Справа № 131/859/17
Провадження № 22-ц/772/1749/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2018 рокуСправа № 131/859/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів: Берегового О.Ю., Голоти Л.О.,

за участю секретаря судового засідання: Торбасюк О.І.,

за участю сторін: представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, представника Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області - Костенко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №131/859/17 за позовом ОСОБА_3 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 червня 2018 року, яке ухвалене суддею Олексієнком О.Ю. в приміщенні Іллінецького районного суду Вінницької області о 09 год. 23 хв.,

в с т а н о в и в :

В травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся у суд з зазначеним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що 25 лютого 2015 року працівниками Іллінецького РВ УМВС України у Вінницькій області проведений обшук в домоволодінні позивача, що знаходиться по АДРЕСА_1 Під час проведення обшуку працівником поліції, який один (без понятих та власника будинку) перебував на горищі, виявлено патрони в кількості 13 штук.

У подальшому за вказаним фактом 26 лютого 2015 року внесено відомості до ЄРДР за ч.1 ст.263 КК України. За результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні 31 березня 2015 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України. 30 квітня 2015 року до суду скеровано обвинувальний акт.

Вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 01 березня 2016 року ОСОБА_3 визнано невинним у пред'явленому обвинуваченні, передбаченого ч.1 ст.263 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 07 вересня 2016 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Позивач вважає, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності він перебуваючи під слідством та судом, зазнав протиправних втручань в особисте життя. Вказаними незаконними рішеннями та діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування та прокуратури, йому було завдано істотної моральної шкоди, яку він оцінює в 500000 грн. та просив її стягнути на свою користь.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 червня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету шляхом безспірного списання коштів на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду в розмірі 40953 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 червня 2018 року не відповідає вимогам закону через невідповідність висновків викладених в рішенні суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п.8 ч.1 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення частково не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з перебуванням під слідством і судом, ОСОБА_3 було завдано сильного душевного болю, страждань, зазнав тривалих негативних емоційних хвилювань, тому розмір моральної шкоди визначено з урахуванням його доведеності позивачем та принципів розумності й справедливості, стягнуто 40953 грн. за 11 місяців.

Колегія суддів, частково не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 25 лютого 2015 року слідчим СВ Іллінецького РВ УМВС України у Вінницькій області Ганжала Н.В. проведений обшук в домоволодінні ОСОБА_3, що знаходиться по АДРЕСА_1 Під час проведення вказаного обшуку на горищі, виявлено патрони в кількості 13 штук.

За даним фактом 26 лютого 2015 року внесено відомості до ЄРДР під № 00000044 за ч.1 ст.263 КК України.

За результатами досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні 31 березня 2015 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України. У подальшому прокуратурою Іллінецького району 30 квітня 2015 року до Іллінецького районного суду Вінницької області скеровано обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст.263 КК України.

Вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 01 березня 2016 року ОСОБА_3 визнано невинним у пред'явленому обвинуваченні, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та виправдано в зв'язку з недоведеності наявності в його діях складу злочину.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 07 вересня 2016 року вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 01 березня 2016 року залишено без змін.

Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР ) відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

За положеннями ст. 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування такої моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ст. 13 Закону № 266/94-ВР розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальним переслідуванням, позивачу було заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі визнання його невинуватим у пред'явленому обвинуваченні, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та виправдання в зв'язку з недоведеності наявності в його діях складу злочину.

Між тим, визначаючи розмір відшкодування суд першої інстанції, хоча і правильно виходив з мінімального розміру заробітної плати, що був встановлений згідно ст.8 Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік», а саме, що мінімальний розмір заробітної плати у 2018 році складає 3723 грн.

Проте, помилко визначив період перебування позивача під слідством та судом 11 повних місяців.

Як встановлено судом, 31 березня 2015 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 07 вересня 2016 року вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 01 березня 2016 року залишено без змін, ОСОБА_3 визнано невинним у пред'явленому обвинуваченні, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та виправдано в зв'язку з недоведеності наявності в його діях складу злочину.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_3 знаходився під слідством та судом з 31 березня 2015 року (повідомлення про підозру) по 07 вересня 2016 року (з урахуванням розгляду справи в апеляційному порядку), тобто 17 місяців 7 днів.

Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Така правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 02 грудня 2015 року по справі за № 6-2203цс15.

Враховуючи установлений законодавством розмір заробітної плати на момент розгляду справи судом 3723 грн. та період перебування позивача під судом та слідством 17 місяців 7 днів, колегія суддів приходить до висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3 становить 64160 грн.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справі, в тому числі, тривалості перебування позивача під слідством та судом, характеру пред'явленого обвинувачення, та врахувавши вимоги розумності і справедливості, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3 у розмірі більшому, ніж 64160 грн.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо наявності підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 500000 грн. є необґрунтованими.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що саме з 25 лютого 2015 року, з дня проведення обшуку, слід рахувати строк перебування під слідством, оскільки як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 31 березня 2015 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину, а тому саме з цієї дати слід обраховувати строк.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на вищевикладене, відповідно до п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 червня 2018 року змінити, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_3 з 40953 грн. до 64160 грн. (шістдесяти чотирьох тисяч сто шістдесяти гривень).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09 серпня 2018 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Береговий О.Ю.

Голота Л.О.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.