме для участі в дольовому будівництві своєї квартири АДРЕСА_1, про що вона мала б знати, але не знала, є безпідставними і на висновки суду не впливають, оскільки такі кошти позичалися особисто ОСОБА_7 іще до одруження із ОСОБА_3 (шлюб зареєстрований 10 вересня 1999 року - а. с. 47), а також і позивачем і відповідачем не доведено відповідними: належними, достовірними, допустимими і достатніми доказами, що саме ці отримані у позику кошти витрачені відповідачем ОСОБА_7 на придбання саме цієї квартири.

Доводи апеляційної скарги про не залучення судом ОСОБА_3 відповідачем або співвідповідачем не можуть вважатися порушенням норм процесуального законодавства, оскільки на виконання вимог статті 33 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи - лютий-березень 2017 року) суд вправі був провести заміну первісного відповідача належним відповідачем або залучити до участі у справі іншу особу співвідповідачем, лише клопотанням позивача. Як вбачається із матеріалів справи позивач такого клопотання не заявляв. Крім того, на час розгляду даної справи шлюб між ОСОБА_7 і ОСОБА_3 був розірваний згідно актового запису № 362 від 13 жовтня 2015 року (а. с. 48).

Зазначення в апеляційній скарзі про те, що судом не оглянуто оригінал розписки від 15 грудня 1997 року, спростовується, оскільки судом апеляційної інстанції витребувано оригінал розписки про позику коштів, оглянуто її у судовому засіданні та долучено до матеріалів справи (а. с. 119).

Крім того, апеляційною інстанцією за клопотанням ОСОБА_3 по справі призначено та проведено судово-почеркознавчу експертизу і судово-технічну експертизу.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №24799/24800/17-32 від 03.08.2018 року підпис від імені ОСОБА_7 і рукописні записи тексту у наданому на дослідження документі виконані ОСОБА_7, рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів (а. с. 195-207).

У висновку судово-технічної експертизи № 24798/17-34 від 01.08.2018 року зазначено, що на розписку від імені ОСОБА_7, датовану 15.12.1997 року, здійснювався вплив сторонніх факторів, не властивих для звичайних умов зберігання документів, що призвело до штучного зістарювання її реквізитів. Відповісти на питання ухвали суду «Чи відповідає час видачі розписки (написання (надрукування) тексту та підпис), позначеній в ньому даті - 15.12.1997 року?» не видається можливим у зв'язку з тим, що на досліджувану розписку здійснювався вплив сторонніх факторів, не властивих для звичайних умов зберігання документів, що призвело до штучного зістарювання її реквізитів (а. с. 188-192).

Міркування в апеляційній скарзі про відсутність підтвердження походження коштів у позивача, не заслуговують на увагу, оскільки докази наявності коштів у позикодавця та джерело їх походження по даній справі не відносяться до належних, достовірних чи достатніх доказів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обгрунтованим, тому не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 381 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами статті 35 і глави 9 розділу Ш цього Кодексу з особливостями, зазначеними у статті 382 цього Кодексу. ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового чи зміни рішення.

На підставі викладеного і керуючись ст. 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:М.В. Матківська
Судді:В.М. Медяний
В.В. Сопрун

Повний текст судового рішення складено 25 жовтня 2018 року.