Ухвала

06 липня 2018 року

м. Київ

справа № 640/17913/15-ц

провадження № 61-38144 ск 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про вселення та усунення перешкод у користуванні майном, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про припинення права особи на частку в житловому будинку,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про вселення та усунення перешкод у користуванні майном відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про припинення права особи на частку в житловому будинку задоволено.

Припинено право спільної власності ОСОБА_4 на 9/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 9/100 часток житлового будинку - приміщення комори 1-2 розміром 9,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 вартість приміщення комори у розмірі 32 238,00 грн, які знаходяться на депозитному рахунку у ТУ ДСА України в Харківській області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу.

08 травня 2018 року Апеляційним судом Харківської області отримано заяву ОСОБА_4 від 27 квітня 2018 року про відкликання апеляційної скарги та повернення квитанції про сплату судового збору за її наявності.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2018 року заяву ОСОБА_4 про відкликання апеляційної скарги на рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року задоволено.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про вселення та усунення перешкод у користуванні майном, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про припинення права особи на частку в житловому будинку повернуто апелянту.

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2018 року, у якій заявник, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просив змінити оскаржувану ухвалу, виклавши її резолютивну частину в наступній редакції: «Заяву ОСОБА_4 про відкликання апеляційної скарги на рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року задовольнити. Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_7 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про вселення та усунення перешкод у користуванні майном, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про припинення права особи на частку в житловому будинку повернути ОСОБА_4

Касаційна скарга обгрунтована тим, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки обставинам справи, не урахував, що підставою для подання ним заяви про відкликання апеляційної скарги було те, що таку скаргу він не підписував, апеляційна скарга була підписана його представником ОСОБА_7 без попереднього погодження, а він має намір оскаржити рішення суду першої інстанції з урахуванням правової допомоги іншого адвоката. Неправильне зазначення в оскаржуваній ухвалі того хто подав апеляційну скаргу фактично позбавило його права звернутися до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року, оскільки відповідно до указаної позиції апеляційного суду він нібито використав своє право на апеляційне оскарження.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необгрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції керувався положеннями частини третьої статті 364 та пункту 2 частини п'ятої статті 357 ЦПК України та виходив із того, що ОСОБА_4 подано заяву про відкликання апеляційної скарги до відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відкликати її до постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції якщо до постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження особа, яка подала скаргу, подала заяву про її відкликання (пункт 2 частини п'ятої статті 357 ЦПК України).

Ураховуючи, що заява ОСОБА_4 про відкликання апеляційної скарги надійшла до відкриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для її задоволення та повернення апеляційної скарги.

Касаційна скарга не містить доводів щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права в частині задоволення заяви ОСОБА_4 про відкликання апеляційної скарги та повернення апеляційної скарги.

Доводи касаційної скарги зводяться лише до того, що судом апеляційної інстанції неправильно було зазначено особу, яка подала апеляційну скаргу, а саме

ОСОБА_4, замість правильного - представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов'язки (частина перша статті 64 ЦПК України.

Згідно з частинами другою - четвертою статті 64 ЦПК України обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Підстави і порядок припинення представництва за довіреністю визначаються Цивільним кодексом України.

Про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви.

ОСОБА_4 не повідомив суд про припинення представництва чи обмеження повноважень представника ОСОБА_7, а тому процесуальні дії представника вважаються такими, що здійснені від імені особи, яку він представляє. Відтак, оскаржувана ухвала апеляційного суду є такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Посилання ОСОБА_4 на те, що не зазначення судом апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі того, що апеляційну скаргу подав не він, а його представник, що позбавило його права на апеляційне оскарження є безпідставними, оскільки повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню його з такою скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень убачається, що

ОСОБА_4 реалізував своє право на подачу апеляційної скарги після винесення оскаржуваної ухвали та ухвалою Апеляційного суду Харківської області від

23 червня 2018 року відкрито апеляційне провадження за його апеляційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Ураховуючи наведене, оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права. Правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10 травня

2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про вселення та усунення перешкод у користуванні майном, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про припинення права особи на частку в житловому будинку, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик В. О. Кузнєцов А. С. Олійник