П о с т а н о в а

Іменем України

11 липня 2018 року

м. Київ

справа № 530/31/17

провадження № 61-31212 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: ГулькаБ. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники позивача: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7.

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 26 квітня 2017 року у складі судді Должко С. Р. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 5 липня 2017 року у складі колегії суддів: Прядкіної О. В., Обідіної О. І., Панченка О. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 22 вересня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5 000 грн зі сплатою 36,00 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Унаслідок невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 31 жовтня 2016 року утворилась заборгованість

у розмірі 28 646 грн 37 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом

у розмірі 2 061 грн 91 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 21 394 грн 16 коп., заборгованості за комісією у розмірі 3 350 грн і заборгованості по штрафам у розмірі 1 840 грн 30 коп., яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_6

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 26 квітня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем пропущено встановлений статтею 257 ЦК України трирічний строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, про застосування якої заявлено відповідачем, оскільки останній платіж на погашення заборгованості позичальником було внесено у грудні 2013 року, а з позовом до суду банк звернувся у січні 2017 року.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 5 липня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ &quві;ПриватБанк&qu р; залишено без задоволення. Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 26 квітня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідач отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. Тому встановивши, що строк дії картки, виданої відповідачці у вересні 2011 року, закінчився, останній платіж на погашення заборгованості позичальником внесено у грудні

2013 року, а з позовом до суду банк звернувся у січні 2017 року, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності. Внесення відповідачем платежу на погашення кредиту у квітні 2017 року, після пред'явлення позову, не є перериванням строку позовної давності, так як ці дії вчинені після спливу позовної давності.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вищезазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що вирішуючи питання про застосування позовної давності, суди першої та апеляційної інстанцій не визначились з початком її перебігу, оскільки без установлення обставин щодо обов'язку відповідачем погашення заборгованості частинами (періодичними щомісячними платежами) або погашення кредиту у повному розмірі,

не пізніше останнього місяця, зазначеного на платіжній картці, неможливо визначити початок перебігу позовної давності та його переривання. Крім того, в Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам позовна давність встановлена тривалістю у 50 років.

5 жовтня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на подану ПАТ КБ «ПриватБанк» касаційну скаргу, в якому зазначив, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованим, судові рішення ухвалені відповідно до вимог законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, тому підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків

не спростовують.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором,

а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач порушив умови кредитного договору і допустив кредитну заборгованість. Проте, пред'являючи позов, позивач пропустив строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі,

є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Встановлено, що у вересні 2011 року відповідач отримала кредит (кінцевий термін повернення якого відповідає строку дії картки) у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Оскільки ОСОБА_6 неналежно виконала свої зобов'язання по зазначеному кредитному договору, термін дії картки закінчився, останній платіж внесла у грудні 2017 року, а з позовом до суду банк звернувся у січні 2017 року, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про пропуск позивачем позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем

у справі (а.с. 72).

Доводи касаційної скарги про те, що кредитні правовідносини між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 за кредитним договором від 22 вересня 2011 року є дійсними та бажання їх припинити в порядку, встановленому законодавством, не висловлювала жодна з сторін є безпідставними.

Посилання касаційної скарги на правові позиції Верховного Суду України, висловлені в різних постановах, безпідставні, оскільки фактичні обставини

є різними. У цій справі судове рішення узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові №6-154цс15 від 30 вересня 2015 року

Доводи касаційної скарги про те, що сплативши у січні 2017 року платіж на погашення кредиту, ОСОБА_6 перервала позовну давність (частина перша статті 264 ЦК України), безпідставні, оскільки вчинення дій поза межами позовної давності не є перериванням позовної давності.

Посилання касаційної скарги на те, що згідно з пунктом 1.1.7.3.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам позовна давність визначена тривалістю у 50 років, не свідчить про незаконність судових рішень, оскільки банк не надав доказів, що саме ці Умови підписувала відповідач, надаючи заяву позичальника, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові №6-1926цс15 від 4 листопада 2015 року.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 26 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 5 липня

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк