Справа № 473/1436/18
"10" серпня 2018 р. Вознесенський міський суд Миколаївської області у складі: головуючого - судді Ротар М.М., при секретарі Фінько О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору міни
04 травня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Територіальної громади міста Вознесенськ про визнання дійсним договору міни нерухомого майна, в якому вказав, що 21 липня 1999 року він уклав з ОСОБА_4 договір міни, згідно якого він передав у власність ОСОБА_4 належну йому квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 а ОСОБА_4 передала йому у власність житловий АДРЕСА_2.
Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що даний договір був укладений між ним та ОСОБА_4 в письмовій формі і зареєстрований на Вознесенській Універсальній товарно-сировинній біржі 21 липня 1999 року за №481, ніхто із сторін угоди її не оспорює і всі умови договору виконані. Посилаючись на те, що нотаріальне посвідчення договору неможливе в зв'язку з тим, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а позивачу невідомо про наявність спадкоємців після її смерті, позивач просив позов задовольнити.
Ухвалою суду від 05 травня 2018 року відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 22 травня 2018 року неналежний відповідач Територіальна громада міста Вознесенська був замінений на належного відповідача ОСОБА_2, яка є спадкоємицею першої черги за законом та прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причину своєї неявки суду не повідомила.
За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Позивач проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечував.
Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
В судовому засіданні встановлено, що 21 липня 1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений договір міни нерухомого майна, згідно якого позивач передав у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_1 житловий АДРЕСА_2. Даний договір був укладений у письмовій формі та зареєстрований на Вознесенській Універсальній товарно-сировинній біржі 21 липня 1999 року за №481. Згідно реєстраційного напису договір купівлі-продажу житлового будинку зареєстровано Вознесенським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_1 за р.№682 22 липня 1999року.
В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті з заявою про прийняття спадщини звернулася її дочка ОСОБА_2, що підтверджується копією спадкової справи № 209/2014, яка була заведена після смерті ОСОБА_4 в Южноукраїнській державній нотаріальній конторі 12 грудня 2014 року.
Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (2004 року), останній застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Тому в даному випадку застосуванню підлягає Цивільний Кодекс України 1963 року.
Оскільки ст.242 ЦК України (1963 року) передбачає, що до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі - продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін, тому договір міни житловими приміщеннями, укладений між сторонами підлягає нотаріальному посвідченню, як це передбачено ст.227 ЦК України.
Згідно до ст. 227 ЦК України (1963 року) договір купівлі-продажу будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.
Згідно ч.2 ст.47 ЦК України, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Враховуючи встановлені судом обставини, оскільки сторони по договору міни нерухомого майна повністю виконали свої обов'язки по цьому договору, а нотаріально посвідчити договір неможливо, суд вважає необхідним визнати дійсним вказаний договір міни.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дійсним договору міни- обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 4,14,81,223,280,281,259,263,265,273 ЦПК України, суд
Позов - задовольнити повністю.
Визнати дійсним договір міни квартири АДРЕСА_1 на житловий АДРЕСА_2, який був укладений 21 липня 1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, зареєстрований 21 липня 1999 року на Вознесенській Універсальній товарно-сировинній біржі за №481.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя М.М. Ротар