22-ц/775/610/2018(м)
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2018 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 265/4428/18

Номер провадження 22-ц/775/610/2018(м)

Апеляційний суд Донецької області у складі суддів Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.

сторони :

заявник - ОСОБА_1

боржник - ОСОБА_2

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 липня 2018 року, у складі судді Вайновського А.М., дата складення повного судового рішення 06 липня 2018 року,

в с т а н о в и в:

21 червня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про визнання судового наказу Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 01 червня 2018 року таким, що не підлягає виконанню.

Заява мотивована тим, що виданий судовий наказ за змістом і формою не відповідає вимогам закону, а тому, не підлягає виконанню; суд не врахував, що фактично її син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якого за судовим наказом з неї стягнуто аліменти, постійно проживає з нею та знаходиться на її утриманні, а тому ОСОБА_1 не має права на отримання від неї аліментів на дитину.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 липня 2018 року заяву ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню задоволено. Судовий наказ Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 червня 2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття - визнано таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду від 02 липня 2018 року, посилаючись на те, що вона прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, судом неправильно та неповно встановлено обставини, які мають значення для справи та неправильно визначено відповідно до встановлених обставин правовідносини. Зокрема доводи скарги зводяться до спору між сторонами щодо місця проживання дитини та ролі кожного з батьків в утриманні сина ОСОБА_3 та невірного обрання ОСОБА_2 способу захисту права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та заперечення ОСОБА_2, перевіривши відповідність ухвали вимогам процесуального закону, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процессуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 23 лютого 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 13 липня 2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 26 жовтня 2016 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини усіх видів заробітку(доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи утримання з 06 вересня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

01 червня 2018 року Орджонікідзевський районний суд м.Маріуполя видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини усіх видів заробітку(доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи утримання з 21 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки між сторонами об'єктивно існує спір про право щодо утримання, виховання дитини та визначення місця її проживання, то існують всі передбачені ст.432 ЦПК України підстави для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Проте, з таким висновком погодитися не можна з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку:

1) наказного провадження;

2) позовного провадження (загального або спрощеного);

3) окремого провадження.

3. Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом (ст.160 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, крім іншого, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» судовий наказ є виконавчим документом.

Відповідно ст.173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Положення частини 2 статті 432 ЦПК України передбачають, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Як вбачається зі справи, підставами для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню ОСОБА_2 зазначила те, що ОСОБА_1 у заяві про видачу судового наказу виклав недостовірні відомості про те, що дитина проживає з ним, оскільки фактично син ОСОБА_3, хоча і зареєстрований за місцем проживання батька по АДРЕСА_1, але проживає разом із нею по АДРЕСА_2 (а.с.16).

При цьому, ОСОБА_2 не навела у заяві жодних доводів, які б стосувалися питань виконання судового рішення та виконавчого документа, урегульованих ст.ст. 173, 432 ЦПК України, у справі немає доказів помилковості видачі судового наказу як виконавчого документа (наприклад, на підставі рішення, яке не ухвалювалося), невідповідності його змісту, формі, реквізитам такого документа, відсутності обов*язку боржника у зв*язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою.

Між тим, як свідчить заява ОСОБА_2 від 15 червня 2018 року, заявник мав на увазі незгоду з судовим наказом по суті, вважав рішення про стягнення з неї аліментів необґрунтованим, оскільки дитина проживає разом із нею, а тому, такі питання стосуються вирішення заяви, в даному випадку, боржника по суті, а не обставин, пов'язаних із виконанням судового рішення, що набрало законної сили. Тож дії боржника є недопустимою спробою

ревізії по суті ухваленого проти нього чинного судового рішення у поза процесуальний спосіб, передбачений спеціальними нормами цивільно-процесуального законодавства.

Підстави і обґрунтування, що передбачені ст.ст. 173, 432 ЦПК України, боржником не наводилися, а тому, суд вийшов за межі своєї компетенції, порушив норми процесуального права, не врахував і роз'яснення, викладені у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року N 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», що потягло неправильне вирішення справи.

Відтак, з урахуванням положень ст.ст. 263-265 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості судового рішення, суд першої інстанції не мав підстав для задоволення необґрунтованої заяви боржника про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, постановив незаконну ухвалу, тому на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4 ЦПК України апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, ухвалу скасувати, у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Одночасно колегія суддів вважає, що з урахуванням положень Розділу ІІ Цивільного процесуального кодексу України «Наказне провадження», ОСОБА_2 у разі незгоди з судовим наказом від 01 червня 2018 року, не позбавлена можливості на його скасування у спосіб, передбачений цим Кодексом.

Керуючись п.2.ч.1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 липня 2018 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання судового наказу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області у справі №265/4428/18 від 01 червня 2018 року таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складення повного судового рішення 20 серпня 2018 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

О.М. Пономарьова

Т.Б. Ткаченко