ПОСТАНОВА

Іменем України

25 липня 2018 року м. Кропивницький

справа № 385/154/18

провадження № 22-ц/781/1139/18

Головуючий у суді І-ї інстанції Панасюк І.В

Апеляційний суд Кіровоградської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Дуковського О.Л., Письменного О.А.,

секретар судового засідання Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3,на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26 березня 2018 року за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», яке відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 21.05.2018 року №519 змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк»), звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному №б/н від 30.04.2010 року в розмірі 106000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до заяви № б/н від 30.04.2010 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 8000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30.09.2017 року має заборгованість - 106000 грн., яка складається із: - 7986,45 грн. - заборгованості за кредитом; - 98013,55 грн. - заборгованості по процентах за користування кредитом.

На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає,чим порушує права ПАТ КБ «Приватбанк».

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26 березня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору без номера від 30.04.2010 року в розмірі 106000 гривень. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, від імені якої діє представник адвокат ОСОБА_2, ставить питання про скасування вказаного судового рішення з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Зазначає, що суд першої інстанції неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не вжив заходів до перевірки обставин, на які посилався банк в обгрунтування своїх вимог щодо видачі кредитних карт і наявності заборгованості. Представником відповідача заявлялось клопотання про застосування позовної давності, враховуючи те, що про порушення свого права позивач довідався або міг довідатись ще 12.06.2014 року, коли боржник не погасила заборгованість відповідно до графіка розрахунку заборгованості кредитного договору від 30.04.2010 року, проте до суду звернувся лише 06.02.2018 року.

Наголошує на тому, що автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання та не має значення для настання кінцевого терміну повернення заборгованості.

Відповідач та її представник в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялені відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_4, який заперечував проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції не погодився із доводами відповідача щодо необхідності застосування наслідків спливу позовної давності, послався на те, що заборгованість, нарахована позивачем підлягає стягненню в повному обсязі, тому що згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» строк дії одержаних позичальником на виконання умов договору карток закінчується в 2016 році (а.с.72).

З такими висновками в повному обсязі не можна погодитись.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 30.04.2010 року ОСОБА_3 подала до ПАТ КБ «Приватбанк», який на даний час змінив назву на АТ КБ «Приватбанк», заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, в якій зокрема виявила бажання отримати кредит та оформити на її ім'я кредитку «універсальна», що підтверджується відповідною відміткою у заяві та її особистим підписом (а.с.11).

30.04.2010 року ОСОБА_3 на підставі вказаної заяви отримала у ПАТ КБ «Приватбанк» кредитну картку «універсальна 55 днів льотного періоду» із встановленим кредитним лімітом в сумі 8000 грн., що підтверджується її особистим підписом про отримання картки в заяві (а.с.11), із встановленим графіком щомісячних платежів до 25 числа місяці, зі сплатою 2,5 % на місяць з розрахунку 360 днів, про що одержала довідку про умови кредитування, яку підписала особисто (а.с.129), в подальшому в межах даного кредитного договору одержала ще декілька кредитних карток, термін дії останньої з яких 30 вересня 2016 року, що вбачається із довідки (а.с.72), витягів з програмного комплексу банку із зображенням фото клієнта (а.с.135, 136), користувалась коштами у межах кредитного ліміту та до 12.06.2014 року погашала заборгованість відповідно до умов договору, що відображено у виписці по картковому рахунку на ім'я ОСОБА_5 (а.с.123-127).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором від 30.04.2010 року через невиконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань по кредитному догоіору станом на 30.09.2017 року утворилася заборгованість на суму 106000 грн., яка складається із: - заборгованості за кредитом в сумі 7986,45 грн.; - заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 98013,55 грн. (а.с.7-9).

У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2. ст. 639 ЦК України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п. 1 ст. 30 ЦК України), якою підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв'язку, наприклад електронний.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк», керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг (далі - Умови та Правила).

Тобто, Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України, встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Підписавши 30.04.2010 року заяву, ОСОБА_3 погодилася з тим, що ця заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг,Тарифами становить між нею і банком Договір про надання банківських послуг. При цьому зазначено і підтверджено підписом, щоОСОБА_3 ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.11).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа.

Наявність вини позичальника, яка одержала кредитні кошти за кредитним договором та недовела, що вжила усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язань за цим договором згідно зі ст. 614 ЦК України, є підставою для покладення на неї цивільно-правової відповідальності за невиконання взятих на себе зобов'язань.

Представником відповідача адвокатом ОСОБА_2 в суді першої інстанції було заявлено про застосування позовної давності, термін якої почався з 12.06.2014 року (останнього платежу) і закінчився 12.06.2017 року.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

ПАТ КБ «Приватбанк» (АТ КБ «Приватбанк») виконано взяті на себе зобов'язання та надано ОСОБА_3 кредитні кошти шляхом перерахування на картковий рахунок зі встановлення ліміту в сумі 800 грн., які позичальник могла отримувати, користуючись кредитними картами, в тому числі «універсальна 55 днів льотного періоду».

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Встановлено, що Банк кредитні кошти перерахував позичальнику на кредитну картку. ОСОБА_3 користувалась платіжними кредитними картками, знявши кошти загальною сумою 7986 грн., проте в подальшому кредит не сплачувала у встановлені строки, передбачені договором. Відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання у зв'язку з чим на 30.04.2014 року за нею рахувалась прострочена заборгованість в сумі 2575,67 грн. (тіло кредиту), а також виникла поточна заборгованість по кредиту в сумі 5410,78 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку (а.с.123-127).

Сума простроченої заборгованості по кредиту - 2575,67 грн. не підлягає примусовому стягненню, тому що ці позовні вимоги заявлені після спливу трирічного строку позовної давності,що відповідає вимогам ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Натомість, поточна заборгованість за кредитом, останнє погашення якої здійснене відповідачем 12 червня 2014 року, підлягає стягненню разом з відсотками за користування цими кредитними коштами, нарахованими в межах строку кредитування.

Для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування - строк дії картки, термін закінчення кредитування - остання дата дії картки, а також термін щомісячного виконання зобов'язання.

Так, сторони уклали договір 30.04.2010 року, за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти у національній валюті у розмірі 8000 грн., які зобов'язувалася повернути зі сплатою відсотків у розмірі 2,5 % на місяць (з розрахунку 360 днів у рік) на суму залишку заборгованості за кредитом.

Факт отримання ОСОБА_3 кредитних карток за НОМЕР_2 та НОМЕР_3 підтверджується витягами з програмного комплексу із зображенням фото клієнта (а.с. 136, 136), які на спростування доводів апеляційної скарги надані банком в судовому засіданні апеляційного суду і долучені до матеріалів справи.

Умови продовження строку дії картки визначені у розділі 3 Правил користування платіжною карткою. Зокрема, п. п. 3.1.1, 3.1.3 передбачено, що строк дії картки зазначений на лицьовому боці картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. По закінченню строку дії відповідна картка продовжується (лонгується) банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій по картрахунку (у передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

Відповідно до п.п.2.1.1.2.11. Умов і правил надання банківських послуг карта діє до останнього дня місяці, вказаного на лицьовому боці картки включно.

Для перевипуску картки до закінчення її строку дії клієнт повинен звернутися у відділення Банка (п.п.2.1.1.2.14. Правил).

Строки та порядок погашення кредиту по кредитній карті із встановленим мінімальним платежем наведений в Пам'ятці клієнта про умови кредитування, яка являється невід'ємною частиною Договору (п.п.2.1.1.12.4. Правил).

Встановлено, що строк дії кредитної картки ОСОБА_3 за НОМЕР_3 закінчився 30.09.2016 року, нова картка не перевипускалася і відповідачем не отримувалася, що підтверджується довідкою наданою АТ КБ «Приватбанк» (а.с.72).

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом у цій справі.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Згідно наданої банком на спростування доводів апеляційної скарги довідки - позивачем нарахована ОСОБА_3 за період з 27.02.2015 року по 30.09.2017 року (у межах позовної давності) заборгованість за кредитним договором по процентах по ставці 30% складає 6203,16 грн. (а.с.128).

Виходячи із наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості та вказаної довідки, враховуючи, що строк дії останньої кредитної картки, одержаної ОСОБА_3 за умовами кредитного договору, закінчився 30.09.2016 року, колегія суддів вважає, що на користь банка підлягають стягненню відсотки за користування кредитом в сумі 2583,65 грн., з розрахунку по 2,5 % за місяць (30 днів), в межах строку позовної давності, за період з 27.02.2015 року по 30.09.2016 року (строк кредитування).

З урахуванням викладеного через невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права оскаржене судове рішення відповідно до ст. 376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк» (ПАТ КБ «Приватбанк») заборгованості за кредитним договором № б/н від 30.04.2010 року у розмірі 7994,43 грн., з яких: - борг за кредитом в сумі 5410,78 грн.; - відсотки за користування кредитними коштами в сумі 2583,65 грн., сплаченого при подачі позовної заяви до суду першої інстанції судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 132,85 грн.

У задоволенні інших позовних вимог щодо стягнення простроченої заборгованості, суми відсотків за користування кредитними коштами в більшому, ніж передбачений за згодою сторін договору, розмірі відсоткової ставки і поза строком кредитування необхідно відмовити з наведених вище підстав.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", необхідно стягнути з АТ КБ «Приватбанк» (ПАТ КБ «Приватбанк») на користь ОСОБА_3 сплачений за апеляційну скаргу судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 199,28 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Апеляційний суд Кіровоградської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3,задовольнити частково.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26 березня 2018 року скасувати.

Позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідент. номер НОМЕР_1, місце реєстрації: Кіровоградська область, Гайворонський район, м. Гайворон, вул. Некрасова, 34, на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»), , рах. №3111, МФО 305299, заборгованість за кредитним договором №б/н від 30.04.2010 року у розмірі 7994 гривні 43 копійки, з яких: - борг за кредитом в сумі 5410 гривні 78 копійки; - відсотки за користування кредитними коштами в сумі 2583 гривні 65 копійок.

У відшкодування понесених судових витрат стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідент. номер НОМЕР_1, місце реєстрації: Кіровоградська область, Гайворонський район, м. Гайворон, вул. Некрасова, 34, на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»), , рах. №3111, МФО 305299, сплачений судовий збір в сумі 132 гривні 85 копійок.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

У відшкодування понесених судових витрат стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»), , рах. №3111, МФО 305299, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідент. номер НОМЕР_1, місце реєстрації: Кіровоградська область, Гайворонський район, м. Гайворон, вул. Некрасова, 34, сплачений судовий збір в сумі 199 гривень 28 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення (постанову) складено 30 липня 2018 року.

Головуючий: С.М. Єгорова

Судді: О.Л. Дуковський

О.А. Письменний