Справа № 214/754/18
2/214/1414/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 липня 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Гриня Н.Г.,

за участю: секретаря Печарник З.І.,

позивача- Єкимова О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 місцевої прокуратури № 3, третя особа: прокуратура Дніпропетровської області, про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до суду з вищевказаним позовом, надав суду 30.03.2018 р. та 11.04.2018 р. додаткові пояснення по справі, згідно позовних вимог просив відшкодувати матеріальні збитки у розмірі 18 3437 грн. з індексацією і нарахуванням 1% за кожний день та моральну шкоду, спричинену незаконними діями слідчого і прокуратури у розмірі 2 480 000 грн.

В обґрунтування предявлених вимог зазначив, що 15.10.1997 року прокурор Саксаганського району м. Кривого Рогу порушив щодо нього кримінальну справу за ч.2 ст. 148-2 КК України, застосувавши запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. Лише 29.08.2002 року слідчий податкової міліції вказану кримінальну справу закрив за відсутністю в його діях складу злочину. Вважає, що в результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та незаконного застосування запобіжного заходу, йому спричинені моральні збитки, розмір яких складає - 2 480 000 грн.

Також вказав, що 06.04.2004 р. Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу винено ухвалу про відшкодування збитків, спричинених притягненням його до кримінальної відповідальності. Проте за апеляцію прокурора Саксаганського району м. Кривого Рогу ухвала Саксаганського районного суду була скасована, чим йому спричинені матеріальні збитки на суму 18 3437 грн. з індексацією і нарахуванням 1% за кожний день (КЗпП).

У судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні та вважаючи належним відповідачем саме ОСОБА_2 міську прокуратуру №3, не бажав за необхідне залучати співвідповідачем будь-яку іншу юридичну особу.

Відповідач представник ОСОБА_2 місцевої прокуратура №3, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у судове не зявився, надав суду лист в якому зазначив, що вказана позовна заява підлягає залишенню без розгляду, оскільки вона подана без додержання вимог ст. 175 і 177 ЦПК України. У позові відповідачем зазначено ОСОБА_2 місцеву прокуратуру №3, однак вказана організація не є юридичною особою. Таким чином, ОСОБА_2 місцева прокуратура №3 не може бути стороною в цивільному процесі у звязку із чим просив залишити без розгляду позовну заяву.

Представник третьої особи Дніпропетровської обласної прокуратури, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Статтею 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Пунктами 8,9 частини 2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та моральної (немайнової) шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст.1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану посадовою або службовою особою органу державної влади, визначені ст.ст. 1174, 1176 ЦК України. Такі підстави характеризуються особливостями субєктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб вказаних вище органів, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є безумовною підставою покладення цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду саме на державу в особі Державної казначейської служби України, незалежно від вини такої особи.

Відповідно до ч.1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду

За приписами ч.2, ч.7 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування такої шкоди виникає у випадках, передбачених законом, яким встановлюється й порядок її відшкодування.

Таким чином, виходячи із характеру спірних правовідносин,останні регулюються спеціальним нормативно-правовим актом Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадяни нові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР від 01.12.1994 року (із змінами та доповненнями в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»( Закон), підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до 2 ч. 1 ст. 2 Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 знаходився під слідством та судом з 15.10.1997 року по 24.10.2002 року, був підданий кримінальному переслідуванню, під час якого він притягався в якості обвинуваченого в кримінальній справі, до нього було застосовано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. Тобто притягненням Позивача до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого у п.п. 4,5,6 ст. 19 та ч.2 ст. 148-2 КК України (в редакції 1960 року), яке постановою суду було припинено за відсутністю в діях обвинуваченого складу злочину.

Таким чином Позивач має право на звернення до суду з позовом про відшкодуванням шкоди у відповідності до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Разом з тим, згідно до вимог ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Як вбачається зі змісту ст. 51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов'язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України роз'яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача.

Судом позивачеві було роз`яснено право на заміну неналежного відповідача, проте клопотання про залучена співвідповідача чи заміну відповідача позивачем подано не було.

Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов'язаний визначити суб'єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів.

Звертаючись до суду із позовом про відшкодування шкоди Позивач визначив відповідачем ОСОБА_2 місцеву прокуратуру №3.

Разом із цим, належним відповідачем може бути прокуратура Дніпропетровської області, яка є юридичною особою, а не ОСОБА_2 місцева прокуратура №3 , які такого статусу немають.

Також, згідно з п.1.2 Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, затвердженого Наказом Державного казначейства України від 04.02.2008 року №39, п.13 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого Наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.96 року № 6/5/3/41, виконання судових рішень, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів здійснюється Державним казначейством України, яке є обовязковим відповідачем у справах, що стосуються відшкодування шкоди державою (за рахунок коштів держбюджету) згідно положень ч.2 п.10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року за №4.

Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснив, що пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному нормами ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 Цивільного процесуального кодексу України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред'явленим позовом.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов'язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання.

З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

При цьому, позивачем в судовому засіданні клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача не подавалось.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов'язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача).

Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що ОСОБА_2 місцева прокуратура № 3 є неналежним відповідачем, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання згідно зі ст.141 ЦПК України, враховуючи відмову в задоволенні позову та звільнення позивача від сплати судового збору в силу ст.14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судові витрати по справі слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 23, 48, 51, 81, 175, 258, 259, 263-268, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 місцевої прокуратури № 3, третя особа: прокуратура Дніпропетровської області, про відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 03.08.2018.

Суддя Н.Г. Гринь