Ухвала

Іменем України

19 липня 2018 року

м. Київ

справа № 712/3525/15-ц

провадження № 61-38416ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Державна казначейська служба України,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 січня 2018 року у складі судді Троян Т. Є. та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 24 травня 2018 року у складі колегії суддів: Храпка В. Д., Бондаренка С. І., Новікова О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації,

ОСОБА_5, ОСОБА_6, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником автомобіля «Toyota Venza», 2011 року, державний номер НОМЕР_1, який 15 січня 2015 року перебував на автостоянці по вул. Броварській, 2 у м. Борисполі. Близько 23 год. 50 хв. загорівся сусідній автомобіль НОМЕР_2, який також перебував на вказаній автостоянці, внаслідок короткого замикання електричних проводів у відсіку двигуна автомобіля, що підтверджується актом про пожежу від 16 січня 2015 року, складеним Бориспільським районним відділом Головного управління державної служби надзвичайних ситуацій України в Київській області. Внаслідок вказаної пожежі автомобіль позивача був пошкоджений. Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 23 січня 2015 року № 338 вартість матеріальних збитків заподіяних при дорожньо-транспортній пригоді складає 101 797,83 грн. Відшкодовувати завдану шкоду відповідачі у добровільному порядку відмовляються.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_4 просила відшкодувати майнову шкоду у сумі 110 313,91 грн та моральну шкоду - 10 000,00 грн завдану Департаментом соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 січня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_4 на відшкодування майнової шкоди у сумі 55 156,95 грн та моральної шкоди у сумі 5 000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на відшкодування майнової шкоди у сумі 55 156,95 грн та моральної шкоди у сумі 5 000,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, як власник автомобіля, так і

ОСОБА_5, як володілець та користувач вказаного автомобіля, разом несуть відповідальність за заподіяну шкоду позивачу.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 24 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено. Рішення Соснівського районного суду

м. Черкаси від 09 січня 2018 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_5 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 24 травня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині стягнутих неї сум та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову до неї, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої й апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що їй надано право лише управляти вказаним автомобілем, а тому вона не повинна нести відповідальність як володілець засобу підвищеної небезпеки, як особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, оскільки відсутні належні і допустимі докази такого неправомірного заволодіння. Крім того, зазначає, що позивачем у справі заявлено вимогу про солідарне відшкодування завданої шкоди з боржників, проте суд не знайшов підстав для задоволення позову в солідарному порядку, тому повинен був відмовити у задоволенні такого позову, а не виходити за межі позовних вимог.

За змістом скарги рішення суду першої та апеляційної інстанції оскаржуються лише в частині вирішення вимог до ОСОБА_5, тому в іншій частині не переглядається судом касаційної інстанції.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За правилом пункту 1 частини другої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Предметом позову у цій справі є відшкодування спричиненої майнової та моральної шкоди у розмірі 120 313,91 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Разом з цим, у касаційній скарзі заявник посилаються на те, що ця справа має для неї виняткове значення, оскільки вона є невинною особою, а необґрунтоване стягнення такої значної суми для неї стане непосильним тягарем.

Оскільки наведені у касаційній скарзі посилання на передбачені підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України обставини судом визнано обґрунтованими, тому судові рішення у цій малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

У пункті 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України передбачено, що у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновків щодо незаконності чи неправильності оскаржуваних рішень.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що статтею 22 ЦК Українипередбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша та друга статті 1166 ЦК України).

За змістом частин другої та п'ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Крім того, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (частина перша, четверта статті 23 ЦК України).

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, із яким погодився й апеляційний суд, про часткове задоволення позову, оскільки шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником транспортного засобу, яким є Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, який передав у користування

ОСОБА_5 зазначений автомобіль, а тому наявні підстави для стягнення саме з неї спричиненої майнової та моральної шкоди.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що їй надано право лише управляти вказаним автомобілем, а тому вона не повинна нести відповідальність як володілець засобу підвищеної небезпеки, як особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, оскільки відсутні належні і допустимі докази такого неправомірного заволодіння, не заслуговує на увагу, оскільки наявність права керування транспортним засобом відповідач не заперечувала, Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації звертався із листом про необхідність повернення зазначеного автомобіля, який ОСОБА_5 не повернула.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем у справі заявлено вимогу про солідарне стягнення завданої шкоди з боржників, проте суд не знайшов підстав для задоволення позову в солідарному порядку, тому повинен був відмовити у задоволенні такого позову, а не виходити за межі позовних вимог, є безпідставними, оскільки відповідно до змісту вимоги позову в межах заявлених до стягнення сум суд може визначити у своєму рішенні такий спосіб стягнення, який відповідає вимогам закону.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що згідно з частиною першої статті 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм матеріального і процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті та частиною четвертою статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси

від 09 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області

від 24 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик