Справа № 428/8876/18
Провадження №2/428/1494/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2018р. Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

судді Юзефовича І.О.

при секретарі Продченко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання права власності на самочинно реконструйовану квартиру,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання права власності на самочинно реконструйовану квартиру, мотивуючи вимоги тим, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, в якій позивачем ОСОБА_1 було зроблено реконструкцію шляхом добудови балкону. Зазначена реконструкція квартири на даний час перешкоджає позивачу ОСОБА_1 у позасудовому порядку оформити правовстановлюючі документи на належну їй квартиру. Тому, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом і просить суд визнати за нею право власності на самочинно реконструйовану квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 57,6кв.м., житловою площею 36,6кв.м..

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Представник відповідача Сєвєродонецької міської ради Луганської області у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти позовних вимог не заперечував.

У зв'язку з неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири серія НОМЕР_2, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Малаховою О.О., реєстр №599, ОСОБА_1 набула на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 52,9кв.м., житловою площею 37,8кв.м.. Зазначене право власності також підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №86542101 від 05.05.2017р.. Відповідно до копії технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 виготовленого 13.07.2018р. ПП «Бюро технічної інвентаризації та оцінки», квартира АДРЕСА_2, загальною площею 57,6кв.м., житловою площею 37,8кв.м., обладнана балконом площею 6,4кв.м..

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд враховує наступне.

Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із п. 7 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ не може бути застосовано правила статті 376 ЦК при вирішенні справ за позовами про визнання права власності на самочинно переобладнані квартири в багатоквартирних будинках різних житлових фондів, оскільки такі правовідносини врегульовано іншими нормами законодавства, зокрема статтею 383 ЦК та відповідними нормами Житлового кодексу України щодо власників квартир.

Відповідно до ст. 152 ЖК УРСР (у редакції Закону України від 12.02.2015 року № 191- VIII), виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується.

Відповідно до Пункту 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Відповідно до підпункту 1.4.1 пункту 1.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 травня 2005 року, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень у будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Таким чином, з матеріалів справи, судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 було здійснено реконструкцію належної їй на праві приватної власності квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, шляхом добудови балкону загальною площею 6,4кв.м. без дозволу органу місцевого самоврядування - Сєвєродонецької міської ради Луганської області.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що обставини, викладені ОСОБА_1 в обґрунтування позову знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, а отже позов ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання права власності на самочинно реконструйовану квартиру, підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 15, 43-44, 47-49, 247, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України , суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання права власності на самочинно реконструйовану квартиру, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2., і.н. НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3, паспорт серія НОМЕР_3 виданого Сєвєродонецьким МВУМВС України в Луганській області 08.11.2006р.) право власності на самочинно реконструйовану квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 57,6кв.м., житловою площею 36,6кв.м..

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя