Номер провадження 2/243/2440/2018
Номер справи 243/6701/18
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«09» серпня 2018 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

з участю: секретаря судового засідання Кобець О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №19 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до Миколаївської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 23 січня 2000 року померла її мати - ОСОБА_2, яка проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, разом зі своїм чоловіком, її батьком - ОСОБА_3.

Після смерті матері відкрилась спадщина ? частина квартири АДРЕСА_1.

Цю квартиру її батьки приватизували 29 грудня 1998 року, про що отримали Свідоцтво про право власності.

Після смерті матері ніхто в нотаріальну контору с заявою про прийняття спадщини не звертався, а тому згідно ст. 1268 ЦК України спадщину прийняв її чоловік ОСОБА_3, який проживав з нею на момент її смерті.

10 жовтня 2011 року помер її батько - ОСОБА_3.

На момент смерті він залишив заповіт від 4 червня 2004 року, яким заповів все своє майно їй - його доньці, ОСОБА_1.

У передбачений законом 6 місячний строк вона звернулася до Миколаївської міської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька, у тому числі на квартиру АДРЕСА_2.

У цей же час до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернувся онук її померлих батьків, та її племінник - ОСОБА_4. Словянським міськрайонним судом Донецької області, а потім і Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 12 грудня 2012 року був частково задоволений його позов. Визнано незаконним Наказ № 346 від 08 грудня 1998 року ВАТ «Донбасенерго» Словянськкомуненерго» про приватизацію квартири АДРЕСА_3 (вул. Перемоги) міста Миколаївка Донецької області, в частині не включення ОСОБА_4 у число спільних сумісних власників у рівних долях спільно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Тобто Рішеннями суду він визнаний співвласником квартири разом з її батьками, оскільки на час приватизації квартири він мав право на проживання у ній.

На теперішній час вона звернулась до нотаріуса с Заявою про видачу їй Свідоцтва про право на спадщину за Заповітом на 2/3 частки квартири, однак 21 червня 2018 року нотаріус Миколаївської державної нотаріальної контори виніс Постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, оскільки Рішення Апеляційного суду Донецької області не було зареєстроване, та у КП БТІ значяться власниками квартири тільки ОСОБА_2 і ОСОБА_3, а не разом з ОСОБА_4 у рівних долях.

Виправити цю помилку на теперішній час неможливо, у звязку з чим вона не може отримати свою частку спадкового майна.

Просить суд визнати за нею, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за заповітом на 2/3 частки квартири АДРЕСА_4, після смерті ОСОБА_3, померлого 10 жовтня 2011 року.

Позивач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не зявилася. 02 серпня 2018 року надала суду Заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с.41).

Відповідач Миколаївська міська рада Донецької області явку свого представника у судове засідання не забезпечила. Суду надано Заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача (а.с. 65).

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у різі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права.

Зі Свідоцтва про право власності від 29 грудня 1998 року, вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві сумісної власності належить квартира АДРЕСА_5, загальною площею 35,9 кв.м, житловою площею 23,2 кв.м (а.с. 14).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 померла 23 січня 2000 року у місті Миколаївка міста Словянська Донецької області, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія 1-НО №407744, виданим 11 серпня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: ? частка квартири АДРЕСА_6, яка належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 29 грудня 1998 року Словянською державною районною електростанцією (а.с. 14,15).

Спадщина вважається належною спадкоємцю з часу її прийняття.

Після смерті ОСОБА_2, відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадщину прийняв її чоловік ОСОБА_3, оскільки на момент смерті проживав разом зі спадкодавцем.

04 червня 2004 року ОСОБА_3 склав Заповіт, яким на випадок своєї смерті, заповідав все своє майно ОСОБА_1. Даний заповіт було посвідчено Керуючим справами Виконкому Миколаївської міської ради Донецької області (а.с. 12).

10 жовтня 2011 року у місті Миколаївка Донецької області помер ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія 1-НО №573898, виданим 11 жовтня 2011 року Виконкомом Миколаївської міської ради Донецької області (а.с.11).

Факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підтверджується Свідоцтвом про народження, серія ІІ-АВ № 417531 від 27 травня 1975 року (а.с.8).

Зміна прізвища ОСОБА_1 з «Біяк» на «Чечель» підтверджується Довідкою Відділу реєстрації актів громадянського стану Виконавчого комітету Авдіївської міської ради Донецької області № 55-4 від 01 лютого 2000 року, з якої вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 03 вересня 1971 року уклали шлюб, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Чечель» та 04 лютого 1988 року шлюб розірвано (а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_3, померлого 10 жовтня 2011 року, залишилася спадщина квартира АДРЕСА_7.

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 10 жовтня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_1, ПАТ Донбасенерго в особі структурної одиниці ПАТ Донбасенерго Словянської теплової електричної станції, КП Бюро технічної інвентаризації м. Словянська про визнання Наказу про приватизацію житлового приміщення незаконним, визнання свідоцтва про право власності на житло не дійсним та виключення його з реєстру прав власності на нерухоме майно - задоволено частково. Визнано Свідоцтво про право власності, на житлове приміщення, розташоване за адресою: місто Миколаївка Донецької області, вулиця Побєди (вулиці Перемоги) АДРЕСА_8 від 29 грудня 1998 року, виданого ОСОБА_3 та ОСОБА_2, Слов'янською державною районною електричною станцією частково не дійсним, у задоволенні іншої частини позовних вимог відмолено, а також відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_7, ПАТ Донбасенерго в особі структурної одиниці ПАТ Донбасенерго Словянської теплової електричної станції про визнання особи такою, яка втратила право користування жилим приміщенням (а.с. 17-22).

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 12 грудня 2012 року Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 10 жовтня 2012 року скасовано в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 щодо визнання Наказу про приватизацію житлового приміщення незаконним та змінено в частині визнання недійсним Свідоцтва про право власності. Визнано Наказ №346 від 08 грудня 1998 року Відкритого акціонерного товариства «Донбасенерго» «Словянськкомуненерго» незаконним в частині не включення ОСОБА_4 до пункту 1 Наказу щодо передання в спільну сумісну власність ОСОБА_4 разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 двокімнатної квартири , розташованої за адресою: Донецька область, місто Словянськ, с. Миколаївка, вул. Побєди, будинок №4, квартира №1. Визнано Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_9 від 29 грудня 1998 року, видане відкритим акціонерним товариством «Донбасенерго» «Словянськкомуненерго», на імя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 незаконним в частині не включення ОСОБА_4 разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_2, як співвласника квартири. В іншій частині Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області залишено без змін (а.с.23-26).

Таким чином, Рішеннями вищезазначених судів визначено, що квартира АДРЕСА_10, належала ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі по 1/3 частці кожному.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

Згідно до п.3.1 Постанови ОСОБА_8 спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку.

Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця».

Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 заведена Державним нотаріусом Миколаївської державної нотаріальної контори Донецької області 10 жовтня 2011 року за № 6/2012 (а.с.44-62).

Проте, у встановленому нотаріальному порядку позивач не може оформити право власності 2/3 частки квартири АДРЕСА_11, оскільки відсутній документ, що підтверджує право власності померлого на спадкове майно, а саме: 2/3 частки квартири АДРЕСА_10.

У звязку з цим, 21 червня 2018 року державним нотаріусом Миколаївської державної нотаріальної контори Донецької області Берзінь - ОСОБА_9, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за Заповітом після смерті батька ОСОБА_3, який помер 10 жовтня 2011 року на 2/3 часток квартири АДРЕСА_12 (Перемоги) в м. Миколаївка Донецької області (а.с.28).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Вказане також підтверджене і розясненнями, наданими у п. 1 Узагальненої судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязки спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (а.с.1299 ЦК України).

Захист прав громадян та юридичних осіб на нерухоме майно, здійснюється відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, шляхом визнання прав.

Відповідно до 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму ОСОБА_8 Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 оскільки спір про визнання права власності на нерухоме майно - є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада.

Умови для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину своєчасно за нормами діючого ЦК України.

Згідно до п. 5 ст. 1268 ЦК України: «Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини», тобто позивач має право звернутись до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на 2/3 частки квартири, що належала спадкодавцеві.

Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року за № 1952-ІУ, що вступив в силу із змінами та доповненнями з 01.01.2013р., функції державної реєстрації прав власності на нерухоме майно від реєстраторів Держкомзему перейшли до державних реєстраторів відділу Словянської міської ради та нотаріусів. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.24 вищенаведеного Закону, за державною реєстрацію має право звернутись власник або належним чином уповноважена особа.

Відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», з заявою про реєстрацію права власності до відділу реєстрації Слов'янської міської ради, повинен звернутись власник, а оскільки він померлий, у відповідності до ч. 4 ст. 25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, тому заяву про реєстрацію права власності на житловий будинок подати неможливо.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що реєстрація правовстановлюючого документу, у даному випадку, непередбачена чинним законодавством, іншої процедури, окрім звернення до суду, відповідно ч. 1, 2, 3 ст. 3 Цивільного г процесуального кодексу України та ст. 16 ЦК України, не існує, оскільки зміни у частки спірної квартири, що належала ОСОБА_3 відбулися вже після його смерті на підставі Рішення суду, а тому у позивача не має можливості венети зміни щодо реєстрації права власності на квартиру.

ОСОБА_1 прийняла спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 10 жовтня 2011 року.

Однак її право не визнається, що є, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», правовою підставою звернення до суду, відповідно до вимог ст. 392 ЦК України.

Умов для отримання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом в нотаріальній конторі у позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду та підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму ОСОБА_8 Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76, 78, 81, 89, 128, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 25, 328, 1216, 1222, 1225, 1268, 1296, 1297 Цивільного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 „ Про судову практику у справах про спадкування, ОСОБА_8 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», ОСОБА_8 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», ч. 4 ст. 3, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, громадянкою України, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_13, загальною площею 35,9 кв.м, житловою площею 23,2 кв.м, в порядку спадкування за Заповітом після смерті ОСОБА_3, який помер 10 жовтня 2011 року.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий:

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_10