АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 серпня 2018 року м. Харків

Справа № 619/1281/18

Провадження № 22-ц/790/4286/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Кружиліна О.А., Маміна О.В.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (раніше - Публічне акціонерне товариство),

Відповідач: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (раніше - Публічне акціонерне товариство) на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 31 травня 2018 року, ухвалене суддею Болибоком Є.А.,-

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 15.08.2011 року в розмірі 15393 гривні 24 копійок.

Позов мотивований тим, що 15 серпня 2011 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за яким позичальник отримала кредит у розмірі 16000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

У зв'язку зі смертю позичальника ОСОБА_2 позивачем була направлена претензія до 8 Харківської державної нотаріальної контори та 9.02.2016 року отримана відповідь, з якої вбачалось, що спадкоємці ОСОБА_2 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі зазначеної претензії.

Крім того позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем у розумінні ст. 1269, 1273, 1296 ЦК України, оскільки згідно копії її паспорту та зазначеної реєстрації вона постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, від спадщини не відмовлялась, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє її права на неї.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 просила відмовити у задоволенні позову та зазначала, що спадкоємці відповідають в межах вартості майна одержаного у спадщину, вона є спадкоємцем 4 або п'ятої черги, спадщину вона не приймала та є інші спадкоємці черги раніше, ніж її. Також вказувала, що позивачем не надано жодного доказу наявності у померлої будь-якого майна та прийняття його у спадщину, що стало б підставою для відповідальності спадкоємців перед кредиторами померлої. Між тим, у померлої не було будь-якого майна, тому ініціювання стягнення заборгованості з відповідача є безпідставним. Також зазначає про пропуск банком строку позовної давності, оскільки заборгованість утворилась у жовтні 2013 року, а позов подано у березні 2018 року.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 31 травня 2018 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом чи за законом померлої ОСОБА_2.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» (раніше - ПАТ) звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

У скарзі посилається на ті ж обставини, що і в позові, зокрема зазначає, що відповідач є невісткою померлої, тобто може входити до числа спадкоємців лише 4 та 5 черги, крім того вона постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а отже вважається такою, що її прийняла, оскільки не відмовилась від неї у встановлений законом строк, а зобов'язання успадковані на рівні з правами. Також, позивач не мав можливості визначити склад спадщини та його вартість, у зв'язку з чим були заявлені клопотання у задоволенні яких суд безпідставно відмовив. Зазначає, що до обов'язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин про розмір боргових зобов'язань боржника на день відкриття спадщини, а до обов'язків спадкоємців у разі заперечення ними заявлених вимог - розмір своєї відповідальності перед кредитором, а саме, розмір майна, успадкованого кожним із спадкоємців.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення залишити без змін, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з додержанням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що позивач не довів наявності у володінні померлої будь-якого майна та його отримання відповідачем у спадщину, що виключає наявність підстав відповідальності відповідача за зобов'язаннями померлої ОСОБА_2 перед позивачем.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що 15 серпня 2011 року ОСОБА_2 підписала заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, між сторонами був укладений договір приєднання про надання банківських послуг. Відповідно до умов якого відповідачем отримано кредит у розмірі 16000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.31).

Із наданих банком розрахунків вбачається, що відповідач порушила умови договору, не сплачувала нараховані банком відсотки, не погашала взяту суму кредитного ліміту, унаслідок чого станом на день смерті позичальника виникла заборгованість у розмірі 15393 гривні 24 копійок, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 15146 гривні 07 копійок; заборгованості за відсотками у розмірі 247 гривень 17 копійки (а.с.4).

Після смерті ОСОБА_2 на підставі претензії кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06.01.2016 року № SAMDN9324, яка надійшла до 8 ХДНК 1 лютого 2016 року та зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 105 відкрито спадкову справу № 64/2016. Інших заяв до зазначеної спадкової справи не надходило, що підтверджується листом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори від 1.02.2016 року № 308/02-14 (а.с.41).

З матеріалів справи вбачається, що із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї до нотаріальної контори після смерті ОСОБА_2, померлої 21.02.2015, спадкоємці не зверталися.

Спадкування - це перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних відносинах. У такому разі відбувається зміна суб'єктного складу у певному правовідношенні, тобто цивільні відносини існують безперервно, не припиняючись, у них відбувається лише заміна одного з їх учасників.

Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Законодавством визначено, що у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Оскільки після смерті боржника зобов'язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємцізобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

У судовому засіданні було досліджено оригінал паспорту ОСОБА_4, який є сином померлої ОСОБА_2 та чоловіком відповідача, з якого вбачається, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 20 грудня 2009 року, тобто, оскільки проживав разом зі спадкодавцем, то є спадкоємцем першої черги згідно 1261 ЦК України. Тоді як відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем 4, 5 черги.

З огляду на це, позивачем не доведено та не обґрунтовано, що відповідач є єдиним спадкоємцем померлого позичальника за відсутності інших спадкоємців черги раніше та не з'ясовано дійсне коло спадкоємців після смерті ОСОБА_2, які прийняли спадщину після неї. Син спадкодавця ОСОБА_4 до участі у справі залучений не був.

Усі наведені висновки позивач зробив на підставі припущень, не доведених будь-якими допустимими та належними доказами.

Доводи позивача про те, що відсутність у відповідача свідоцтва про право на спадщину за умови її прийняття відповідно ст.1268 ЦК України не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора, заслуговували б на увагу в разі, коли відповідач була б єдиним спадкоємцем боржника. За умов наявності спадкоємців першої черги ці доводи не мають правового значення.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що здобуті судом докази по справі та доводи учасників справи, свідчать про те, що позивачем не було доведено підстав відповідальності за зобов'язаннями перед кредитором саме відповідача ОСОБА_1, тобто позов пред'явлено до неналежного відповідача.

Посилання позивача на безпідставне відхилення судом його клопотань щодо встановлення складу спадщини та його вартості не відповідає дійсності, оскільки вказані твердження спростовуються матеріалами справи. Позивачем до позовної заяви було надано клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.50) та протягом подальшого розгляду справи судом першої інстанції він не скористався своїм правом брати участі у судових засіданнях, подавати докази, заявляти клопотання та іншими правами, передбаченими ЦПК України, та будь-яких клопотань не заявляв.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (раніше - Публічне акціонерне товариство) - залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 31 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.А. Кружиліна

О.В. Маміна

повний текст постанови

складено 8 серпня 2018 року