Постанова

Іменем України

30 липня 2018 року

м. Київ

справа № 288/582/16-ц

провадження № 61-20182св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В.І. (суддя-доповідач), Антоненко Н.О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 11 січня 2017 року у складі судді Зайченко Є. О. та рішення апеляційного суду Житомирської області від 16 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Худякова А. М., Косигіної Л. М., Григорусь Н. Й.,

встановив:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути зі ОСОБА_5 аліменти на доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2 500 грн щомісячно, починаючи з 18 березня 2015 року і до повноліття дитини, та аліменти на її утримання в розмірі 2 500 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною трирічного віку.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2013 року, від якого мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає з дня її народження, перерахував лише 1 000 грн, просила позов задовольнити.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 11 січня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 аліменти на користь ОСОБА_4 аліменти на доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 05 травня 2016 року.

Стягнуто зі ОСОБА_5 аліменти у твердій грошовій сумі на користь ОСОБА_4 на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 05 травня 2016 року, до досягнення дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку.

Рішення в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

У решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач зобов'язаний утримувати дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачем.

Оскільки ОСОБА_4 позбавлена можливості працевлаштуватись та отримувати самостійний дохід у зв'язку з доглядом за дитиною до досягнення трирічного віку, суд стягнув аліменти на її утримання.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 16 лютого 2017 року рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 11 січня 2017 року в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто зі ОСОБА_5 аліменти на користь ОСОБА_7 на доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн щомісячно, починаючи з 05 травня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

У решті рішення суду залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на дитину, апеляційний суд виходив із того, що відповідач не має сталого заробітку (доходу), у зв'язку з чим стягнув їх у твердій грошовій сумі.

У решті апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки, у зв'язку з чим дійшли помилкових висновків про їх ухваленні.

Зазначала, що суди не перевірили матеріальний стан відповідача, не врахували його можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі.

У статті 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 288/582/16-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Тлумачення положень частини другої статті 182 СК України свідчить про те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При визначенні розміру аліментів враховується стан здоров'я та загальний матеріальний стан того з батьків дитини, з якого вони будуть стягуватися. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї.

Тлумачення статті 183 СК України свідчить, що суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі за наявності передбачених у законі підстав, зокрема, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, що надходить із різною періодичністю, перервами.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та які на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

Судами встановлено, що з 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні.

Між сторонами існують суперечки з приводу утримання та матеріального забезпечення дитини.

ОСОБА_5 є фізичною особою-підприємцем, має нерегулярний дохід, з якого витрачає значні кошти за використану електроенергію, що підтверджується довідкою публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Житомиробленерго».

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача аліментів на дитину в твердій грошовій сумі, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що відповідач не має постійного заробітку.

Визначаючи розмір аліментів, суд, правильно застосувавши наведенні вище положення СК України, на підставі доказів, поданих сторонами, та враховуючи відсутність відомостей про більші доходи відповідача, дійшов правильного висновку про необхідність стягнення аліментів у розмірі 1 000,00 грн щомісячно, починаючи з 05 травня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до вимог статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років, суд першої інстанції, з висновком якого в цій частині погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що відповідач є працездатною особою і спроможний сплачувати аліменти, а позивач позбавлена можливості працевлаштуватись та отримувати самостійний дохід, оскільки доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Таким чином, суди першої й апеляційної інстанцій із дотриманням вимог статей 263, 264, 382 ЦПК України забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, ухвалили судові рішення з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Аргументи касаційної скарги цих висновків не спростовують, а такожне впливають на законність рішень судів, які ухвалено з дотриманням принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України.

Доводи касаційної скарги про необґрунтованість визначення стягнутих грошових коштів на утримання дитини і неврахування фінансової спроможності сплати коштів відповідачем у більшому розмірі та матеріального стану позивача зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

При цьому сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального стану, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (частина 1 статті 192 СК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 11 січня 2017 року у нескасованій при перегляді апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Житомирської області від 16 лютого 2017 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 11 січня 2017 року у нескасованій при перегляді апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Житомирської області від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат