Суддя Саркісян О. А.
Справа № 644/8344/17
Провадження № 2/644/475/18
02.08.2018

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Саркісян О.А.,

при секретарі - Зоріній Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкування бабусі з онуком, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила зобовязати ОСОБА_2, батька її онука ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, надати їй час на спілкування з онуком кожної неділі з 08-00 до 20-00 годин, надати їй точну інформацію, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін повідомити їй про це на наступний день з дня настання таких обставин.

В обґрунтування позову зазначила, що вона є матірю ОСОБА_3 та бабусею ОСОБА_4. ОСОБА_3 у звязку з матеріальними та соціально-побутовими проблемами звернулася з заявою до Харківського міського голови про тимчасове влаштування малолітнього сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до обласного дитячого будинку. Виконавчим комітетом Харківської міської ради прийнято рішення від 23.06.2016 року №174 щодо влаштування ОСОБА_4 до обласного будинку дитини на повне державне забезпечення. Службою у справах дітей Червонозаводського району дитину було влаштовано до комунального закладу охорони здоровя «Обласний будинок дитини №3». Позивач зазначає, що весь цей час вона відвідувала свого онука, проводила з ним час, піклувалася та дбала про нього, однак отримувала перешкоди від адміністрації щодо відвідування. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.04.2017 року її позов задоволено частково. Зобовязано КЗОЗ «Обласний будинок дитини №3» надати їй довідку щодо стану здоровя онука та здійснюваних щодо нього медичних заходів, а також зобовязано КЗОЗ «Обласний будинок дитини №3» організувати її спілкування з онуком в умовах закладу з 17.00 год. до 20.00 год. кожної неділі місяця. Позивач відвідувала та спілкувалась з єдиним онуком, наскільки це було можливо в умовах дому дитини. Рішенням Виконавчого комітету ХМР від 17.10.2017 року №647 було вирішено передати на виховання та спільне проживання батьку, ОСОБА_2, малолітню дитину, ОСОБА_4. Позивач вказує, що дуже зраділа, що дитина буде знаходитися на вихованні батька, а не у будинку дитини. Та сподівалася, що вони з ним знайдуть спільну мову і вона зможе спілкуватися з онуком та брати участь у його вихованні. Але вона не отримала змоги спілкуватися з онуком. Позивач зазначила, що дуже любить онука, має бажання та право спілкуватися з ним, та брати участь у його вихованні.

Позивач у судове засідання не зявилася, раніше надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, у звязку зі станом здоровя.

Відповідач та його представник у судове засідання не зявилися. Представник відповідача подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином. Причини неявки не відомі.

Представник третьої особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлені належним чином.

З відзиву на позовну заяву ОСОБА_1, наданого представником відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 вбачається, що з позовом відповідач не погоджується, вважає його необґрунтованим, безпідставним, а обставини викладені в тексті позовної заяви надуманими та такими, що не відповідають дійсності. Влітку 2017 року відповідачу стало відомо про те, що в нього є малолітній син, ОСОБА_4 (до внесення змін до свідоцтва про народження дитини ОСОБА_6), ІНФОРМАЦІЯ_1, матірю якого є ОСОБА_3, та який практично з народження перебував на вихованні в КЗОЗ «Обласному будинку дитини №3». На той час відповідач перебував у ОСОБА_7, де проходив процедуру отримання громадянства Держави ОСОБА_7, та не зміг відразу приїхати до України щоб забрати дитину. 13.09.2017 року відповідача було визнано батьком малолітнього ОСОБА_6 та відповідно, внесено зміни до актового запису про народження дитини та видано нове свідоцтво про народження, серія 1-ВЛ №489475, яким прізвище та по-батькові дитини було змінено з ОСОБА_6 на ОСОБА_4. Відповідно до Рішення Виконавчого комітету ХМР №647 від 11.10.2017 року малолітнього ОСОБА_4 було передано на виховання та спільне проживання батьку, ОСОБА_2 13.11.2017 року відповідач забрав сина з дитячого будинку та 17.11.2017 року зареєстрував місце проживання дитини за своєю адресою проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2. За цією адресою дитина проживала з бабусею ОСОБА_8 (матірю відповідача) та нянькою до того часу, як батько збирав всі необхідні документи для виїзду дитини до ОСОБА_7 на постійне місце проживання. Зазначає, що протягом часу проживання дитини з бабусею, позивач не навідувалася та відповідач навіть не здогадувався про її бажання спілкуватися з онуком. Адже мати дитини ОСОБА_3 завжди наголошувала про байдужість позивача до її долі та долі онука, а при переданні дитини з дитячого будинку батьку, директор закладу повідомила, що дитиною а ні бабуся, а ні мати близько року не цікавились. Твердження позивача щодо того, що вона приходила до місця проживання онука, однак не змогла з ним побачитись, не відповідають дійсності, та не підтверджується жодним доказом. Також, вказує, що на даний час ОСОБА_4 разом зі своїм батьком, відповідачем по справі, виїхав на постійне місце проживання (з дозволу матері дитини ОСОБА_3І.) до країни ОСОБА_7, де дитина поставлена на офіційний облік та проходить досить складний курс лікування, з огляду на проблеми зі здоровям, з якими дитина народилася. Тому, хоч відповідач фактично не заперечує щоб позивач спілкувалася з онуком, однак з огляду на те, що дитина не перебуває на України, не може фізично забезпечити таке спілкування. Тому просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

В матеріалах справи є письмові пояснення третьої особи ОСОБА_3, в яких вона зазначає, що є матірю малолітнього ОСОБА_4. З заявленими позовними вимогами вона не погоджується з огляду на те, що після народження сина виявилася в такій ситуації, при якій не мала жодних належних умов для виховання дитини, в тому числі коштів на її утримання. При зверненні по допомогу до своє матері, позивача по справі, щодо допомоги в вихованні сина, як матеріальної так і моральної підтримки, отримала відмову, та повну байдужість до їхньої долі, у звязку з чим вони з позивачем посварилися та досі перебувають в поганих стосунках. Не маючи можливості виховувати та утримувати дитину вона звернулась до Харківської міської ради з заявою щодо влаштування сина до дитячого будинку. За весь період перебування дитини в Обласному дитячому будинку позивач дійсно декілька разів навідувалася до онука, однак, як їй було повідомлено директором дитячого будинку, її поведінка біля дитини викликала застереження, так як позивач могла дозволити собі легку нецензурну лексику, грубі вирази, куріння біля дитини на прогулянках. Така поведінка позивача, призвела до того, що вона була проти побачень бабусі з дитиною. Після того, як біологічний батько дитини, дізнався про її існування та виявив бажання встановити батьківство та забрати дитину з дитячого будинку до себе на виховання та проживання, а в подальшому переїхати з дитиною до ОСОБА_7, вона дуже зраділа за сина та робила все можливе щоб допомогти в цьому. Вона надала відповідачу нотаріальний дозвіл на виїзд сина за кордон до Держави ОСОБА_7 в супроводі батька та дозвіл на постійне проживання у ОСОБА_7. 18.03.2018 року відповідач разом з сином ОСОБА_4 вилетіли до ОСОБА_7. Також зазначила, що відповідач не заперечує проти спілкування сина з бабусею, в разі виявлення зі сторони позивача бажання спілкуватися з онуком, в повній мірі сприяв би їх зустрічі. Однак, протягом часу проживання дитини за адресою батька, позивач жодного разу не намагалась зустрітися з онуком. Як їй відомо, відразу після прибуття до ОСОБА_7 пройшов повний медичний огляд та зараз знаходиться на лікуванні з декількома діагнозами, в тому числі у кардіолога та невролога, а також проходить курс з розвитку для дітей, що відстають у розвитку. Відповідач має постійне місце роботи в країні та досить високий стабільний дохід, а тому в найближчі роки відповідач з сином не планують приїжджати до України. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вимогами ч.3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, народився 19.01.2016 року. Його батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія 1-ВЛ № 489475. (а.с.7)

Позивач ОСОБА_1 є рідною бабусею ОСОБА_4.

Дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходився у Комунальному закладі охорони здоровя «Обласний будинок дитини №3» на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради № 174 від 23.03.2016 року.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.04.2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобовязано КЗОЗ «Обласний будинок дитини №3» надати ОСОБА_1 довідку щодо стану здоровя онука, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та здійснюваних щодо нього медичних заходів. Зобовязано КЗОЗ «Обласний будинок дитини №3» організувати спілкування ОСОБА_1 з онуком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в умовах закладу з 17.00 год. до 20.00 год. кожної неділі місяця.

Як вбачається з рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради від 11.10.2017 року №647 на підставі заяви батька дитини, ОСОБА_2, було вирішено передати малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виховання та спільне проживання батьку, ОСОБА_2. (а.с.8).

Актом про вибуття дитини у сімю батьків від 13.11.2017 року, складеним адміністрацією КЗОЗ «Обласний будинок дитини №3» підтверджується факт пеередання дитини ОСОБА_4 (ОСОБА_6І.), ІНФОРМАЦІЯ_1, батьку ОСОБА_2

З довідки про реєстрацію місця проживання дитини Департаменту реєстрації ХМР від вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою батька ОСОБА_2, а саме: АДРЕСА_1. З 17.11.2017 року.

З листа Департаменту служб у справах дітей ХМР вбачається, що малолітній ОСОБА_4, 191.2016 року народження, на підставі рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.06.2017 №174 був влаштований до КЗОЗ «Обласний будинок дитини №3» на повне державне забезпечення. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради від 17.10.2017 року №647 дитину було передано на виховання та спільне проживання батьку, ОСОБА_2 Матір дитини, ОСОБА_3, надала нотаріально посвідчену заяву від 24.11.2017 року, згідно з якою вона надає дозвіл на виїзд на постійне місце проживання до держави ОСОБА_7 її малолітнього сина, ОСОБА_4. Відповідно до Постанови Кабінету міністрів України «питання діяльності органів опіки та піклування, повязані із захистом прав дитини» №866 від 24.09.2009 року, служба у справах дітей за місцем проживання дитин6и складає висновок щодо участі у вихованні дитини того з батьків, що проживає окремо від дитини або щодо участі баби, діда у вихованні онуків. Оскільки ОСОБА_4 рустам у м. Харкові не мешкає, надання висновку щодо участі баби у спілкуванні з онуком не відноситься до компетенції Департаменту служб у справах дітей ХМР. Повідомили, що позивач ОСОБА_1 запрошувалася на співбесіду до Департаменту служб, але не зявилася та ніяких документів, передбачених чинним законодавством України при вирішенні зазначеного питання, не надала. Таким чином, надати висновок органу опіки та піклування не вбачається можливим.

Відповідно до ч. 8, 9, 10 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно до ст. 263 Сімейного Кодексу України спір щодо участі діда та баби у вихованні вирішується судом відповідно до статті 159 Сімейного Кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікованої Постановою Верховної ради Української РСР N 789-XII від 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає, що відповідач, батько ОСОБА_4, перешкоджає їй у спілкуванні з онуком, хоча вона має таке бажання та можливість.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом, та підтверджується письмовими доказами, відповідач з сином ОСОБА_4 16.01.2016 року виїхав до Держави ОСОБА_7 18.03.2018 року.

Мати дитини ОСОБА_3 надала дозвіл на виїзд на постійне місце проживання за кордон до держави ОСОБА_7, свого малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, заява посвідчена 24.11.2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9, №364.

Відповідно до вимог ст. 257 Сімейного Кодексу України баба, дід мають право спілкуватися зі своїми онуками, брати участь у їх вихованні.

Батьки та інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою та дідом прав щодо виховання онуків. Якщо такі перешкоди чинять, дід та баба мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Не повідомлення батьком дитини - відповідачем позивачу- бабусі ОСОБА_1 того факту, що дитина змінила своє місце проживання ( яке було відоме бабусі) , а також неповідомлення адреси нового місця проживання дитини, де б вона і в якій державі не проживала, фактично є перешкодою, яку спричинив відповідач для здійснення бабусею свого права на спілкування , участь у вихованні онука ОСОБА_4.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та вважає необхідним зобовязати відповідача ОСОБА_2 надати позивачу інформацію щодо проживання, перебування онука ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а у разі настання таких змін повідомляти про це її на наступний день з дня настання таких обставин підлягають задоволенню.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог суд відмовляє з мотивів, викладених вище у рішенні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4,12, 13, 76, 77, 81, 82, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 1,7,10,159, 257, 263 Сімейного Кодексу України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР N 789-XII від 27.09.1991 року), суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, місце реєстрації: м.Харків, вул. Гордієнківська, 29 до ОСОБА_2, місце реєстрації: АДРЕСА_2, треті особи: ОСОБА_3, місце реєстрації: м.Харків, вул. Гордієнківська, 29, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, місцезнаходження:м.Харків, вул.Чернишевська, 55 про усунення перешкод у спілкування бабусі з онуком - задовольнити частково.

Зобовязати відповідача ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 інформацію щодо проживання, перебування дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а у разі настання таких змін повідомляти про це її на наступний день з дня настання таких обставин.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи Апеляційному суду Харківської області через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 09.08.2018 року.

Суддя О.А.Саркісян