Справа № 133/1204/17
Провадження № 22-ц/772/1390/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Слободяний О. Є.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2018 рокуСправа № 133/1204/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

судді-доповідача: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Кучевського П.В.,

учасники справи:

позивач: ПАТ КБ «Приватбанк»,

відповідач: ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04 квітня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Слободяного О.Є. в приміщенні Козятинського міськрайонного суду Вінницької області, повний текст рішення складено 04 квітня 2018 року, -

в с т а н о в и в :

В червні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 05 лютого 2008 року ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 2 200,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підписав заяву про отримання платіжної картки, згідно з якою підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає договір між ним та Банком. В позові зазначено, що ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав, надав відповідачу кредит у розмірі згідно з договором, однак останній свої зобов'язання за договором не виконує і станом на 31 травня 2017 року має заборгованість в сумі 28 294,10 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 15 174,37 грн.; заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 10 596,20 грн.; заборгованості за пенею та комісією за користування кредитом в сумі 700,00 грн.; штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) в сумі 1 323,53 грн., а тому просив стягнути з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором на загальну суму 28 294,10 грн. та судові витрати.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту в сумі 15 174,37 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом в сумі 10 596,20 грн.; заборгованість за пенею та комісією в сумі 700,00 грн.; судові витрати в сумі 1 600,00 грн., а всього 28 070,57 грн..

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, мотивовану тим, що відповідач не заперечував факт отримання банківської картки, яку він використовував виключно для отримання платежів, але так і не скористався нею, при цьому йому не було відомо чи встановлений був на ній кредитний ліміт. Крім того, зазначив, що анкету-заяву заповнював працівник банку і сам вписав бажаний кредитний ліміт, відтак відповідачем заперечується факт отримання кредиту, а також факт погашення кредиту, оскільки він його не отримував, а тому просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

У визначений судом термін відзив на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу (пункт 9 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України).

Апеляційний суд у складі судової колегії, розглядаючи справу за наявними у справі матеріалами, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд не може повністю погодитись з висновком суду першої інстанції, оскільки судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, тому суд апеляційної інстанції на підставі ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією скасовує та ухвалює в цій частині нове рішення з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 05 лютого 2008 року ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 2 200,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Факт укладення між сторонами кредитного договору підтверджується підписаною відповідачем заявою, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає договір між нею та Банком.

З матеріалів справи видно, що на виконання умов договору, позивач надав

ОСОБА_3 передбачені договором кошти, однак відповідач взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту в повній мірі не виконав, що призвело до виникнення заборгованості.

Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 31 травня 2017 року заборгованість становить 28 294,10 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 15 174,37 грн.; заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 10 596,20 грн.; заборгованості за пенею та комісією за користування кредитом в сумі 700,00 грн.; штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) в сумі 1 323,53 грн..

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості за користування відсотками, при цьому безпідставно стягнув з відповідача на користь банку заборгованість за пенею та комісією.

Так, звернувшись в суд, позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за кредитом та процентам за користування кредитом, а також стягнення пені та комісії і штрафів.

У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року визначено, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у позові заявлено вимогу про стягнення заборгованості за пенею та комісією у вказаному розмірі, тобто фактично окремий детальний розрахунок пені відсутній, а також законодавством не передбачено такого виду цивільно-правової відповідальності як комісія, оскільки це є лише платою за послуги банку.

Щодо вимог про стягнення штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00 грн., то згідно вимог ст. 549 ЦК України, штраф обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, тобто зазначена вимога не грунтується на вимогах закону, при цьому рішення суду в частині відмови у стягненні штрафу (процентна складова), позивачем не оскаржується.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги викладені в апеляційній скарзі посилання на те, що відповідачем не було отримано кредит, оскільки банком надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого ОСОБА_3 погашався кредит (а.с. 4-11), а також банком надано довідку-виписку за період з 05 лютого 2008 року по 31 травня 2017 року, яка відображає рух коштів на кредитних картках ОСОБА_3, які були надані йому банком у зв'язку з підписанням кредитного договору б/н від 05 лютого 2008 року (а.с. 71-96, 97), при цьому розрахунок заборгованості та довідка-виписка про рух коштів не були спростовані відповідачем.

Викладені в апеляційній скарзі твердження про те, що банком не вказано ні номера картки, ні номера рахунку, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки із довідки, наданої ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається, що на підставі кредитного договору б/н від 05 лютого 2008 року ОСОБА_3 були видані кредитні картки 05 лютого 2008 року, 07 грудня 2009 року, 04 листопада 2010 року, 30 січня 2012 року, 16 січня 2016 року та 30 серпня 2016 року (а.с. 97).

Крім того, не заслуговують на увагу посилання на те, що банк самостійно встановив кредитний ліміт та самостійно зміни відсоткову ставку, адже дані твердження спростовуються умовами та правилами надання банківських послуг, оскільки банк вправі в односторонньому порядку змінювати тарифи та в будь-який момент змінити кредитний ліміт.

Також, суд звертає увагу на те, що за умовами підписаної відповідачем заяви, останній погодився з тим, щоб його інформували про стан його платіжної картки за допомогою e-mail або SMS.

Згідно із ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до вимог ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Вимогами ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт; підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, установленого банком.

Відповідно до п. 1.1.3.2.3 «Умов та правил надання банківських послуг», банк має право на зміну Тарифів.

Вимогами ч. 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ч. ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією, яке не ґрунтується на вимогах закону, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаної вимоги, а в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04 квітня 2018 року в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією в сумі 700 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаної вимоги.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Позов ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та відповідно до вимог ч. 3 ст. 389 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.К. Медвецький

/підпис/ П.В. Кучевський

Згідно з оригіналом.

Суддя В.В. Оніщук