Справа № 379/720/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

10.08.2018 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого: судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря Різник Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Таращі справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Сігма Автолізинг» про визнання правочину недійсним та застосування реституції,

ВСТАНОВИВ:

04.06.2018 позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати недійсним Договір фінансового лізингу № 01584 від 12.02.2018, укладений між ним та відповідачем, стягнути з відповідача на його користь кошти загальною сумою 23500,00 грн., як незаконно отримані за наслідками укладення зазначеного договору, судовий збір стягнути з відповідача в дохід держави. В обґрунтування позов зазначив, що 12 лютого 2018 року між ним та ТОВ «Сігма Автолізинг» було укладено Договір фінансового лізингу № 01584, предметом якого є надання Партнеру послуг, спрямованих на придбання автомобіля марки/моделі Lada на суму 8 598,00 дол. США, гривневий еквівалент вартості автомобіля становить 234 300,00 грн. З метою отримання автомобіля марки/моделі Lada на суму 8 598,00 дол. США, гривневий еквівалент вартості автомобіля становить 234 300,00 грн., він перерахував відповідачу 23 500,00 грн. Проте в подальшому, ознайомившись із умовами договору, зрозумів, що умови зазначеного договору не відповідають діючому законодавству та порушують його права як споживача, предмет лізингу не конкретизований, договір нотаріально не посвідчений, а відповідач не мав відповідної ліцензії на здійснення вказаного правочину фінансового лізингу.

Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить його задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача тричі в судові засідання 03.07.2018, 23.07.2018 року, 10.08.2018 року не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. На підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Враховуючи позицію позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, 12.02.2018 року між ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» та ОСОБА_1 укладено Договір фінансового лізингу № 01584, за умовами якого товариство як лізингодавець зобов'язалось придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування предмет лізингу (транспортний засіб LADA), а позивач як лізингоодержувач прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами цього договору.

Вартість предмету лізингу на момент укладення даного договору становить 8598 доларів США, що становить на час укладення договору 234300 грн. (п. 1.2, п.8.2 договору).

Відповідно до п. 1.1 та 1.3 договору, відповідач (за умовами договору лізингу - лізингодавець) зобов'язувався придбати у власність та передати позивачу (за умовами договору лізингу - лізингоодержувачу) в користування на строк та на умовах, передбачених Договором лізингу.

Строк Лізингу починається з моменту передачі Предмета Лізингу та підписання Акту приймання-передачі Предмета Лізингу, та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання Акту приймання-передачі Предмета Лізингу та в останньому місяці сплати лізингового періодичного платежу за Додатком № 1 до цього Договору якщо інше не передбачено умовами даного Договору (п 2.2 договору).

На момент підписання договору у лізингодавця відсутній предмет лізингу, згідно умов договору автомобіль буде придбаний та переданий у користування не пізніше 90 календарних днів після виконання лізингоодержувчем певних умов, а саме: сплати Комісії за організацію, Авансового платежу і Комісії за передачу Предмета Лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4. ст. 9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.5. Договору (п.п. 1.3, 1.7, 4.1 договору).

Відповідно до квитанції № 197 від 12.02.2018 року, позивач сплатив 23500 грн. на рахунок відповідача, авансовий платіж згідно договору лізингу № 01584 від 12.02.2018 (а.с.22).

Відповідно до п. 8.1 договору сторони погоджуються, що Лізингові платежі та інші Платежі, що підлягають сплаті за цим Договором на користь Лізингодавця, відображають справедливу вартість Предмета Лізингу та забезпечують отримання Лізингодавцем суми, очікуваної станом на дату виконання Договору відповідно до чинного курсу обміну долара США до української гривні за готівковими операціями, встановленого комерційним банком АТ «Райффайзен Банк Аваль» при продажу долару, (надалі «обмінний курс долара до української гривні») станом на дату, коли кожен Платіж має бути сплачений. З цією метою Лізингові платежі, інші Платежі, а також будь-які інші платіжні зобов'язання, передбачені цим Договором, розраховуються в доларах на змінній основі та мають сплачуватись в українських гривнях за обмінним курсом долара США до української гривні, чинним на дату оплати. Умови цього пункту застосовуються також до розрахунку розміру штрафів та інших Платежів, які сплачуються Лізингоодержувачем за цим Договором на дату оплати даних платежів.

Згідно з п. 8.2 договору укладаючи даний договір сторони погоджуються, що вартість Предмета Лізингу, на момент укладання Договору, за цим договором становить 8598,00 доларів США з урахування ПДВ, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, на фактичну дату укладання даного Договору. На дату укладання цього Договору, згідно обмінного курсу долар США, гривневий еквівалент вартості Предмета Лізингу становить 234 300 гривень з ПДВ.

Комісія за організацію Договору являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості Предмету Лізингу у розмірі 10 %, який Лізингоодержувач сплачує на користь Лізингодавця після укладення Договору за його організацію протягом строку дії Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату (п. 9.1 договору).

Авансовий платіж складає частину від вартості Предмета Лізингу в розмірі 23 відсотків від вартості Предмета Лізингу зазначеного у даному Договорі та у Додатку №1 до даного Договору (п. 9.2 договору).

Даним Договором сторони визначили, що у разі зміни вартості Предмета Лізингу з моменту укладання даного Договору та з метою виплати Лізингоодержувачем не менше 23% від вартості Предмета Лізингу на момент купівлі Предмету Лізингу та його передачі, Лізингоодержувач зобов'язаний єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів. В такому випадку остаточна вартість Предмета Лізингу та подальші лізингові та інші обов'язкові платежі будуть визначені у новому Додатку №1 до даного Договору, який Сторони зобов'язані підписати на момент отримання Предмету Лізингу та який є його невід'ємною частиною (п. 9.4 договору).

Відповідно до п. 9.7 договору комісія за передачу Предмета Лізингу - одноразовий платіж, розмір якого становить 3% від вартості транспортного засобу вказаного у договорі, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за здійснення необхідних дій, які пов'язані з передачею Предмета Лізингу Лізингоодержувачу. У разі зміни вартості Предмета Лізингу з моменту укладання даного Договору та на момент передачі Предмета Лізингу, Лізингоодержувач зобов'язаний здійснити одноразову доплату з таким розрахунком, щоб комісія за передачу предмета Лізингу становила 3% відсотки від вартості Предмета Лізингу на момент його купівлі.

Дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 місяців після підписання акту приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем (п. 10.12 договору).

Згідно з п. 12.1 договору лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п. 1.7. та 4.1., та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний Договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого Авансового платежу та/або частини Авансових платежів, 20% Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію Договору в такому випадку не повертається.

Відповідно до п. 12.2 договору лізингодавець має право розірвати даний Договір в односторонньому порядку з Лізингоодержувачем, який не сплатив Авансовий платіж в повному обсязі протягом строку, що встановлено п. 9.3 даного Договору, про що повідомляє Лізингоодержувача у письмовій формі, В такому випадку, Лізингодавець повертає Лізингоодержувачу сплачений ним Авансовий платіж за вирахуванням 10% від суми сплаченого Авансового платежу. Комісія за організацію Договору в такому випадку поверненню не підлягає. Повернення коштів буде здійснено протягом 30 банківський днів з моменту отримання від Лізингоодержувача власних банківських реквізитів, згідно з якими повинні бути перераховані грошові кошти.

Окрім того, умовами договору передбачено право лізингодавця розірвати договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем його положень (п. 12.8, однак таке право у лізингоодержувача умовами договору не передбачено (п. 3.4 договору).

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг є фінансовою послугою.

За частиною 2 статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, за змістом частини 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині 2 статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму цієї статті, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із частиною 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина 4 статті 18 цього Закону).

У оспорюваному договорі вказано, що лізингоодержувач має право розірвати даний Договір за власним бажанням, однак в такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого Авансового платежу та/або частини Авансових платежів, 20% Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію Договору в такому випадку не повертається. Лізингодавець має право розірвати даний Договір в односторонньому порядку з Лізингоодержувачем, в такому випадку, Лізингодавець повертає Лізингоодержувачу сплачений ним Авансовий платіж за вирахуванням 10% від суми сплаченого Авансового платежу. Комісія за організацію Договору в такому випадку поверненню не підлягає (п. 12.1, п. 12.2 договору).

Окрім того, умовами договору передбачено право лізингодавця розірвати договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем його положень (п. 12.8, однак таке право у лізингоодержувача умовами договору не передбачено (п. 3.4 договору).

При цьому, у разі зміни вартості Предмета Лізингу з моменту укладання даного Договору та з метою виплати Лізингоодержувачем не менше 23% від вартості Предмета Лізингу на момент купівлі Предмету Лізингу та його передачі, Лізингоодержувач зобов'язаний єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів. В такому випадку остаточна вартість Предмета Лізингу та подальші лізингові та інші обов'язкові платежі будуть визначені у новому Додатку №1 до даного Договору, який Сторони зобов'язані підписати на момент отримання Предмету Лізингу та який є його невід'ємною частиною (п. 9.4 договору). У разі зміни вартості Предмета Лізингу з моменту укладання даного Договору та на момент передачі Предмета Лізингу, Лізингоодержувач зобов'язаний здійснити одноразову доплату з таким розрахунком, щоб комісія за передачу предмета Лізингу становила 3% відсотки від вартості Предмета Лізингу на момент його купівлі (п. 9.7 договору).

За таких обставин, суд дійшов до висновку про те, що пункти п. 12.1, п. 12.2, п. 12.8, п. 9.4, п. 9.7 договору фінансового лізингу підпадають під несправедливі умови, встановлені пунктом 4 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки передбачає повернення суми авансових платежів з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору. Вказаними нормами до несправедливих умов договору віднесено надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, а спірним пунктом договору передбачено право лізингодавця не повертати лізингоодержувачу комісію за організацію договору, зобов'язаний здійснення лізингоодержувача здійснювати одноразову доплату разі при зміні вартості Предмета Лізингу, щоб комісія за передачу предмета Лізингу становила 3% відсотки від вартості Предмета Лізингу, що порушує принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків і завдає шкоди споживачеві, а тому зазначені у вказаних пунктах умови договору є несправедливими в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також, п.1.1 укладеного між сторонами договору не містить індивідуальних ознак транспортного засобу, тому цей пункт договору суперечить вимогам ч.1 ст.3, ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг», ч.1 ст.184, ч.1 ст.682, ч.1 ст.767 ЦК України, оскільки не містить суттєвих умов договору та надає можливість ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» в односторонньому порядку змінювати комплектність автомобіля, що є несправедливим відповідно до п.12 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, укладаючи правочин, сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, взагалі не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графіку сплати лізингових платежів згідно з Додатком №1 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, однак який до договору не додається.

Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобовязань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобовязань лізингоодержувача.

Крім того, з урахуванням того, що на договір фінансового лізингу розповсюджуються норми цивільного кодексу, які регулюють відносини з приводу найму (оренди), то відповідно до ст.799 ЦК України такий договір укладається у письмовій формі, а у випадку участі в ньому фізичної особи, підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Укладений оскаржуваний договір фінансового лізингу містить несправедливі умови та відсутнє нотаріальне посвідчення оскаржуваного договору, тому підлягає визнанню недійсним з вказаних підстав та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 23500 грн. авансового платежу, сплаченого останнім за договором фінансового лізингу № 01584 від 12.02.2018.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у Постанові від 19 жовтня 2016 року у справі №6-1551цс16.

Як вбачається з Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 27.06.2017 р. N 2943, Товариству з обмеженою відповідальністю "СІГМА АВТОЛІЗИНГ" видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів).

Відповідно до частини 1 статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

У зв'язку з цим, підстави для визнання недійсним договору лізингу на підставі ч. 1 ст. 227 ЦК України відсутні.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 202, 203, 215, 216, 220, 230, 628, 682, 711, 767, 806, 808 ЦК України, Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про захист прав споживачів», статтями 3, 4, 5, 12, 13, 19, 23, 77, 78, 81, 82, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280, 281, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним з моменту вчинення Договір фінансового лізингу № 01584 від 12.02.2018 року між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1, та Товариством з обмеженою відповідальністю «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» (, місцезнаходження: вул. Харківське шосе, б.182, м. Київ, 02121).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» (, місцезнаходження: вул. Харківське шосе, 182 м. Київ, 02121) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1, 23500 грн. (двадцять три тисячі п'ятсот гривень) сплаченого авансового внеску, як незаконно отримані за наслідками укладення Договору фінансового лізингу №01584 від 12.02.2018 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» (, місцезнаходження: вул. Харківське шосе, 182 м. Київ, 02121) на користь держави судовий збір в розмірі 1409,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Київської області через Таращанський районний суд Київської області.

Головуючий:В. І. Зінкін