АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

суддів: Лобова О.А., Дорош А.І.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на рішення Октябрського районного суду м. Полтавивід 11 червня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Материнки М.О.в м. Полтава, зі складанням повного тексту рішення - дата не вказана, у справі за позовом ОСОБА_2, в особі представника ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в якому просив визнати дії відповідача, щодо нарахування відсотків за Договором про іпотечний кредит № 2203/085488 від 15.12.2015 року за період: з 16.01.2016 р. по 03.03.2016 р.; з 03.08.2016 р. по 03.10.2016 р.; з 04.12.2016 р. по 28.01.2017 р.; з 31.03.2017 р. по 30.05.2017 р. - неправомірними; зобов'язати відповідача зарахувати, у вказані періоди, сплачені ОСОБА_2 проценти за користування кредитними коштами у рахунок дострокового часткового погашення основного боргу (тіла кредиту).

Позовні вимоги обґрунтував тим, що між ним та відповідачем 15.15.2015 року був укладений Договір про іпотечний кредит № 2203/085488 терміном до 15.12.2025 року. Позивач звернувся до відповідача із заявою про не нарахування процентів по Договору, оскільки має право на отримання пільг, передбачених п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». ОСОБА_2 було відмовлено, оскільки він не відноситься до кола осіб, на яких поширюється дія Закону. Позивач вважає таку відмову неправомірною, що і стало підставою звернення до суду з вказаним позовом.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11 червня 2018 року, в задоволенні позову ОСОБА_2, в особі представника ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, - відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився ОСОБА_2, в інтересах якого апеляційну скаргу подав представник - ОСОБА_3, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи та неналежну оцінку доказів, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що позивач є учасником бойових дій; відповідно до довідок, дійсно приймав участь в антитерористичній операції під час проходження служби на посаді поліцейського батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Полтава» ГУНП України в Полтавській області. Вважає, що він відноситься до складу правоохоронних органів спеціального призначення, а відтак має право на пільги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк»вважає дану скаргу безпідставною та необґрунтованою, а рішення місцевого суду таким, що ухвалене з додержанням вимог Закону.

На підставі ч. 13 ст. 7 та ст. 369 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами у справі, що 15 грудня 2015 року між ОСОБА_2 та ПАТ"Державний ощадний банк України", в особі Територіально відокремленого безбалансового відділення № 10016/0112 філії - Полтавське обласне управління публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", було укладено Договір про іпотечний кредит № 2203/085488, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти для споживчих потреб на загальну суму 175 000,00 грн., терміном до 15.12.2025 р. зі сплатою 23,0 % річних.

Позивач належним чином виконує обов'язок з повернення кредиту щомісячними платежами; сплачує відсотки за кредитом. Штрафні санкції по Договору не нараховуються та станом на момент розгляду спору судом відсутні.

Судом встановлено, що позивач, як старший сержант поліції, проходив службу на посаді поліцейського батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Полтава» ГУНП України в Полтавській області, на підставі відповідних наказів, - з 16.01.2016 р. по 03.03.2016 р., з 03.08.2016 р. по 03.10.2016 р., з 04.12.2016 р. по 28.01.2017 р., з 31.03.2017 р. по 30.05.2017 р., безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Луганської області.

З копії посвідчення серії НОМЕР_1 від 26.05.2015 р. вбачається, що ОСОБА_2 є учасником бойових дій.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є суб'єктом спеціального права, на якого розповсюджуються пільги, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки дія цього Закону не поширюється на працівників Національної поліції, які перебували у службовому відрядженні у складі сил та засобів, залучених до проведення антитерористичної операції.

Колегія суддів вважає, такі висновки суду першої інстанції вірними та такими, що відповідають встановленим у справі обставинам.

Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 такого змісту: «військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються».

Судом встановлено, що позивач, як старший сержант поліції, проходив службу на посаді поліцейського батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Полтава» ГУНП України в Полтавській області, брав участь в антитерористичній операції. Позивач є учасником бойових дій та нього розповсюджуються пільги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Стаття 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», містить вичерпний перелік пільг належних учасникам бойових дій та особам, прирівняних до них. Вказана норма не передбачає такої пільги, як не нарахування процентів за користування кредитом.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що сфера дії цього закону поширюється на: 1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та, правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронні органи), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов'язок за межами України, та членів їх сімей.

З листа Департаменту кадрового забезпечення МВС України від 25.10.2014 р. № 6-4-6702, щодо статусу працівників підрозділів міліції, слідує, що усі працівники міліції, у тому числі і працівники спеціальних підрозділів міліції головних управлінь, управлінь МВС України в областях, є особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, тому не відносяться до кола осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей».

Відповідно до норм що містяться в Законі України «Про Національну поліцію» працівники поліції, спеціальних підрозділів головних управлінь є правоохоронними органами складу органів внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється Законом України «Про Національну поліцію», Дисциплінарним Статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-VI, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114, та іншими нормативно-правовими актами.

З викладеного вбачається, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог, оскільки пільги, на яких наполягає позивач, визначені спеціальним законом із спеціальним колом суб'єктів - Законом України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до яких позивач не відноситься.

Посилання ОСОБА_2, як на підставу задоволення позову на те, що він має статус учасника бойових дій та був учасником антитерористичної операції, є помилковими, оскільки ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей» чітко визначає коло осіб на яких поширюється дія вказаного закону, під дію якого він не підпадає, оскільки при отриманні статусу учасника бойових дій, позивач мав звання старшого сержанта поліції, проходив службу в складі поліцейського батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Полтава» ГУНП України в Полтавській області.

Слід зазначити, що ОСОБА_2, посилаючись на вимоги п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ставить вимоги не нараховувати штрафні санкції, пеню за невиконання зобов'язань перед Банком, в свою чергу, за повідомленням Банку, позивач належним чином виконує взяті на себе зобов'язання та не має нарахованих штрафних санкцій і пені.

Переглядаючи оскаржуване рішення, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 не надано будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджували б наявність підстав щодо задоволення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Як передбачено ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які відповідають обставинам справи, встановлені відповідно до вимог процесуального закону, наданим доказам дана належна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим, колегія суддів, приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись: ст. 367, п. 1, ч. 1 ст. 374, п. 1 ст. 375, 381, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 червня 2018 року -залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: О.О. Панченко

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов