Справа № 464/1886/18
пр.№ 2/464/967/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.07.2018 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Тімченко О.В.,

секретар судового засідання Бораковський О.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, подану в інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики у зв*язку з невиконанням грошового зобов*язання,

у с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_2, від імені якої діє ОСОБА_1, звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 3752,64 грн. боргу за договором позики, 162,55 грн. - 3% річних та 81 522,45 грн. - неустойки. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позичила відповідачу 64 348,98 грн., що за курсом НБУ на день укладення договору еквівалентно 2 596 доларів США, які останній мав повернути до 26 жовтня 2016 року. У визначений договором термін і до даного часу відповідач кошти не повернув, у зв'язку з чим просить позов задоволити.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просить задоволити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про місце і час розгляду справи, а тому суд, враховуючи що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст.281 ЦПК України.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось за вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України.

Заслухавши представник представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку, з огляду на таке.

Згідно із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України).

Так, з договору позики № 26/07-01 від 26 липня 2016 року та письмової розписки від 26 липня 2016 року вбачається, що відповідач ОСОБА_3 (позичальник) позичив у позивача ОСОБА_2(позикодавець) 64 348,98 грн., що за курсом НБУ на день укладення договору еквівалентно 2596 доларів США, терміном до 26 жовтня 2016 року.

У відповідності до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк, а за умовами ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

За умовами ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, враховуючи настання дати повернення суми позики та відсутність доказів повернення позики в повному обсязі відповідно до вимог ст.545 ЦК України, суд приходить до висновку про підставність вимог позивача про стягнення з відповідача 3752,64 грн. основного боргу за договором позики.

Сторони у договорі позики від 26 липня 2016 року також погодили, що у разі несвоєчасного повернення позичальником позики він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, згідно з розрахунком позивача 3% річних становить 162,55 грн. Даний розрахунок відповідачем не заперечено та не спростовано, а відтак такий приймається судом до уваги та вимоги позивача в цій частині є обгрунтованим.

Виходячи з приписів ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ст.533 ЦК України).

За змістом договору позики від 26 липня 2016 року валютою зобов'язання є гривня, а розрахунок неустойки (пені), здійснений позивачем в доларах США з подальшим перерахуванням у національну валюту - гривню, не ґрунтується на нормах закону.

Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст.ст.3, 12-15, 20 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13 ЦПК України), суд дійшов висновку про те, що позов є частково підставним та підлягає до задоволення в частині стягнення 3915,19 грн. боргу за договором позики, з яких 3752,64 грн. основного боргу та 162,55 грн. 3% річних, а в іншій частині позову слід відмовити.

При розподілі судових витрат за ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 39,15 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 281-282 ЦПК України,

у х в а л и в :

позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3752,64 грн. боргу за договором позики та 162,55 грн. - 3% річних, а загалом 3915,19 грн.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 39,15 грн.

Позивач: ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1.

Представник позивача: ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3, місце проживання: АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст.354 ЦПК України). Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Головуючий О.В.Тімченко