Провадження № 2/225/580/2018
Єдиний унікальний номер № 225/1551/18

Дзержинський міський суд Донецької області
30 липня 2018 року м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Челюбєєва Є.В.,
секретаря Бондарчук Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -
В квітні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості та відсотків за користування кредитом.
Позивач в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, при цьому просив розглянути справу без його участі.
Належно повідомлений відповідач в судове засідання не зявилася з невідомих причин, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена в порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України.
Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, тому суд розглядав справу на підставі ст.ст. 208-283 ЦПК України, заочно, у звязку з чим постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору позики, які регулюються Цивільним кодексом України.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми доказами є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
З огляду на це, суд зазначає наступне.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України між позивачем та відповідачем виникли договірні відношення, де одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).
Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).
В даному випадку договір позики був укладений у письмовій формі відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.
Частиною третьою цієї статті визначено, що зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості та відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі та кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Однак, як встановлено судом в порушення зазначених статей ОСОБА_2, відповідач по справі, в зазначений строк позичені грошові кошти позивачу не повернула, отже не виконала взяте на себе грошове зобовязання.
Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Крім того, за ст. 536, ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14.
Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Правова позиція у справі за № 6-1412цс16, висловлена постановою Верховного суду України від 07 вересня 2016 року зводиться до того, що у випадку не встановлення договором позики розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Суд вказав, що згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
В той же час суд не погоджується із представленим позивачем розрахунку в частині нарахування суми заборгованості по відсоткам за користування кредитом, обчислених на рівні облікової ставки Національного банку України, оскільки в даному розрахунку були допущені помилки в визначенні періоду такого розрахунку.
Отже, процентна ставка за користування позикою з 05.09.2013 по 16.02.2018 (включно) повинна бути розрахована, виходячи з наступного.
Отже, загальний залишок заборгованість по відсоткам за користування позикою за період з 05.09.2013 по 16.02.2018 становить 7069 грн. 45 коп. (395,34 грн. + 242,05 грн. + 414,38 грн. + 326,03 грн. + 138,90 грн. + 1454,79 грн. + 207,12 грн. + 210,96 грн. + 295,34 грн. + 253,15 грн. + 210,96 грн. + 295,34 грн. + 182,19 грн. + 138,08 грн. + 158,22 грн. + 208,08 грн. + 172,60 грн. + 161,10 грн. + 187,95 грн. + 134,25 грн. + 161,10 грн. + 149,59 грн. + 143,84 грн. + 92,47 грн. + 143,84 грн. + 147,26 грн. + 181,23 грн. + 166,85 грн. + 96,44 грн.).
Також, суд не погоджується з розрахунком суми 3% річних від простроченої суми, так як в даному розрахунку були переплутані прострочені дні і кількість днів у році, що призвело до невірного обчислення цієї суми.
Відтак, обчислені 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України, як відповідальність за прострочення позичальником виконання грошового зобов'язання за прострочений період з 06.09.2017 по 16.02.2018 становлять 133 грн. 97 коп., виходячи із наступного розрахунку:
Разом з цим, суд погоджується з розрахунком інфляційних витрат, представленим позивачем ОСОБА_1
При цьому, суд зазначає, що строк прострочення виконання грошового зобовязання для розрахунку інфляційних втрат рахується з 06.09.2017, тобто з наступного дня, що обумовлений у якості кінцевого строку повернення позики, а саме з 06.09.2017 по 16.02.2018.
Згідно ст. 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики.
Обчислення інфляційних втрат в порядку ст. 625 ЦК України здійснюється згідно з положеннями Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, на підставі розрахованих Міністерством статистики України індексів інфляції, наступним чином:
Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Таким чином, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, тому підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 263, 280 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області шляхом подання апеляційної скарги в 30 денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Є.В. Челюбєєв