Справа № 461/2126/18
пр.№ 2/464/1065/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.08.2018 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Горбань О.Ю.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Галицького обєднаного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа Управління Державної казначейської служби України у Галицькому районі м.Львова про стягнення шкоди,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача майнової шкоди у розмірі 4045,93 грн. Обґрунтовує позов тим, що у березні 2013 року звернувся за місцем отримання пенсії до Управління ПФУ в Галицькому районі м.Львова з метою оформлення документів та передачі їх на розгляд Комісії зі встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною. Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова відмовило йому у скеруванні документів на розгляд Комісії зі встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною, про що повідомили його листом № 602/П-20 від 28.05.2013. Позивач, скориставшись своїм правом, звернувся з адміністративним позовом до Галицького районного суду м.Львова, постановою Галицького районного суду м.Львова від 26.03.2014 по справі № 461/11220/13-а його позов задоволено, визнано незаконними дії Управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м.Львова щодо відмови у передачі документів ОСОБА_2 на розгляд Комісії зі встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2014 апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м.Львова залишено без задоволення, а постанову Галицького районного суду м.Львова від 26.03.2014 - без змін. Із врахуванням вказаного рішення, головою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на розгляд Комісії зі встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною подано клопотання від 24.10.2014 № 31-3426 про призначення відповідної пенсії позивачу. З листа Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова від 01.12.2014 № 12441/10-14 позивач дізнався, що Комісією зі встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною при Львівській обласній державній адміністрації відмовлено ОСОБА_2 у встановленні пенсії за особливі заслуги перед Україною та відхилено клопотання Голови Галицької РА ЛМР як таке, що не відповідає вимогам п.6 ст.1 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною».

Не погоджуючись із рішенням Комісії, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду. Постановою Галицького районного суду м.Львова від 19.03.2015 його позов задоволдено, визнано незаконним рішення, оформлене протоколом № 17 від 25.11.2014 про відмову у встановленні пенсії за особливі заслуги перед Україною та зобовязано відповідача прийняти рішення про встановлення ОСОБА_2 пенсії за особливі заслуги перед Україною. Постановою апеляційного адміністративного суду від 15.09.2015 у справі № 876/5137/15 скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.05.2017 скасовано постанову суду апеляційної інстанції та залишено в силі постанову Галицького районного суду м.Львова від 19.03.2015 та підтверджено право ОСОБА_2 на призначення пенсії за особливі заслуги перед Україною. Враховуючи те, що вказане рішення набрало законної сили, Комісією зі встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною прийнято рішення про призначення ОСОБА_2 відповідної пенсії, але лише з 27.06.2017, про що повідомлено листом № 7215/02-30 від 30.06.2017. Не погоджуючись із датою призначення пенсії, ОСОБА_2 звернувся з відповідними заявами в Головне управління ПФУ у Львівській області та до Комісії зі встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною при Львівській обласній державній адміністрації. За його зверненням, рішення Комісії про встановлення ОСОБА_2 пенсії за особливі заслуги перед Україною з 27.06.2017 переглянуто, 27.07.2017 прийнято нове рішення про призначення ОСОБА_2 вищевказаної пенсії з 22.10.2014 дати оформлення заяви про порушення клопотання про встановлення пенсії за особливі заслуги перед Україною. Вважає, що в результаті незаконних дій відповідача йому завдано майнову шкоду у вигляді збитків, а саме неотримання пенсії за особливі заслуги перед Україною за період з 23.03.2013 по 22.10.2014 у розмірі 4045,93 грн., яку просить стягнути у судовому порядку.

Ухвалою суду від 11.05.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.

Відповідач у визначений судом строк подав відзив на позов, який долучений до матеріалів справи.

Ухвалою від 07.06.2018 клопотання представника позивача про розгляд справи з викликом сторін залишено без задоволення.

18.06.2018 від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що постановою Галицького районного суду м.Львова від 26.03.2014 (по справі №461/11220/13а) визнано незаконними дії Управління ПФУ у Галицькому районі м.Львова щодо відмови у передачі документів ОСОБА_2 на розгляд Комісії з встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною. Дана постанова залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2014 та набрала законної сили.

Сторонами не оспорюється, а матеріалами справи підтверджується, що судове рішення відповідачем виконано: документи позивача передані на розгляд Комісії з встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною при Львівській обласній державній адміністрації. За результатами розгляду документів, переданих на виконання згаданої постанови Галицького районного суду м.Львова, Комісією прийнято рішення про відмову у встановленні позивачеві пенсії за особливі заслуги перед Україною.

З копії постанови Галицького районного суду м.Львова від 19.03.2015 (у справі № 461/2314/15-а), вбачається, що зобовязано Комісію прийняти рішення про встановлення позивачеві пенсії за особливі заслуги перед Україною.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 18.05.2017, на засіданні Комісії 27.06.2017 прийнято рішення про встановлення позивачу пенсії за особливі заслуги перед Україною.

На засіданні Комісії 27.07.2017, з урахуванням неодноразових звернень позивача, прийнято рішення про встановлення пенсії за особливі заслуги перед Україною з 22.10.2014.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити в своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч.2.ст.5 ЦПК).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ч.4,5ст.12 ЦПК)

Статтею 152 Конституції України визначено, що фізичним або юридичним особам гарантоване право на відшкодування державою у встановленому законом порядку матеріальної чи моральної шкоди, завданої актами і діями, що визнані неконституційними.

Статтею 22 ЦК України гарантовано право особі на відшкодування збитків завданих у результаті порушення її цивільного права.

Частиною 2 цієї статті визначено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Збитки позивача полягають не в його реальних втратах, яких він зазнав або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його цивільного права, про що зазначив Верховний Суд України у постанові №6-237цс16 від 18 травня 2016 року.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх службових повноважень.

Відповідно до ст. 22, 1166, 1173,1175 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з ст. 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Вищезазначена норма є спеціальною по відношенню до положення ст. 1173 ЦК України, оскільки для її застосування необхідні певні особливі умови, а саме: завдання шкоди в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта та визнання такого нормативно-правового акту незаконним та його скасування.

Встановлено, що діями відповідача порушено конкретне право позивача на майно, яке розглядається як автономне поняття в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та полягає в правомірному очікуванні. Мається на увазі, що набувши право на пенсію за особливі заслуги, позивач мав право очікувати отримання пенсійних виплат у розмірі визначеному законодавством на дату виникнення такого права.

Разом з тим, суб'єктом відшкодування завданої шкоди є держава і шкода відшкодовується за рахунок державного бюджету.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі №6-237цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначив як відповідача ОСОБА_3 об»єднань управління Пенсійного фонду України у Львівській області, а відповідно до ст. 1173 ЦК України відповідачем в даній справі має бути Державна казначейська служба України.

Враховуючи наведене, відповідач є неналежним відповідачем, котрий відповідно ст. 1173 ЦК України, ст. 25 Бюджетного кодексу України може відшкодовувати шкоду фізичній або юридичній особі завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень та відповідно вчиняти дій щодо списання коштів державного бюджету для відшкодування такої шкоди, тому у задоволенні позову слід відмовити, оскільки такий пред"явлений до неналежного відповідача.

На підставі ст. 22, 1173 ЦК України, ст. 25 Бюджетного кодексу України, керуючись ст.ст. 76-81, 82, 258, 262, 264, 265, 268 ЦПК України, , суд,

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Галицького об»єднаного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа Управління Державної казначейської служби України у Галицькому районі м.Львова про стягнення шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку визначеному ЦПК України протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення через Сихівський районний суд м.Львова до апеляційного суду Львівської області.

Суддя О.Ю.Горбань