Справа № 180/1077/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2018 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Нанічкіної Н.М.,

з секретарем судового засідання Горіною А.В.

за участю:

заявника ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_2,

представника заінтересованої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Марганець в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що вона, проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. Заява вмотивована тим, що вона у 1962 році разом із батьками приїхала до м.Марганець до своїх діда та баби, і її, як малолітню, зареєстрували у домовій книзі. В м.Марганці вона навчалася у школі, а з 1973 року по 1976 рік вона навчалася в м.Запоріжжі у технікумі, після закінчення якого була направлена в Чувашію, як молодий спеціаліст. У Чувашії в 1976 році вона вийшла заміж, а в 1977 році народила сина. У травні 1990 року вона повернулась до м.Марганця разом із сином, проживала у своїх батьків по вул.Чапаєва, син ходив у ЗОШ № 2. З 1992 року син навчався у ОСОБА_4 технікумі, а в 1993 році отримав паспорт громадянина України. Після цього вона повернулася до чоловіка в Чувашію. Після розлучення у 1999 році вона знову вийшла заміж, народила доньку і в грудні 1999 році разом із сімєю приїхала до м.Марганець, де придбала будинок по вулиці Черняховського. Її донька ОСОБА_5 з пів року проживала на території України в м.Марганець, закінчила школу, вийшла заміж, має дитину. Коли донька вирішила отримати паспорт громадянки України, їй відмовили, оскільки недостатньо документів для встановлення факту її, ОСОБА_1, постійного проживання на території України до 24 вересня 1991 року. Згідно довідки реєстраційного відділу м.Марганець зазначено, що вона була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1 з 11 січня 1962 року по 03 серпня 1973 року, а відомості про проживання у 1991 році відсутні. Встановлення її факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 та 13 листопада 1991 року має юридичне значення, оскільки з ним повязано з виникненням у її доньки ОСОБА_5 права на громадянство України.

15 червня 2018 року заявник уточнила заявлені вимоги, і просила суд встановити факт постійного її проживання на території України до 24 серпня 1991 року, зокрема в період з 11 січня 1962 року по 1976 рік.

Заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні просили заявлені вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_4 міського сектора Головного Управління Державної міграційної служби ОСОБА_3 залишив вирішення даного питання на розсуд суду.

Відповідно ч.1 та ч.2 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. В судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 2 вказаної статті передбачає, що ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Заслухавши сторони, дослідивши та оцінивши докази, надані заявником, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 народилася 01 січня 1956 року в с.Семенівка Кулундинського району Алтайського краю (а.с.5).

Згідно наданої довідки про реєстрацію місця проживання особи № 14/14-337 від 16 січня 2018 року, виданої відділом реєстрації та обліку громадян ОСОБА_4 міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, з 11 січня 1962 року по 03 серпня 1973 рік (а.с.10). Та ж інформація міститься і в домовій книзі (а.с.15 на звороті, а.с.18 на звороті).

З 1973 року по 1976 рік ОСОБА_6 навчалася у Запорізькому гідроенергетичному технікумі МЕ і Ел. СРСР, що підтверджується копією диплома серія Ш-І № 187205 (а.с.8).

13 березня 1976 року ОСОБА_6 у відділі реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради народних депутатів Дніпропетровської області зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище з «Соломіна» на «Лисобик», що підтверджується довідкою № 46 від 14 березня 2000 року (а.с.5).

14 жовтня 1997 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 був розірваний ОЗАГС Новочебоксарської міської адміністрації Чувашської Республіки (а.с.6), і 28 травня 1999 року тим же органом зарестровано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_9. Після реєстрації шлюбу заявниця змінила прізвище з «Лисобик» на «Шимчишина» (а.с.7).

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявник ОСОБА_1 проживала на території України:

- в м.Марганець Дніпропетровської області з 11 січня 1962 року по 03 серпня 1973 року

- в м.Запоріжжі з 04 серпня 1973 року по березень 1976 року.

Факт проживання ОСОБА_1 на території України у вказані періоди підтверджується також поясненнями свідків.

Так, свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що заявниця, народилася у 1956 році. Після закінчення технікуму за розподілом переїхала до Чувашії. В 1990 році приїхала з сином ОСОБА_11 до м.Марганця, син ходив у ЗОШ № 2, потім поступив до ОСОБА_4 технікуму. У 1994 році заявниця поїхала до Росії.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що разом з ОСОБА_1, яка на той момент була ще ОСОБА_10, ходила у школу, разом школу закінчили. Після школи заявниця навчалася в технікумі в м.Запоріжжя, а по закінченню технікуму поїхала в Росію. Приїхала лише в 1990 році, разом із сином проживали у її батьків по вул.Чапаєва (зараз Малинова), в буд.№ 44. Поїхала в Чувашію десь у 1993-1994 роках, точно не памятає.

Таким чином, свідки підтверджують факт проживання ОСОБА_1 в м.Марганець Дніпропетровської області з травня 1990 року по 1993 рік, хоча документально даний факт не підтверджено.

В своїй заяві ОСОБА_1 просить встановити, як факт її постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року, зокрема в період з 11 січня 1962 року по 1976 рік. Суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні заявлених вимог, оскільки такі факти знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, і відповідно до ст.315 ЦПК України можуть бути встановлені судом.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 141, 142, 259, 263-265, 293, 315, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт постійного проживання на території України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4 Алтайського краю, до 24 серпня 1991 року, зокрема в період з 11 січня 1962 року по 1976 рік.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Марганецький міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження за умов, визначених в ч.2 ст.354 ЦПК України.

Повне рішення виготовлено 27 липня 2018 року.

Суддя: Н. М. Нанічкіна