БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1392/16-ц
Провадження № 2/497/10/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про розгляд справи у загальному позовному провадженні

16.01.18 року м.Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря - Сітченка М.М.,

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивачів ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_5 без самостійних вимог Болградської районної державної адміністрації Одеської області в особі органу опіки та піклування над повнолітніми особами про встановлення юридичного факту та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом 13.07.2017 року, та просять постановити рішення, яким:

- встановити юридичний факт, а саме факт прийняття ОСОБА_1, ОСОБА_2 спадщини після смерті чоловіка (батька) ОСОБА_7, померлого 11.11.2010 року;

- визнати право власності ОСОБА_1, ОСОБА_2 на 1/24 частку за кожною на домоволодіння за адресою: вул. Московська, № 6, м. Болград, Одеська область, як за спадкоємцями за законом після смерті чоловіка (батька) ОСОБА_7, померлого 11.11.2010 року.

Свої вимоги мотивують тим, що власниками домоволодіння за адресою: вул. Московська, № 6, м. Болград, Одеська область були подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_5. Після смерті ОСОБА_8, померлого 28.09.1981 року відкрилася спадщина на належну йому ? частку названого домоволодіння, яку прийняли у рівних частках по 1/6 кожний його дружина ОСОБА_5, син ОСОБА_7, донька ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, виданим 13.05.1992 року державним нотаріусом Ізмаїльської районної державної нотаріальної контори Одеської області.

11 листопада 2010 року помер ОСОБА_7. Спадкоємцями за законом після його смерті є мати ОСОБА_5, дружина ОСОБА_1, та доньки ОСОБА_4 та ОСОБА_2. Однак, відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_10 були зареєстровані і фактично проживали в названому домоволодінні, а позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, не були зареєстровані, так як знялись з реєстраційного обліку незадовго до смерті чоловіка (батька) 23.09.2010 року, проте продовжували фактично проживати в цьому домоволодінні разом зі спадкодавцем до його смерті і після його смерті, а відтак вважають, що вони також прийняли спадщину фактом спільного проживання зі спадкодавцем.

Саме з цієї причини позивачі просять встановити юридичний факт прийняття спадщини шляхом постійного проживання однією сімєю спільно зі спадкодавцем ОСОБА_7, оскільки для цього є всі підстави, що підтверджуються належними доказами. Встановлення зазначеного юридичного факту їм необхідно для прийняття спадщини. При зверненні до нотаріальної контори позивачам було відмовлено в оформленні їх спадкових прав за законом, і рекомендовано звернутися до суду.

Провадження по справі було відкрито 14.07.2016 року (а.с.20).

На даний час розгляд справи не завершено.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.ч.3-4 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Водночас, згідно п.п.22-29 рішення ЄСПЛ у справі від 28.03.2006 року «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше право доступу до суду не може бути обмеженим таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. При цьому правила регулювання строків мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

Згідно ж усталеної прецедентної практики ЄСПЛ закон повинен бути прогнозованим для учасників провадження.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що подальший розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині у якій вони не встановлюють нових обовязків, скасовують чи звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи обмежують їх використання.

До того ж, відповідно до ч.ч.2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку:1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що справа підлягає подальшому розгляду згідно ЦПК України в порядку загального позовного провадження зі стадії судового розгляду.

Позивачами та їх представником надано суду в судовому засіданні 16.01.2018 року заяву про уточнення резолютивної частини позовних вимог, яка було вручена до початку продовження даного судового засідання відповідачу ОСОБА_4, та представнику третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_1 без самостійних вимог Болградської районної державної адміністрації Одеської області в особі органу опіки та піклування над повнолітніми особами ОСОБА_6, про що є відповідна відмітка (а.с.169).

Згідно поданої заяви позивачі просять:

- встановити юридичний факт постійного спільного проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2 з ОСОБА_7, померлим 11.11.2010 року на час його смерті і відкриття спадщини в житловому будинку, розташованому за адресою: вул.Московська, №6, м. Болград, Одеська область;

- визнати право власності за ОСОБА_1, ОСОБА_2 на 1/24 частину за кожною житлового будинку з дворовими будівлями та господарськими спорудами за адресою: вул.Московська, №6, м. Болград, Одеська область.

Також, в судовому засіданні представником позивачів, яке підтримано самими позивачами заявлено клопотання про допит свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12, явка яких забезпечена в судове засідання, яке заявлялося і раніше.

Інші учасники судового розгляду не заперечували щодо заявленого клопотання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3, 19, 43, 95, 178-180, 223, 274, пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_5 без самостійних вимог Болградської районної державної адміністрації Одеської області в особі органу опіки та піклування над повнолітніми особами про встановлення юридичного факту та визнання права власності - розглядати у загальному позовному провадженні, продовжуючи судовий розляд.

Прийняти до розгляду заяву позивачів про уточнення резолютивної частини позовних вимог.

Клопотання позивачів та їх представника ОСОБА_3 про допит свідків задовольнити. Допитати в судовому засіданні у якості свідків: ОСОБА_11 та ОСОБА_12.

Копію ухвали вручити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В.Кодінцева