Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 212/9268/15-ц

провадження № 61-13455св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя - доповідач), Олійник А. С., Ступак О.В., Усика Г.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інженерно-виробнича фірма «Ремтехгаз»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року у складі судді Колочко О. В. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2017 року у складі суддів: Городничої В. С., Варенко О. П., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-виробнича фірма «Ремтехгаз» (далі - ТОВ «ІВФ «Ремтехгаз») про зміну формулювань причин звільнення.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначала, що працювала у ТОВ «ІВФ «Ремтехгаз» на посаді головного бухгалтера. 14 вересня 2015 року написала заяву про звільнення за власним бажанням з дати написання заяви. Отримавши пояснення, що дана заява є попередженням про звільнення за два тижні, чекала на відповідний наказ. 01 жовтня 2015 року звернулася до відповідача із заявою, у якій підтвердила свій намір на звільнення, а 17 жовтня 2015 року із зверненням про роз'яснення питання щодо її звільнення. 02 листопада 2015 року її запросили на підприємство і видали наказ про звільнення від 30 жовтня 2015 року № 179-к на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Не погоджуючись із формулюванням причин звільнення та вважаючи такі дії відповідача незаконними, ОСОБА_4 просила визнати незаконним звільнення на підставі наказу від 30 жовтня 2015 року № 179-к; змінити формулювання причин звільнення, а саме за власним бажанням на підставі частини першої статті 39 КЗпП України та дату звільнення - 01 жовтня 2015 року з внесенням відповідних змін до трудової книжки; внести виправлення до таблиці 5 «Відомості про трудові відносини застрахованих осіб» звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у частині відображення підстави про припинення трудових відносин; стягнути з ТОВ «ІВФ «Ремтехгаз» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 жовтня 2015 року до 01 березня 2016 року в розмірі 32 145,30 грн та 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2016 року, позов задоволено частково. Визнано звільнення ОСОБА_4 з посади головного бухгалтера на підставі наказу від 30 жовтня 2015 року №179-к про припинення трудового договору (контракту), виданого ТОВ «ІВФ «Ремтехгаз» - незаконним. Змінено дату та формулювання причин звільнення ОСОБА_4, зазначених у наказі від 30 жовтня 2015 року №179-к з «звільнено за прогул без поважних причин пункт 4 статті 40 КЗпП України» на запис «звільнена за власним бажанням за частиною першою статті 39 КЗпП України з 01 жовтня 2015 року». Зобов'язано ТОВ «ІВФ «Ремтехгаз» внести зміни до трудової книжки ОСОБА_4 в запис від 30 жовтня 2015 року № 31 про звільнення, щодо дати та формулювання причин звільнення з роботи. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що відповідачем при звільненні позивача були порушені вимоги чинного трудового законодавства, оскільки ОСОБА_4 подала заяву про звільнення її за власним бажанням і не відкликала її, а роботодавець зобов'язаний був звільнити її на підставі поданої заяви.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року касаційну скаргу ТОВ «ІВФ «Ремтехгаз» задоволено частково.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2016 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач працювала у відповідача не за безстроковим трудовим договором, а за контрактом, порядок розірвання якого суттєво відрізняється від порядку розірвання трудового договору укладеного на невизначений термін. Крім того, посада головного бухгалтера, яку обіймала ОСОБА_4, передбачає доступ до електронної бази «1С Підприємство», наявність електронного цифрового підпису, паролів, фіксування зразків її підпису у фінансових установах тощо, що вимагає від особи, яка звільняється з вказаної посади чинення додаткових дій, передбачених пунктом 3.6 контракту, укладеного між сторонами, а саме приймання та передача справ, що оформлюється актом після перевірки аудитом стану бухгалтерського обліку та достовірності звітних даних, від вчинення яких позивач ухилилася.

02 березня 2018 року ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог. Скасувати рішення районного суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вказані вимоги задовольнити в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом не враховано те, що позивач подала заяву про звільнення за власним бажанням, трудовий контракт не може погіршувати її становища та встановлювати додаткові обмеження для звільнення.

Ухвалою Верховного Суду від 26 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді відзивів на касаційну скаргу не надходило.

Ухвалою Верховного Суду від 06 червня 2018 року справу призначено до розгляду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційногосуду не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 квітня 2016 року ОСОБА_4 подала до апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року.

11 квітня 2016 року ТОВ «Ремтехгаз» подало апеляційну скаргу на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року відкрите апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_4

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року призначено справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 до розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2016 року відкрите апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ТОВ «Ремтехгаз».

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2016 року призначено справу за апеляційною скаргою ТОВ «Ремтехгаз» до розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_4 та ТОВ «ІВФ «Ремтехгаз» відхилено.

Після скасування судом касаційної інстанції ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2016 року, справу було направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Проте зі змісту протоколу судового засідання від 27 грудня 2017 року та постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2017 року вбачається, що справа розглядалась лише за апеляційною скаргою ОСОБА_4, при цьому апеляційна скарга ТОВ «ІВФ «Ремтехгаз»апеляційним судом залишилась не розглянута.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з викладеного, Верховний Суд вважає, що апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не виконав своїх обов'язків, визначених законом, тому постанова Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2017 року підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

В силу вищенаведених положень статті 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні процесуальні можливості з'ясувати дійсні обставини справи та оцінити докази, які не були досліджені судами попередніх інстанцій, що перешкоджає Верховному Суду ухвалити нове судове рішення.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки порушення норм процесуального права, що призвели до ухвалення незаконного судового рішення, при розгляді цієї справи допущені апеляційним судом, оскаржуване рішення необхідно скасувати і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
СуддіВ. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
О. В. Ступак
Г. І. Усик