Справа № 206/1504/18
Провадження № 2/206/666/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.08.2018 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Мороза К.Т.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу "Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня" Дніпропетровської обласної ради про зобов`язання здійснити перерахунок заробітної плати та видати довідку про заробітну плату встановленого зразка,-
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з даним позовом в якому просив зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заробітної плати позивачу, а саме збільшити на 100 % (тобто вдвічі) тарифну ставку за період з 23.05.87 по 05.10.87 та нарахувати премію в розмірі 60 % тарифної ставки (посадового окладу) за цей же період; зобов`язати відповідача видати нову довідку встановленого зразка про заробітну плату за період виконання позивачем робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 23.05.87 по 05.10.87. Вказані вимоги позивач обґрунтував тим, що з 12.02.87 по теперішній час він перебуває у трудових відносинах з відповідачем, на посаді кухара їдальні № 1 з годинною тарифною ставкою 0,557 руб. при 6-годинному робочому дні. Після загальновідомих подій на Чорнобильській АЕС, позивач був відряджений з основного місця роботи до зони відчуження. У період з 23.05.87 по 05.10.87 позивач виконував роботи з ліквідації наслідків аварії на чорнобильській АЕС у складі 960 відділу військової торгівлі на посаді кухара їдальні № 1. На даний час позивач має статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії. Під час відрядження у зону ЧАЕС позивач виконував необхідні та термінові роботи, внаслідок чого втратив працездатність та є інвалідом 3 групи. 05.07.2017 відповідачем було надано позивачу довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження, в якій зазначено, що за період з 23.05.87 по 05.10.87 позивачу була нарахована заробітна плата в загальному розмірі 1048 руб. 85 коп. Нещодавно позивач дізнався, що розрахунок, який відображено відповідачем у довідці про заробітну плату за період виконання робіт по ліквідації наслідків аварії ЧАЕС проведено не вірно, без врахування вимог нормативно-правових актів, з яких знято гриф «Секретно» та «Для службового користування», які регулювали порядок та розміри оплати праці осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 30-ти кілометровій зоні, а саме, під час нарахування заробітної плати, а саме: не збільшено на 100 % (тобто вдвічі) тарифну ставку згідно п. 1 постанови ЦК КПР, ВР СРСР, КМ СРСР, ВЦРПС за № 524-156 від 07.05.86 та постанови Державного Комітету СРСР по праці та соціальним питанням, Секретаріату ВЦРПС за № 153/10-43 від 07.05.86; не нарахована премія за роботу в зоні ЧАЕС в розмірі 60 % тарифної ставки (посадового окладу) відповідно до п. 4 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» № 207-7 від 10.06.86. Так, 30.11.2017 позивач письмово звернувся до відповідача із заявою б/н про проведення перерахунку заробітної плати за роботу в зоні відчуження з врахуванням приписів вищевказаних нормативно-правових актів. Проте, листом № 288 від 13.02.2018 позивачу було відмовлено у перерахунку заробітної плати за його заявою, через те, що на сьогоднішній день не має можливості здійснити перерахунок без зазначення конкретних причин (а.с. 1-5).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, згідно змісту якої останній посилався, що відповідач при зазначенні відомостей про розмір заробітної плати позивача за період у зоні відчуження діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством, у задоволенні позову просив відмовити (а.с.34-38).

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.
13.04.2018 провадження у справі відкрито, призначено судовий розгляд.

03.05.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.
Під час розгляду справи судом розглянуто клопотання/заяви, заслухано пояснення позивача, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

01.08.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
ОСОБА_1 , є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, має ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС безстроково, що підтверджується копіями відповідного посвідчення та довідки МОЗ України про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги (а.с. 8, 9, 10).

У 1987 році позивач, працюючи кухарем 4 розряду у Лікувальному об`єднанні «Дніпропетровського комунального міжобласного клінічного психоневрологічного центру», що підтверджується трудовою книжкою, правонаступником якого є КЗ «Дніпропетровська обласні клінічна психіатрична лікарня», був призваний згідно наказу № 370 Начальника 960 відділу військової торгівлі на посаду - кухар їдальні № 1 у м. Чорнобиль, де виконував спеціальні роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії, у період з 23.05.87 по 05.10.87 (а.с. 12, 13).

Згідно довідки про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 86-90 роках, виданої ОСОБА_1 № 1055 від 05.07.2017, ОСОБА_1 було здійснено перерахунок заробітної плати за роботу в населених пунктах зони відчуження № 2, з 23.05.87 по 05.10.87 по місцю роботи КЗ «ДКПЛ» ДОР на посаді кухаря, часова тарифна ставка 0,557 руб. По відомості виплачена заробітна плата в сумі 1048 руб. 85 коп. з урахуванням коефіцієнта 3 відповідно до постанови Ради Міністрів УСРС та Укрпрфради від 10.06.86 3 207-7 (а.с.14).

Не погодившись із наданою довідкою позивач звернувся до відповідача з заявою про проведення перерахунку заробітної плати за період ліквідації аварії на ЧАЕС, у відповідності до постанови КПРС, ВР СРСР, КМ СРСР, ВЦРПС за № 524-156 від 07.05.86, постанови Державного Комітету СРСР по праці та соціальним питанням, Секретаріату ВЦРПС за № 153/10-43 від 07.05.86 (збільшити тарифну ставку на 100 %), розпорядженням РМ СРСР № 964 рс від 17.05.86 (оплату праці у 5-ти кратному розмірі), постановою РМ СРСР і ВЦРПС за № 665-195 від 05.06.86 та постановою РМ УРСР і ЦРРПС за № 207-7 від 10.06.86 (оплата праці у вихідні та святкові дні провести у 2-х кратному розмірі) та видати відповідну довідку (а.с. 16).

За результатом розгляду вказаної вище заяви, відповідач 13.02.2018 за № 288 надав відповідь, що у жовтні 87 року позивачу за основним місцем роботи була нарахована заробітна плата за період ліквідації аварії ЧАЕС з 23.05.87 по 05.10.87 згідно первинних документів та у відповідності з чинним законодавством в сумі 606 рублів. На даний час здійснити перерахунок не має можливості (а.с.17).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Відповідно до статті 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.91 № 796-XII видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами). Згідно з пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Тобто, відповідач має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі позивача за відповідний період. Листом Міністерства праці України, Міністерства України у справах захисту населення від наслідків аварії на ЧАЕС та Міністерства фінансів України від 29.10.1992 № 09-3751 було роз`яснено, що вирішення грошових вимог осіб, які в 1986 - 1987 роках брали участь у роботах щодо ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження та їм не була нарахована підвищена заробітна плата за основним місцем роботи відповідно до встановлених розмірів, повинно проводитись згідно із чинним законодавством України. Після аварії на ЧАЕС 26.04.86 Уряд колишнього СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом «таємно» щодо оплати праці осіб-ліквідаторів. Після зняття грифа «таємно» та для «службового користування» стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативних матеріалів: постанови РМ СРСР від 07.05.86 № 524-156, Секретаріату ВЦРПС за № 153/10-43 від 07.05.86 та РМ УРСР від 10.06.1986 № 207-7, та ін. У вищеназваних нормативно-правових актах йдеться про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється як на військовослужбовців, так військовозобов`язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986-1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. Оплата праці робітників і службовців, відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори, за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абз. 4 п. п. 1 п. 1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.86 № 207/7, провадилась у III, II, I зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи. Якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігали грошове забезпечення, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю. Відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07.05.1986 № 153/10-43 премія за роботу в зоні ЧАЕС виплачувалась у відповідності з діючими на підприємстві системами преміювання. Встановлені граничні розміри премій було дозволено підвищувати до 60 % тарифної ставки (окладу) на місяць (підпункт 4 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 № 207-7). Листом Міністерства праці та соціальної політики України від 13.04.2001 № 03-3/1652-018-12 роз`яснено, що відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07.05.1986 № 153/10-43 премія за роботу працівника в зоні ЧАЕС виплачувалась у відповідності з діючими на підприємстві системами преміювання. Якщо до призову на військові збори премія працівнику нараховувалась систематично, за період виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження, премія також повинна була бути нарахована в тих же розмірах, як і працівникам підприємства, які не приймали участь в ліквідації аварії на ЧАЕС, тобто у відповідності з діючим положенням про преміювання. Якщо в зазначене положення своєчасно внесені зміни у відповідності з підпунктом 4 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.86 № 207-7 щодо підвищення граничного розміру премій до 60% тарифної ставки (окладу) на місяць, премія призваному на військові збори за період виконання робіт у зоні ЧАЕС повинна була бути нарахована в зазначених розмірах. Вирішуючи даний спір суд виходить із того, що ні позивачем ні його представником суду не було надано жодного належного доказу (Положення про преміювання із змінами, накази про преміювання, будь-які інші первинні документи) про преміювання за місцем роботи позивача, а тому, підстави для зобов`язань відповідача здійснити відповідний перерахунок з урахуванням 60% премії у суду відсутні.
Абзацом першим пункту першого постанови ЦК КПРС від 07.05.1986 № 524-156 та постанови Ради Міністрів України від 08.05.1986 № 168-5 установлено надати право керівникам підприємств і організацій проводити оплату праці працівників, безпосередньо зайнятих на роботах щодо ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за підвищеними до 100 % тарифними ставками (відрядними розцінками) та посадовими окладами. Однак, відповідно до розпорядження Ради Міністрів Української РСР № 199-рс від 27.04.1988 абзац перший пункту першого постанови ЦК КПРС № 524-156 від 07.05.86 втратив чинність.

В той же час, розпорядженням Ради Міністрів СРСР № 964-рс від 17.05.86 були встановлені зони небезпеки, де оплата праці робітників підприємств, установ і організацій, розташованих в межах 30-кіометрової зони ЧАЕС, розподілена на III, II, I зони небезпеки, проводиться, відповідно в 5-, 4- 3- кратному розмірі тарифних ставок.

Постановою Ради міністрів Української РСР та Української республіканської ради професійних спілок від 10.06.86 № 207-7 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забруднення навколишнього середовища» установлено, що оплата праці робітників, зайнятих на роботах в III, II, I зонах небезпеки, проводиться відповідно в 4-, 3-, 2- кратному розмірі, понад розмір середньомісячної заробітної плати, виходячи із тарифної ставки (окладу), установленої за основним місцем роботи.

Крім того, підвищена в кратних розмірах оплата праці не утворювала нових тарифних ставок (посадових окладів), це була доплата за особливі умови праці (роз`яснення Держкомпраці СРСР, Міністерства енергетики і електрифікації СРСР і ЦК профспілки робітників електростанцій і електротехнічної промисловості від 26.05.1986, Тимчасовий порядок оплати праці працівників підприємств, організацій і установ Міненерго СРСР, які брали участь в роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища).

Таким чином, суд, враховуючи, що зі сторони позивача не було надано доказів, що на підприємстві на момент відрядження позивача діяла система підвищення тарифних ставок вважає, що підстави для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок з підвищеними ставками відсутні.

Відмовляючи у задоволення позову, суд зокрема, виходив із того, що аналіз нормативних актів на які посилався позивач у позові дійсно були підставою для підвищення як тарифних ставок так і премій, однак, зі змісту вказаних постанов та розпоряджень вбачається, що керівникам надавалось право підвищувати як тарифні ставки так розмір преміювання, тобто керівникам були надані дискреційні повноваження, (приймати рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону).
Отже, враховуючи, що суду не було надано доказів, що на момент відрядження позивача діяла система підвищення тарифних ставок та преміювання, суд не може брати на себе повноваження того суб`єкта, до компетенції якого належить вирішення тих чи інших питань.

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) до Комунального закладу "Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня" Дніпропетровської обласної ради (місцезнаходження: 49115, вул. Бехтєрєва, 1) про зобов`язання здійснити перерахунок заробітної плати та видати довідку про заробітну плату встановленого зразкавідмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено 06.08.2018.

Головуючий суддя: К.С. Маштак