Постанова

Іменем України

25 липня 2018 року

м. Київ

справа № 631/1348/16-ц

провадження № 61-25328св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

представник відповідача - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області у складі судді Трояновської Т. М. від 06 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Піддубного Р. М., Котелевець А. В., Швецової Л. А., від 18 липня 2017 року

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 04 березня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 7 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 взятих на себе за кредитним договором зобов'язань не виконала, у зв'язку з чим станом на 26 квітня 2016 року утворилась кредитна заборгованість у розмірі 12 287,42 грн, з яких: 6 997,45 грн заборгованості за кредитом, 1 496,68 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, 4 161,98 грн пені, 950 грн штрафу, а також штрафи: 500 грн - фіксована частина, 561,31 грн - процентна складова.

Ураховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 12 287,42 грн та судові витрати.

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 06 вересня 2016 рокупозов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 04 березня 2011 року у розмірі 12 287,42 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, оскільки ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, це є підставою для стягнення з неї грошових коштів за цим договором. Із заявою про застосування позовної давності ОСОБА_1 не зверталась.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діяла в інтересах ОСОБА_1, відхилено.

Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 06 вересня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, погодився з висновком місцевого суду, зазначивши, що той факт, що ОСОБА_1 не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції, не є порушенням норм ЦПК України, оскільки, будучи належним чином повідомленою про дату судового засідання, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності немає підстав, оскільки в районному суді заяви вона не подавала і не була позбавлена такої можливості. Стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права і суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності. При цьому правильність розрахунку заборгованості ОСОБА_1 не оспорюється, він відповідає вимогам закону та умовам договору.

У серпні 2017 рокуОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що пунктом 7 частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту строк давності якого минув, незалежно від наявності заяви, про що роз'яснено судам у пункті 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову і не обгрунтовано задовольнив позовну заяву, не застосувавши до спірних правовідносин строк позовної давності.

Крім того, розрахунок суми боргу не є належним та допустимим доказом у розумінні статей 58, 59 ЦПК України 2004 року, який підтверджує сплату боргу, разом з тим платіжні документи на перерахунок цих сум у матеріалах справи відсутні.

Також суд повинен був відмовити в частині стягнення штрафу, оскільки одночасне стягнення пені і штрафу призведе до притягнення відповідача до подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж самого виду за одне й те саме правопорушення невиконання умов договору щодо повернення у встановлений строк та у відповідних сумах отриманих у кредит коштів.

При цьому матеріали справи не містять відомостей, яку пеню було застосовано позивачем під час розрахунку суми боргу, чи ту, яка була викладена в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (додану до позовної заяви), чи ту, яка вказана на сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до пункту 2.1.1.12.6.1. Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Розмір нарахованої пені у розмірі 4 161,98 грн значно більший половини вартості продукції, тому вимога про стягнення пені підлягала б частковому задоволенню відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України.

Умови та правила надання банківських послуг вона не підписувала та з ними не була ознайомлена.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

12 травня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення частково не відповідають.

Судом установлено, що 04 березня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 7 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач свої зобов'язання за договором не виконала, у зв'язку з чим утворилась кредитна заборгованість.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідач на підставі пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цих Договором.

Умовами кредитного договору, а саме пунктом 2.1.1.12.2.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом, клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування.

При непогашенні суми простроченого кредиту згідно з пунктом 2.1.1.12.6.1. Умов та правил надання банківських послуг на суму від 100 грн, клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів.

Крім того, у пункті 2.1.1.7.6 кредитного договору визначено, що при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору (500 грн + 5 % від суми позову). Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

При цьому суд зробив правильний висновок, що оскільки взяті на себе зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконувала, то з неї підлягає стягненню на користь банку заборгованість за кредитним договором, яка складається з боргу за кредитом, процентами за користування ним та пені.

Посилання касаційної скарги на пункт 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» є безпідставним, оскільки він був змінений постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 7 і відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6-126цс13, згідно з якою положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про сплив позовної давності незалежно від подання про це заяви стосується лише позасудового вирішення спору.

Будучи належним чином повідомленою про дату судового засідання в районному суді (а.с. 64, 67), подавши заяву про визнання позовних вимог і розгляд справи без її участі (а.с. 68), ОСОБА_1 при цьому заяву про застосування позовної давності не подала.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню в частині стягнення штрафу з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог, в іншій частині судові рішення підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 06 вересня 2016 рокута ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2017 року в частині стягнення штрафу скасувати.

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу відмовити.

В іншій частині судові рішення залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк