Постанова

Іменем України

02 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 229/3600/16-ц

провадження № 61-22604св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 03 березня 2017 року у складі судді: Панової Т. Л. та рішення апеляційного суду Донецької області від 17 травня 2017 року у складі колегії суддів: Краснощокової Н. С., Азевича В. Б., Новосядлої В. М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті своєї матері, для вступу в права спадкування, вона звернулася до державного нотаріуса, де їй видали перелік необхідних документів, серед яких їй необхідно було надати виписку з державного акту про присвоєння земельній ділянці, на якій розташований будинок, кадастрового номера. Після отримання письмової згоди від власників суміжних земельних ділянок, в число яких входила і ОСОБА_5, на місцевість виїхали фахівці для виконання вимірювань. Всі дії фахівців проводилися в присутності власників суміжних земельних ділянок-сусідів. Ніяких зауважень, запитань від сусідів у тому числі і від ОСОБА_5 не надходило. Зміни земельних ділянок на місцевості не проводилися. Свою згоду на проведення замірів сусіди давали добровільно, ніяких загроз або обману з її боку не робилося.

Однак після цих подій ОСОБА_5 при зустрічі з нею стала ображати її, називаючи злочинницею і шахрайкою. Відповідач приходила до неї на роботу в Дружківський житлово-комунальний коледж Донбаської національної академії будівництва і архітектури, де вона працює головним бухгалтером, ображала її в присутності колег, звинувачувала в непрофесіоналізмі. Постійно пише на неї скарги, вказує, що вона аморальна особа і не має права працювати в коледжі, оскільки здійснює неправомірні дії в своїй роботі. На роботі вона має репутацію порядної людини, як головний бухгалтер, є професіоналом. Внаслідок дій відповідача вимушена відповідати на безліч питань працівників про обставини, що відповідач пише в своїх скаргах. Вимушена виправдовуватися за дії, яких не вчиняла. Діями відповідача їй завдана моральна шкода, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги в зв'язку з тим, що була ображена та принижена в присутності інших людей.

Позивач просила зобов'язати відповідача публічно вибачитися перед нею на загальних зборах працівників Дружківського житлово-комунального коледжу Донбаської національної академії будівництва і архітектури та всіх тих, хто проживає по АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_5 на її користь у відшкодування моральної шкоди 20 000,00 грн та судові витрати.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 03 березня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 грн, судові витрати в розмірі 1 929,20 грн. У решті позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_5 поширила негативну інформацію відносно позивача, не надавши доказів про те, що поширена інформація є достовірною, принизила честь та гідність позивачки, чим спричинила їй моральну шкоду, у зв'язку з чим стягнув з відповідачки на користь позивачки у відшкодування моральної шкоди 2 000,00 грн. У задоволенні вимог про зобов'язання відповідача вибачитись перед позивачем суд відмовив, оскільки такий спосіб судового захисту не передбачений законом.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 17 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 03 березня 2017 року змінено в частині розміру відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування моральної шкоди 200 грн.

Рішення мотивоване тим, що діями відповідача, яка поширила негативну недостовірну інформацію про позивача, принижена честь та ділова репутація позивача, а тому позивачу завдана моральна шкода. З урахуванням характеру та обсягу страждань позивача, засад розумності та справедливості, особи відповідача, яка є пенсіонером, особою з інвалідністю третьої групи з дитинства, колегія суддів апеляційного суду зробила висновок, що розмір стягненого судом відшкодування моральної шкоди підлягає зменшенню до 200 грн.

Додатковим рішенням апеляційного суду Донецької області від 24 травня 2017 року рішення Дружківського міського суду Донецької області від 03 березня 2017 року змінено в частині розміру стягнених з ОСОБА_5 судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору 19,29 грн.

У частині вимог про зобов'язання відповідача вибачитись перед позивачем рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалося та не переглядалося.

У червні 2017 року ОСОБА_5 подала касаційну скаргу на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 03 березня 2017 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 17 травня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржені рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не прийняв доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 Вважає, що показання свідків у цій справі є неправдивими, а суд апеляційної інстанції не прийняв до уваги статтю 41-1 Закону України «Про інформацію». Зазначає, що ОСОБА_4 намагалася обманним шляхом заволодіти її будинком.

У частині вимог про зобов'язання відповідача вибачитись перед позивачем рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалося та не переглядалося, а тому в касаційному порядку не переглядається.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 12 вересня 2016 року ОСОБА_5 звернулася до директора коледжу ОСОБА_6 з заявою, в якій просила видати їй копію наказу про призначення ОСОБА_4 на посаду головного бухгалтера, копію протоколу профспілки та зазначала, що у зв'язку з протизаконними і аморальними діями головного бухгалтера ОСОБА_4 вона була вимушена двічі звертатися до Міністерства освіти і науки України, 12 січня 2015 року, 21 березня 2016 року, і двічі на гарячу лінію Уряду, 10 березня 2016 року, 09 червня 2016 року, але отримала чотири відписки, в яких не надали конкретної відповіді, приховуючи моральний облік і законність призначення на посаду головного бухгалтера ОСОБА_4

Під час цього звернення, ОСОБА_5, в приймальні директора коледжу, у присутності заступника директора коледжу ОСОБА_7, влаштувала скандал, вимагаючи негайно видати їй документи про призначення ОСОБА_4 головним бухгалтером. На адресу ОСОБА_4 зазначала, що остання є шахрайкою, дає хабарі, діє на підставі підроблених документів.

Суди встановили, що факт поширення недостовірних відомостей щодо відповідачки підтверджений в суді першої інстанції показаннями свідка ОСОБА_7, яка пояснила, що у вересні 2016 року в приймальні директора коледжу ОСОБА_5 вимагала негайно видати їй документи про призначення ОСОБА_4 головним бухгалтером та надала з цього приводу заяву. У її присутності та секретаря ОСОБА_11 ОСОБА_5 говорила, що ОСОБА_4 є шахрайкою, перебуває під слідством, дає хабарі, підробила документи для кадастрового номеру. Свідок ОСОБА_8, який є сусідом позивача, підтвердив в судовому засіданні, що ОСОБА_5 розповсюджує серед сусідів інформацію, що ОСОБА_4 намагається заволодіти її будинком, земельною ділянкою. Свідок ОСОБА_9, яка є сусідкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5, пояснила в судовому засіданні, що ОСОБА_5 розказувала їй, що ОСОБА_4 намагається позбавити її будинку. Обзивала позивача аферисткою, шахрайкою. Звинувачувала ОСОБА_4, що начебто вона всіх купила, і треба розібратися як вона працевлаштувалася на роботу бухгалтером. Свідок ОСОБА_10 пояснила, що влітку 2016 року ОСОБА_5 спілкувалася з нею і казала, що ОСОБА_4 шахрайка, відбирає у неї землю.

Згідно 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до статті 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Встановивши, що ОСОБА_5 серед співробітників ОСОБА_4 та серед її сусідів поширювала недостовірну інформацію про те, що позивач є аферисткою, шахрайкою, дає хабарі, підробила документи для кадастрового номеру, вчиняє аморальні дії, суди зробили обґрунтований висновок про те, що особисті немайнові права позивача порушені та підлягають захисту шляхом компенсації моральної шкоди.

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Тому, враховуючи засади розумності і справедливості, обставини справи, колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції обґрунтовано визначено розмір компенсації моральної шкоди у сумі 200 грн.

Посилання ОСОБА_5 на ґрунтування рішення на завідомо неправдивих показаннях свідків позивача є необґрунтованими і також не можуть бути підставою для скасування рішення. Свідки, допитані в суді, були приведені до присяги, попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, що є кримінально карним діянням, належних та допустимих доказів про те, що показання свідків є завідомо неправдивими відповідачем не надано.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 03 березня 2017 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 17 травня 2017 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель