Постанова

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа №415/6985/15-ц

провадження № 61-20196св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В.І., Крата В.І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Другий воєнізований гірничорятувальний загін,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Другого воєнізованого гірничорятувального загону на рішення апеляційного суду Луганської області від 15 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Дронської І. О., Карташова О. Ю., Яреська А. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Другого воєнізованого гірничорятувального загону (далі - Другого ВГРЗ) про стягнення заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог указував, що з 14 травня 2009 року працював у Другому ВГРЗ. Наказом від 05 січня 2015 року № 27-к він звільнений з роботи на підставі частини першої статті 36 КЗпП України - за угодою сторін. Під час звільнення відповідач не виплатив йому заборгованість по заробітній платі за період з серпня 2014 року до грудня 2014 року.

Посилаючись на викладене просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 21 788,62 грн.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 29 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів факт перебування з відповідачем у трудових відносинах та не надав належних доказів на підтвердження розміру неотриманої заробітної плати.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 15 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено: стягнуто з Другого ВГРЗ на користь ОСОБА_4 заборгованість із виплати заробітної плати в сумі в сумі 21 788,62 грн за період з серпня до грудня 2014 року. Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що факт перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем є доведеним, а розмір заборгованості по заробітній платі, яку відповідач не виплатив підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

У березні 2017 року Другий ВГРЗ подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки апеляційного суду ґрунтуються на припущеннях, під час ухвалення оскаржуваного рішення апеляційний суд неповно з'ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не звернув уваги на те, що адміністративна будівля, де раніше знаходився штаб Другого ВГРЗ в м. Стаханові Луганської області, захоплена незаконними збройними формуваннями так званої «ЛНР»; документація, печатки та первинні бухгалтерські документи знаходяться під їхнім контролем, тому відповідач не має можливості підтвердити або спростувати наявність заборгованості перед позивачем.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Відзиву на касаційну скаргу від позивача не надходило.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, щокасаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

20 квітня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що наказом від 14 травня 2009 року №144-к ОСОБА_4 прийнятий на роботу до Другого ВГРЗ респіраторщиком п'ятого розряду.

У зв'язку з проведенням на території Луганської області антитерористичної операції 07 листопада 2014 року місцезнаходження Другого ВГРЗ змінено та зареєстровано на підконтрольній Україні території за адресою: Луганська обл., м. Лисичанськ, вул. ім. Сосюри (Свердлова), 197.

Дані про те, що позивач приступив до виконання своїх обов'язків за новим місцем знаходження відповідача, в матеріалах справи відсутні.

Суди не перевірили і не дали належної оцінки доводам відповідача про те, що надана позивачем копія наказу про його звільнення від 05 січня 2015 року, посвідчена печаткою відділу кадрів відповідача після зміни місцезнаходження Другого ВГРЗ, а також, що будівля штабу Другого ВГРЗ у м. Стаханові Луганської області була захоплена незаконними збройними формуваннями так званої «ЛНР» і печатка відділу кадрів, якою завірено зазначений наказ та первинні бухгалтерські документи, в тому числі щодо нарахування та виплати заробітної плати працівникам Другого ВГРЗ,знаходяться під їхнім контролем.

Сам по собі факт перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану ним роботу.

Суд першої інстанції не встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, а апеляційний суд допущені судом першої інстанції порушення не усунув і передчасно дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. За таких обставин судове рішення апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього суду.

Відповідно до пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК Українипідставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК Українита ухвалене з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Другого воєнізованого гірничорятувального загону задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 15 лютого 2017 року скасувати, передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат

В.П. Курило