АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 686/5093/18
Провадження № 22-ц/792/1197/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області в складі:

Гринчука Р.С. (судя-доповідач), суддів: Костенка А.М., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання - Задвірний В.І.,

з участю: представника апелянтів,

позивача,

представника прокуратури Хмельницької області,

представника Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної казначейської служби України та Головного управління державної казначейської служби України у Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 травня 2018 року, ухвалене суддею Приступою Д.І. у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Головного управління державної казначейської служби України у Хмельницькій області, прокуратури Хмельницької області, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління державної казначейської служби України у Хмельницькій області, прокуратури Хмельницької області, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування доводів позовної заяви зазначив, що в період з жовтня 2004 року по листопад 2017 року його безпідставно обвинувачували у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2 ст.ст. 364, 366, 382 КК України в редакції 1960 року, щодо нього було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Позивач вказав, що внаслідок незаконного порушення кримінальної справи, незаконного притягнення його в якості обвинуваченого, незаконного обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, проведення обшуків по місцю його проживання та роботи, накладення арешту на належне йому майно, незаконних рішень судів різних інстанцій щодо визнання його винним у вчиненні злочинів йому завдана моральна шкода, розмір якої визначено в сумі 850000 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 травня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 516 896 грн. шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури і суду. В решті в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України та Головне управління державної казначейської служби України у Хмельницькій області просили скасувати судове рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким у позові відмовити в повному обсязі.

На обґрунтування вимог апелянти зазначили, що правових підстав для стягнення з казначейської служби на користь позивача моральної шкоди немає, оскільки службою не було вчинено жодних дій або бездіяльності, які б свідчили про заподіяння моральних страждань ОСОБА_2; суд помилково ототожнив казначейську службу з державою та залучив до участі в справі в якості відповідача; при ухвалення рішенні не враховано, що розмір моральної шкоди в даному випадку слід визначати, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, з урахуванням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII від 06.12.2016 року, виходячи з щомісячного розміру 1600 грн. а не 3723 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказав на обґрунтованість рішення суду першої інстанції та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу.

Позивач в суді проти апеляційної скарги заперечив, підтримав рішення суду першої інстанції.

Представники прокуратури Хмельницької області та Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області при вирішенні апеляційної скарги погодилися з судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що заступником прокурора м. Хмельницького 20.10.2004 року порушено кримінальну справу №19/4186 стосовно службових осіб колективного підприємства «Хмельницький завод продтоварів» за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.365, ч.2 ст.366 КК України.

Стосовно ОСОБА_2 кримінальна справа порушена 22.03.2006 року, а 07.04.2006 року йому пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 364, ч.2 ст.366, ч.2 ст.382 КК України та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

22.05.2006 року затверджено обвинувальний висновок та кримінальну справу спрямовано до Хмельницького міськрайонного суду для розгляду по суті.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 04.06.2007 року справу повернуто прокурору для проведення додаткового розслідування у зв'язку із неповнотою досудового слідства.

Прокурором м. Хмельницького 31.05.2010 року затверджено обвинувальний висновок та кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України направлено для розгляду до Хмельницького міськрайонного суду.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 17.08.2012 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366, ст. 70 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням адміністративно - господарських та організаційно - розпорядчих функцій, строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання із встановленням іспитового строку на З роки.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 16.10.2012 року вирок Хмельницького міськрайонного суду від 17.08.2012 року стосовно ОСОБА_2 скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 14.10.2013 року ОСОБА_2 визнано невинним і по суду виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.364, ч. 2 ст. 366 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 21.01.2014 року вирок Хмельницького міськрайонного суду від 14.10.2013 року стосовно ОСОБА_2 залишено без змін, а апеляцію прокурора - без задоволення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.06.2014 року вказані рішення судів першої та апеляційної інстанцій за касаційною скаргою прокурора скасовано, а кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 03.11.2014 року кримінальну справу стосовно ОСОБА_2 за ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України повернуто прокурору м.Хмельницького для організації проведення додаткового розслідування.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 20.01.2015 року постанову Хмельницького міськрайонного суду від 03.11.2014 року скасовано, а кримінальну справу повернуто на новий судовий розгляд.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 21.06.2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України звільнено від покарання у зв'язку із закінченням строків давності.

За вироком суду, ОСОБА_2 засуджено за те, що він, обіймаючи на підставі рішення загальних зборів співвласників колективного підприємства "Хмельницький завод продтоварів" від 25.06.1998 року (протокол № 8) посаду директора та голови правління колективного підприємства «Хмельницький завод продтоварів», являючись службовою особою, яка виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, впродовж 1998 - 2002 років вчинив зловживання службовим становищем та службове підроблення, що спричинило тяжкі наслідки.

Вироком Апеляційного суду Хмельницької області від 13.04.2017 року частково задоволено апеляцію прокурора на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 21.06.2016 року у частині призначеного ОСОБА_2 покарання. Визнано його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язанні з адміністративно - розпорядчими функціями строком на 2 роки та конфіскацією майна. На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_2 від призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності, передбачених п. 4 ч. 1 ст.49 КК України.

Окрім цього, ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 13.04.2017 року вирок Хмельницького міськрайонного суду від 21.06.2016 року в частині засудження ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 366 КК України скасовано, а справу провадженням закрито за відсутністю в діянні складу злочину на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.11.2017 року частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2, вирок Хмельницького міськрайонного суду від 21.06.2016 року та вирок Апеляційного суду Хмельницької області від 13.04.2017 року в частині визнання його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України скасовано, справу в цій частині закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року за відсутністю події злочину.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що незаконним притягнення позивача до кримінальної відповідності, обранням запобіжного заходу, накладенням арешту на особисте майно йому було заподіяно моральної шкоди, розмір якої необхідно визначити з розрахунку мінімального розміру заробітної плати, встановленого на 2018 рік. Стягнення коштів слід провести за рахунок коштів Державного бюджету України, розпорядником яких є казначейська служба.

Такий висновок є обґрунтованим виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з п. 5 ст. 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначення розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов'язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ст. 13 Закону).

Пунктом 9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, № 4 передбачено, що у випадку, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Вирішуючи питання визначення розміру моральної шкоди суд обґрунтовано виходив з того, що її розмір за кожен місяць перебування ОСОБА_2 під слідством і судом необхідно визначити, приймаючи за розрахункову величину розмір мінімальної заробітної плати, який діяв на час розгляду справи в суді, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік», 3723 грн.

Таким чином мінімальний розмір моральної шкоди в даному випадку з урахуванням тривалості порушення прав позивача становитиме 516 896 грн.: (3723 грн.х138 міс. 26 дн.).

При цьому, враховуючи конкретні обставини справи слід зазначити, що внаслідок тривалого (більше 11 років) безпідставного перебування позивача під слідством та судом відбулися вимушені зміни в його житті, пов'язані з необхідністю захисту власних прав та інтересів. У зв'язку з обранням щодо ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд останній був обмежений у можливості вільного пересування, зміни місця проживання. Накладення арешту на належне позивачу майно в рамках здійснення кримінального провадження призвело до обмеження його права власності на це майно.

Слід також врахувати, що кримінальна справа по обвинуваченню позивача у вчиненні злочину неодноразово перебувала на розгляді судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій, органами досудового слідства проводилося її додаткове розслідування. Ці обставини свідчать про неналежне та необ'єктивне проведення як досудового так і судового слідства впродовж значного проміжку часу, що примусило позивача в цей період змінити свій звичайний уклад життя в зв'язку з необхідністю захисту від незаконних обвинувачень. Ця обставина також вплинула на його спілкування з оточуючими людьми.

За встановлених вище обставин колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість висновку суду щодо необхідності визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає до відшкодування на користь ОСОБА_2 у мінімальному розмірі, передбаченому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», який становить 516 896 грн.

Посилання апелянтів на необхідність проведення нарахування розміру моральної шкоди, виходячи з розміру, встановленому п. 3 р. ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року, №1774-VIIІ безпідставне. Вказаною нормою установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Оскільки в даному випадку розмір мінімальної заробітної плати застосовується для розрахунку моральної шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» і не пов'язаний з визначенням заробітної плати та посадових окладів, тому норми Закону України від 06.12.2016 року, №1774-VIIІ не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до п.п. 4, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ № 845 від 03.08.2011 року визначена судом сума підлягає стягненню за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з відповідного рахунку органом казначейства, тому посилання апелянтів на необґрунтоване залучення їх до участі в справі в якості відповідачів є безпідставним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення суду, тому підстав для задоволення вимог апелянта судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України та Головного управління державної казначейської служби України у Хмельницькій області залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складено 08.08.2018 року.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції - Приступа Д.І. Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 30,33