Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №2-4791/11 Головуючий у 1 інстанції: Ніколова І.С.
Провадження № 22-ц/778/107/18 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_6, про стягнення грошової суми за договором позики та трьох відсотків річних від простроченої суми

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2011 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнював, до ОСОБА_3 про стягнення грошової суми за договором позики та трьох відсотків річних від простроченої суми.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 2005 році його дружина ОСОБА_7 познайомила його з відповідачем по справі - ОСОБА_3 Протягом кількох років вони з ОСОБА_3 спілкувались, підтримували дружні відносини і планували зайнятись спільним бізнесом. У 2007 році ОСОБА_3 звернувся до позивача з проханням надати йому у борг грошові кошти для придбання сільськогосподарської техніки у розмірі 30 000 доларів США, на момент передачі грошових коштів договір позики не укладався.

До початку 2010 року відповідач повернув частину боргу у сумі 12000 доларів США, після чого виплату припинив, посилаючись на матеріальні труднощі. Залишок боргу склав 18 000 доларів США. 25.05.2010 на прохання його дружини ОСОБА_3 написав розписку у присутності свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про отримання у борг суми у розмірі 18 000 доларів США. У цій розписці відповідач зазначив строк повернення грошових коштів - 31.12.2010.

Після спливу вказаного у розписці строку він неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів, однак до теперішнього часу борг не повернуто.

На підставі зазначеного остаточно просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 18 000 доларів США, що по курсу НБУ на 23.02.2017 становить 485551,66 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 72564,85 грн. та судові витрати

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 квітня 2016 року залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи ОСОБА_6

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 квітня 2017 року з виправленою опискою ухвалою від 17 квітня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 суму боргу у розмірі 18 000 доларів США, що згідно курсу НБУ на 23.02.2017 становить 485 551 грн. 66 коп., 3 % річних від простроченої суми у розмірі 72564,85 грн. та судові витрати у розмірі 1667,00 грн., а всього - 559783 грн. 51 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 3715 грн. 75 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на встановлення висновком експертизи факту виконання тексту в розписці іншою особою, просить скасувати рішення суду та залишити позов без розгляду.

ОСОБА_5 подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначив, що судом було належно оцінено висновок експертизи як доказ у справі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що в підтвердження факту надання коштів ОСОБА_5 надав розписку від 25 травня 2010 року, згідно якої ОСОБА_3 взяв у борг у позивача 140400 грн., що еквівалентно 18 000 доларів США, зобов'язався повернути грошові кошти до 31 грудня 2010 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходів з доведеності наявності між сторонами правовідносин за договором позики.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1047 ЦК України передбачено, що у разі, якщо сума позики не менш як в десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, договір позики має укладатись в письмовій формі.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1047 ЦК України).

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Після укладення договору позики всі обов'язки за договором, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 206 ЦК України ( в редакції на 21 серпня 2015 року) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

На обґрунтування позову позивачем суду надана розписка від 25 травня 2010 року, згідно якої ОСОБА_3 взяв у борг у позивача 140400 грн., що еквівалентно 18000 доларів США, зобов'язався повернути грошові кошти до 31 грудня 2010 року (т.1 а.с.28).

Проте, відповідно до висновку почеркознавчої експертизи №1328-12 від 04 липня 2012 року, проведення якої було доручено старшому судовому експерту лабораторії криміналістичних досліджень Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Усу І.І.:

- рукописний текст розписки від імені ОСОБА_3, датований 25 травня 2010 року, для ідентифікаційного дослідження та встановлення особи виконавця придатний;

- вирішити питання чи виконаний текст розписки та підпис під текстом однією і тією ж особою, не надається можливим у зв'язку з їх незіставністю по графічному матеріалу;

- текст розписи від 25 травня 2010 року виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою;

- підпис під текстом розписки виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_3;

- ознаки почерку, які відобразились в тексті розписки свідчать про те, що почерк будь-яким змінам не піддавався;

- вирішити питання про стан особи в момент виконання рукописного тексту розписки не надається можливим (т.1 а.с.56-71).

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Не приймаючи в якості доказу вищезазначений висновок почеркознавчої експертизи №1328-12 від 04 липня 2012 року, суд першої інстанції посилався на порушення порядку відібрання зразків та спростування висновку іншими доказами у справі, а саме повідомленням №11133/11134/12-32 про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи у цивільній справі №2-232/12 від 04 лютого 2013 року, в якому судові експерти вказують на те, що не виключена ймовірності виконання ОСОБА_3 експериментальних зразків з умисною зміною свого почерку в експериментальних зразках, показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України в редакції на час ухвалення рішення).

Відповідно до статті 60 ЦПК України в редакції на час ухвалення рішення, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Вбачається, що зразки почерку, підпису ОСОБА_3, які були надані для дослідження, містять печатку суду першої інстанції та засвідчені підписом головуючого судді (т.1 а.с. 34, 42, 43).

Посилання на повідомлення №11133/11134/12-32 про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи у цивільній справі №2-232/12 від 04 лютого 2013 року, є неприйнятним, оскільки зазначене повідомлення не є доказом в розумінні ст. 57 ЦПК України в редакції на час ухвалення рішення (аналогічні норми містяться в ст. 76 ЦПК України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року).

За приписами ч. 2 ст. 59 ЦПК України в редакції на час ухвалення рішення суду, ч. 2 ст. 2 ст. 78 ЦПК України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Поясненнями сторони та показаннями свідків не може доводитися факт виконання зобов'язання за договором позики. Тому посилання на показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11 не заслуговує на увагу.

Таким чином, будь-яких доказів на спростування висновку почеркознавчої експертизи №1328-12 від 04 липня 2012 року не надано, підстави для неврахування встановлених судовим експертом обставин відсутні.

Отже, колегія суддів вважає встановленим той факт, що розписка від 25 травня 2010 року виконана не ОСОБА_3 та за таких обставин не породжує зобов'язань для відповідача, які випливають з її умов, щодо повернення коштів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.

Недоведеність зобов'язань відповідача є підставою для відмови у задоволення позову.

Оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позовних вимог без встановлення всіх обставин, що мають істотне значення для вирішення спору, не перевірив заперечення відповідача та не дав належну оцінку висновку почеркознавчої експертизи №1328-12 від 04 липня 2012 року, рішення суду не може вважатись законним та обґрунтованим та відповідно до п.п. 2,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову з вищезазначених підстав.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_3 про скасування рішення суду та залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягають, оскільки відсутні підстави, передбачені ст.377 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 квітня 2017 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_6, про стягнення грошової суми за договором позики та трьох відсотків річних від простроченої суми - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 серпня 2018 року.

Головуючий

Судді: