Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року м.Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., за участю секретаря судового засідання Гончарової К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Василівського району Запорізької області, ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус Василівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4, про визнання права власності на спадкове майно за заповітом,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5 звернулася до Василівського районного суду з позовом, у якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: пров. Затишний, буд. 15, с. Скельки, Василівський район, Запорізької області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, яка померла 31 липня 2017 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_6 віри Афанасіївни, прийняла спадщину, але оформити її в нотаріальній конторі не може, оскільки правовстановлюючі документи, що підтверджували б право власності спадкодавця на будинок відсутні.

Ухвалою Василівського районного суду від 27 квітня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Василівського районного суду від 21 травня 2018 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 не зявилися, представник позивача надала суду заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, проте на адресу суду надійшла його заява про відмову згідно до ст.1241 ЦК України, в якій відповідач ОСОБА_3 відмовляється від своєї обовязкової частки у спадщині.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Василівського району Запорізької області в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, вимоги зазначені в позовні заяві вирішити на розсуд суду.

Представник третьої особи Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти позовних вимог не заперечують.

У звязку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові матеріали справи та докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не

заборонені законом.

Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В судовому засіданні встановлено, що 24 жовтня 1995 року помер дід позивачки ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС №284711 (а.с.12).

31 липня 2017 року померла баба позивачки ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС №392338 (а.с.13).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, та на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шести місяців з дати відкриття спадщини подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно чч. 1,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно довідки ОСОБА_2 сільської ради Василівського району Запорізької області №741 від 20.04.2018 року, ОСОБА_7 на день своєї смерті 26 жовтня 1995 року був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з дружиною ОСОБА_6 (а.с.67).

Згідно довідки ОСОБА_2 сільської ради Василівського району Запорізької області №649 від 29.03.2018 року, за адресою с. Скельки пров. Затишний буд.15 Василівського району Запорізької області ОСОБА_6 на день своєї смерті 31.07.2017 року була зареєстрована одна (а.с.19).

Як встановлено з матеріалів спадкової справи №146/2017, заведеної Василівською державною нотаріальною конторою Запорізької області, 20 лютого 2016 року ОСОБА_6, склала заповіт, яким все належне їй майно, де б воно не знаходилося, та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті, і на що вона за законом матиме право, заповідала ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Василівського району Запорізької області ОСОБА_8, зареєстрований у реєстрі за №16.

31 жовтня 2017 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулася до Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6, померлої 31 липня 2017 року (а.с.57).

Згідно заяви (про відмову згідно до ст. 1241 ЦК України) від 31 жовтня 2017 року ОСОБА_3, як спадкоємець першої черги, після смерті матері ОСОБА_6, померлої 31 липня 2017 року, який досяг пенсійного віку, відмовляється від своєї обовязкової частки у спадщині (а.с.58).

Відповідно до свідоцтва про народження серії ГД №003391 від 08 лютого 1957 року, виданого ОСОБА_2 сільською радою Василівського району Запорізької області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за №13, ОСОБА_9, народився 27 січня 1957 року, місце народження село Скельки Василівського району Запорізької області, мати ОСОБА_6, батько ОСОБА_7 (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про народження серії III-ЖС №365664 від 17 лютого 1987 року, виданого ОСОБА_2 сільською радою Василівського району Запорізької області, про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис за №7, ОСОБА_1, народилася 11 січня 1987 року, місце народження село Скельки Василівського району Запорізької області, мати ОСОБА_10, батько ОСОБА_9 (а.с.9).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті 31 липня 2017 року ОСОБА_6. Особа, яка має право на обовязкову частку у спадщині ОСОБА_3 відмовився від прийняття спадщини.

Згідно ст.1218 Цивільного кодексу Україна до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент смерті.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття.

За вимогами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обовязковим, коли обєктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обовязковій державній реєстрації.

Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа.

В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України).

Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців).

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

При вирішенні спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема: ЦК УРСР 1963 року, Законом України від 07 грудня 1990 року №553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та

домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затв. заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Як встановлено судом, згідно архівного витягу з рішення виконавчого комітету Василівської районної ради народних депутаті від 17 жовтня 1990 року №196 та архівного витягу додатку до нього (а.с.15, 15 зворот, 16), вирішено питання про оформлення права власності за ОСОБА_7 на житловий будинок 15 по пров. Колгоспний в с. Скельки Василівського району Запорізької області з видачею свідоцтва про право власності, обовязок видачі поклався, в тому числі на Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації. Однак це рішення в частині видачі ОСОБА_7 свідоцтва про право власності виконано не було.

Згідно розпорядження №4 від 15.02.2016 року ОСОБА_2 сільської ради Василівського району Запорізької області про перейменування назв провулків в селах ОСОБА_2 сільської ради Василівського району Запорізької області провулок Колгоспний в с. Скельки перейменовано на провулок Затишний з відповідними номерами домогосподарств (а.с.20).

Згідно довідки ОСОБА_2 сільської ради Василівського району Запорізької області №648 від 29.03.2018 року, згідно по господарської книги №6, особовий рахунок №04 0382 ОСОБА_2 сільської ради Василівського району Запорізької області житловий будинок за адресою: с. Скельки, пров. Затишний, буд.15 Василівського району Запорізької області числиться за громадянином ОСОБА_7, який помер 24.10.1995 року (а.с.18).

Зважаючи на реєстрацію вказаного житлового будинку в погосподарській книзі за померлим ОСОБА_7 за його життя у виконкомі ОСОБА_2 сільської ради та визнання права власності на вказаний будинок рішенням виконкому Василівської районної ради народних депутатів, останній мав вищевказаний будинок на праві особистої власності, відповідно до діючої на той час ст.13 Конституції СРСР, ст.101, ст.128, ст.134, ст.ст.224-227 ЦК УРСР (редакції 1963 року). Після смерті ОСОБА_7 єдиний спадкоємець за законом, яка прийняла спадщину шляхом вступу в управлення спадковим майном є ОСОБА_6, яка також померла, не оформивши спадкових прав.

Неможливість для позивача оформлення спадщини в нотаріальній конторі підтверджено постановою нотаріуса від 26 лютого 2018 року №101/02-31 (а.с.21), якою позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої 31 липня 2017 року громадянки ОСОБА_6, яка проживала у ІНФОРМАЦІЯ_3.

Таким чином, враховуючи, що житловий будинок 15 по пров. Затишний в с. Скельки Василівського району Запорізької області, належав на праві власності померлому ОСОБА_7, після смерті якого спадщину прийняла ОСОБА_6, яка також померла, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_6, належним чином прийняла спадщину після її смерті, інші спадкоємці відсутні, правовстановлюючі документи на будинок відсутні, що унеможливлює отримання позивачем в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, тому позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на житловий будинок за адресою: Запорізька область, Василівський район, с. Скельки, пров. Затишний,

15, в порядку спадкування за заповітом після смерті 31 липня 2017 року ОСОБА_6 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 263-265, 280- 282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Василівського району Запорізької області, ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус Василівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4, про визнання права власності на спадкове майно за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрована та мешкає за адресою: Запорізька область, Василівський район, с.Скельки, вул. Миру, буд.20) право власності на житловий будинок №15, пров. Затишний в с. Скельки, Василівський район, Запорізької області, загальною площею 137,9 кв.м., у тому числі житловий будинок літ. «А», сарай літ. «Б», погріб літ. «В», сарай літ. «Г», літня кухня літ. «Д», огорожа №1, водогін №2, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, яка померла 31 липня 2017 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складено і підписано 27 липня 2018 року.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_11