РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/7967/17

пр. № 2/759/1366/18

10 липня 2018 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Миколаєць І.Ю.

при секретарі Слепець Є.С.

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року, та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 14.11.2017 р., ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суд м.Києва з позовом про усунення перешкод у користуванні влсністю шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1. Вимоги мотивує своїм правом власності на вище зазначену квартиру. Даний факт підтверджує свідоцтвом про право власності на дану квартиру. Відповідач є колишнім чоловіком позивача. Позивач зазначає, що хоча відповідач на даний час зареєстрований за вищевказаною адресою, але з 2009 р. за вказаною адресою не проживає та не з'являється у ній. У квартирі відповідач не проживає, особистих речей в ній не має та за комунальні послуги не сплачує. Реєстрація відповідача перешкоджає в повній мірі реалізовувати право розпорядження власним майном. Оскільки комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб, а такі платежі надзвичайно зросли в своїй вартості, позивач вимушена звернутися до суду.

Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 09.07.2018 р. до суду надійшло електронне повідомлення, в якому відповідач підтвердив обставини викладені в позові та факт не проживання тривалого часу в спірній квартирі, також зазначив, що він не погоджується про зняття його з реєстрації, оскільки йому потрібна відмітка про реєстрацію в паспорті (а.с. 50).

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло № 537 виданого авіаційним науково-технічним комплексом «Антонов» 08.08.1997 р., зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації м. Києва 27.08.1997 р. за № 7147. Згідно даного свідоцтва ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належить на праві спільної сумісної власності у рівних долях квартира АДРЕСА_1 (а.с. 7). Згідно договору дарування 2/3 частини квартири від 20.02.2009 р. ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 2/3 квартири АДРЕСА_1, яка належить йому: 1/3 частина напідставі вже вищезазначеного свідоцтва про право власності; інша 1/3 частина квартири на підставі договору дарування, посвідченого Шостою КДНК 12.12.2008 р. за р. № 11-133020. зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна 15.12.2008 р. за № 7147. (а.с. 8). 24.02.2009 р. Київським МБТІ видано ОСОБА_1 реєстраційне свідоцтво НОМЕР_1 про те, що 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на праві приватної власності за реєстровим № 7147 (а.с. 9).

Отже, кватрира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної особистої власності, та вона є її одноособовим власником.

Згідно копії паспорта ОСОБА_2 вбачається, що останній зареєстрований у даній квартирі з 01.04.1997 р. (а.с. 10). Даний факт також підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України (а.с. 19).

Згідно акту огляду житлової квартири від 10.11.2017 р. комісією встановлено та підтверджено той факт, що ОСОБА_2 добровільно залишив місце проживання, забрав всі свої речі з квартири, до зазначеної квартири не навідується, оплату за комунальні послуги не здійснює, постійно проживає за іншою адресою (а.с. 29). Даний факт підтверджується також актом від 10.11.2017 р. затвердженого начальником ЖЕД № 8 Ульяновим О.В. (а.а. 30) та довідкою ЖЕД № 8, виданої на основі акту про непроживання від 10.11.2017 р. (а.с 28).

Також в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_2. в якій останній просить керівника підприємства по обслуговуванню будинку АДРЕСА_1, виключити його зі складу проживаючих у АДРЕСА_1 і не нараховувати на нього комунальні платежі (а.с. 24).

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідач порушує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і вони підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Тобто, судом встановлено, що позивач у визначеному законодавством порядку набув право власності на зазначене вище нерухоме майно на підставі відповідних правочинів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач на разі дійсно зареєстрований у АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 на праві власності. Таким чином, факт реєстрації відповідача у зазначеній квартирі сам по собі підтверджує наявність перешкод для позивача у користуванні власністю, а позов є обґрунтований й підлягає задоволенню.

Рішення після набрання законної сили є підставою для зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

Керуючись Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", статтями 319, 321, 391 ЦК України, статтями 7, 10, 76, 81, 133, 244-245, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до або через суд першої інстанції. Порядок подання апеляційної скарги діє до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Ю. Миколаєць