П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2018 року м. Київ

Справа № 761/33685/17

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/6613/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

за участю секретаря Тімуш Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 01 червня 2018 року, постановлену під головуванням судді Піхур О.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Об'єднаної житлової комісії Тилу, Озброєння та Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України та голови Об'єднаної житлової комісії Тилу, Озброєння та Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України, полковника Колоша Сергія Петровича про скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

В вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Об'єднаної житлової комісії Тилу, Озброєння та Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України в особі голови Об'єднаної житлової комісії Тилу, Озброєння та Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України про скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії (а.с.1-7).

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 25 вересня 2017 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме суд зобов'язав ОСОБА_1 зазначити повне найменування відповідача, уточнити чи є відповідач юридичною особою, чи подається позов до фізичної особи, чи до декількох відповідачів.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі за пред'явленим ОСОБА_1 позовом (а.с.30). При цьому, суд виходив із того, що позовна заява відповідає вимогам ст.с.118-120 ЦПК України 2004 року, спір підсудний Шевченківському районному суду м.Києва, підстав для повернення заяви або відмови у відкритті провадження немає. Справу призначено до судового розгляду на 23 січня 2018 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.40-41). При цьому, суд виходив із того, що позовна заява подана з порушенням вимог ст.175 ЦПК України, а саме позивачем в позовній заяві зазначено відповідача, який не є юридичною особою, а позовні вимоги що посадової особи не містять способу захисту порушеного права.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України (а.с.83-85).

Постановою Апеляційного суду м.Києва від 27 березня 2018 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.108-110).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 повторно залишено без руху з підстав не відповідності поданої позовної заяви вимогам ст.ст.48,175 ЦПК України та надано строк для усунення недоліків (а.с.114-115).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у продовженні процесуального строку, встановленого ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.04.2018 для усунення недоліків позовної заяви.

Позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погодившись із такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, а справу направити до суду для продовження її розгляду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що до постановлення судом ухвали 17.04.2018 року, ним було здійснено запит до Міністерства Оборони України щодо статусу Генерального штабу Збройних Сил України як юридичної особи та наявності ідентифікаційного коду. Оскільки відповідь ним отримана не була, він порушив перед судом питання про продовження процесуального строку, встановленого судом для усунення недоліків. З'явитися до суду 01.06.2018 року не мав можливості, оскільки перебував з 27 травня 2018 року у службовому відрядженні у м. Львові. Також зазначає, що відповідно до Положення про Генеральний штаб Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011, Генеральний штаб є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної Казначейської служби України, тобто наявні всі ознаки юридичної особи, визначені ст.ст.80-83 ЦК України. Крім того, посилається на те, що у аналогічних спорах, які були розглянуті Шевченківським районним судом м.Києва відповідачем виступала Об'єднана житлова комісія Тилу, Озброєння та Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України, і справи було розглянуто за участю цього відповідача по суті заявлених вимог. Справа за його позовом не находить свого вирішення тривалий час через не справедливі судові рішення.

Відповідно до п.п. 8, ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У відповідності до частини 3 статті 3 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17 липня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі (а.с.170-171).

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ній.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином.

Зважаючи на належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутності представника відповідача.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції виходив, зокрема, із того, що ОСОБА_1 пред'явлено позов до відповідача, який не є юридичної особою, а позовні вимоги до посадової особи не містять в собі способу захисту порушеного права. Залишаючи позовну заяву без руху, суд зобов'язував ОСОБА_1 визначити відповідача відповідно до вимог ст.48 ЦК України. В наданий судом строк недоліки, визначені ухвалою суду від 17.04.2018, позивачем не усунуті, підстав для продовження процесуального строку, встановленого судом, не має, а тому подана позовна заява підлягає залишенню без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст.3 ЦПК України у редакції кодексу 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч.1 ст.20 ЦК України у редакції кодексу 2004 року право на захист особа здійснює на власний розсуд.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано ЦПК України. Подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК України (в редакції кодексу 2004 року, який був чинний на час звернення позивача з даним позовом до суду).

Відповідно до ч.2 ст.119 ЦПК України у редакції кодексу 2004 року позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

Згідно з ч.5 ст.119 ЦПК України у редакції кодексу 2004 року до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Частиною1 ст.122 ЦПК України (у редакції кодексу, який діяв на час постановлення ухвали про відкриття провадження у даній справі) суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, на час постановлення судом першої інстанції ухвали про відкриття провадження у даній справі від 10 жовтня 2017 року, позовна заява, подана ОСОБА_1 у вересні 2017 року відповідала вимогам ст.ст.119, 120 ЦПК України у редакції 2004 року, про що прямо зазначено в ухвалі про відкриття провадження у справі (а.с.30).

Пункт 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України № 2147 - VІІІ від 03 жовтня 2017 року встановив, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Тобто, перехідними положеннями передбачено, що подальший розгляд справи відбуватиметься за процесуальними правилами, які впроваджені ЦПК України в новій редакції, проте повторного вчинення процесуальних дій, які вже були зроблені судом в порядку ЦПК України в попередній редакції, положеннями нового процесуального закону не вимагається.

Крім того, при вирішенні питання про залишення позовної заяви без руху та в подальшому залишення її без розгляду суд першої інстанції не звернув уваги на п.11 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року), яким передбачено, що заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З аналізу зазначеного положення процесуального Закону вбачається, що заяви, подані до набрання чинності новою редакцією Кодексу, навіть якщо провадження по них не були відкриті до 15 грудня 2017 року, не можуть бути залишені без руху за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального Закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З огляду на те, що у даній справі вже було відкрито провадження та призначено перше судове засідання, питання, які вирішуються на стадії відкриття провадження, не підлягали вирішенню, що свідчить про безпідставність постановлення судом першої інстанції як ухвали від 23 січня 2018 року про залишення позовної заяви ОСОБА_1, поданої у вересні 2017 року без руху, з підстав невідповідності позовної заяви вимогам ст.175 ЦПК України (в редакції Закону України 03 жовтня 2017 року №2147-VІІ), так і подальшого залишення без руху ухвалою суду від 17 квітня 2018 року після перегляду даної справи Апеляційним судом міста Києва.

Положення пункту 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України № 2147 - VІІІ від 03 жовтня 2017 року варто розуміти як такі, відповідно до яких судові засідання у справі, призначені на 23 та 30 січня 2018 року повинні були проводитися за правилами, визначеними в главі 6 «Розгляд справи по суті» розділу ІІІ ЦПК України в редакції, що набрала чинності з 15 грудня 2017 року.

На користь цього свідчить також стаття 3 ЦПК України, яка визначає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Більш того, постановою Апеляційного суду міста Києва від 27 березня 2018 року після скасування ухвали Шевченківського районного суду м.Києва від 30 січня 2018 року дану цивільну справу було направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В порушення вимог процесуального законодавства суддя Піхур О.В., діючи одноособово, залишила позовну заяву ОСОБА_1 без руху, а в подальшому залишила позов без розгляду.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Тому, залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду з підстав, викладених в ухвалі від 01 червня 2018 року суд першої інстанції дійшов до безпідставного висновку, оскільки позовна заява ОСОБА_1, подана у вересні 2017 року, відповідала вимогам ст.ст.119, 120 ЦПК Україниу редакції 2004 року, що стало підставою для відкриття провадження у справі 10 жовтня 2017 року, а відтак положення ст.175 ЦПК України в редакції Закону України 03 жовтня 2017 року №2147-VІІ до даної позовної заяви вже не застосовуються.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 01 червня 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 06 серпня 2018 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді А.А.Пікуль

Д.Р.Гаращенко