Ухвала

Іменем України

11 липня 2018 року

м. Київ

справа № 714/468/17

провадження № 61-38701ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 13 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 17 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на ? частину спільної сумісної власності подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на ? частину спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 13 лютого 2018 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано автомобіль марки ВАЗ «21099», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_5 право власності на ? частину автомобіля марки ВАЗ «21099», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 17 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 13 лютого 2018 року залишено без змін.

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 на зазначені судові рішення, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із положеннями частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Дослідивши матеріали касаційної скарги ОСОБА_4, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням наступного.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного провадження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно із пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 11 квітня 1999 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб.

У період шлюбу, у листопаді 2015 року, сторони за спільні кошти придбали автомобіль ВАЗ «21099», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та зареєстрували його за ОСОБА_4

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частинами першою, другою статті 69 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно із частиною першою статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що спірний транспортний засіб набуто у власність у період шлюбу. Відповідач не надав доказів того, що автомобіль придбано не за рахунок належних подружжю коштів. А тому суд, дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

Апеляційний суд, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, погодився із висновком суду попередньої інстанції про те, що спірне рухоме майно є неподільною річчю, а тому це майно, з урахуванням рівності часток, має бути залишене у спільній частковій власності подружжя.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій належним чином дослідили та дали оцінку поданим сторонами доказам, врахували всі обставини справи і дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Оскільки правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, то колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Керуючись частиною другою статті 389, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 13 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 17 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на ? частину спільної сумісної власності подружжя відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Б.І. Гулько

Д. Д. Луспеник