Справа № 309/2339/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 серпня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Кондора Р.Ю., Куштана Б.П.

за участі секретаря - Пилип Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хустського районного суду від 23 листопада 2017 року (головуючий суддя Савицький С.А.) у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі: Банк) звернулося до суду із даним позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 554988,13 доларів США, що за курсом 22,92 відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.04.2015 складає 12720327,94 грн.

Посилалося на те, що 02.11.2006 між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № MKG0GA00000138, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 70 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом на умовах передбачених договором, з кінцевим строком повернення до 02.11.2010.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 цього ж дня було укладено договір поруки № MKG0GA00000138 від 02.11.2006.

Банк зазначав, що позичальник свої зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку із чим просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість станом на 15.04.2015 у розмірі 554988,13 доларів США, що за курсом 22,92 відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.04.2015 року складає 12720327,94 грн., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 69958,05 доларів США; заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом в розмірі 186118,59 доларів США; заборгованість по сплаті комісії в розмірі 3080,00 доларів США; заборгованість по пені за несвоєчасне виконання зобов'язань в розмірі 295831,49 доларів США.

Рішенням Хустського районного суду від 23.11.2017 у задоволенні позову Банку відмовлено.

На це рішення подав апеляційну скаргу Банк. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Доводи апеляційної скарги Банку зводяться до того, що згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України проценти за кредитним договором слід сплачувати щомісячно до фактичного дня повернення позики, тому проценти слід стягнути за три роки перед зверненням до суду, а пеню - за дванадцять місяців перед зверненням до суду з позовом; порука не припинилася, оскільки п. 12 договору поруки встановлено, що порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, тобто чинна до 02.11.2015, а позов Банку пред'явлено 07.07.2015.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 рішення суду просила залишити без змін.

Відповідачі О.С. в судове засідання апеляційного суду не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином (а.с.206-208). Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Банку, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Банком пропущено строк звернення до суду, і про застосування позовної давності відповідачами подано заяву.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи на нормам матеріального права.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 02.11.2006 між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № MKG0GA00000138, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 70 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом на умовах передбачених договором, з кінцевим строком повернення до 02.11.2010 (а.с.14-16, 200-202).

Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № MKG0GA00000138 від 02.11.2006 (а.с.19, 203).

Банк зазначав, що позичальник свої зобов'язання належним чином не виконувала. Станом на 15.04.2015 позивачем визначено заборгованість у розмірі 554988,13 доларів США, що за курсом 22,92 відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.04.2015 складає 12720327,94 грн., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 69958,05 доларів США; заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом в розмірі 186118,59 доларів США; заборгованість по сплаті комісії в розмірі 3080,00 доларів США; заборгованість по пені за несвоєчасне виконання зобов'язань в розмірі 295831,49 доларів США.

За умовами кредитного договору позичальник зобов'язався повертати кредит з відсотками, винагородою, комісією щомісячними платежами до 02.11.2010 включно.

ОСОБА_1 подала до суду заяву, у якій просила відмовити у задоволенні позову в зв'язку із спливом позовної давності, оскільки строк повернення кредитних коштів визначено до 02.11.2010, а отже з 02.11.2010 розпочався відлік строку позовної давності. (а.с.38).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов'язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов'язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Така правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12, провадження N 14-10цс18.

За умовами Кредитного договору № MKG0GA00000138 від 02.11.2006 сторони погодили сплату відсотків за кредитом - щомісяця, у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 02.11.2010 включно. Періодом оплати вважати період з «1» по «6» число кожного місяця (п.1.1, 3.1. Кредитного договору).

Відтак, у межах строку кредитування до 02 листопада 2010 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами у період з «1» по «6» число кожного місяця. Починаючи з 03 листопада 2010 року, боржник мав обов'язок, незалежно від пред'явлення вимоги позивачем, повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

З огляду на вказане, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги Банку про те, що на підставі статті 1048 ЦК України Банк мав право нараховувати передбачені договором проценти до дня повного погашення заборгованості за кредитом.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Встановлено, що позовна давність за вимогою про стягнення кредиту та відсотків - тобто, і останнього щомісячного платежу - спливла у листопаді 2013 року, тоді як позивач звернувся з позовом до суду у липні 2015 року.

Представником Банку надано апеляційному суду розрахунок процентів, нарахованих лише за період з 15.04.2012 до 15.04.2015, тобто, як вважає позивач, у межах загальної позовної давності, розрахованої за три останні роки до дня подання позову, а також надано розрахунок пені за період з 15.04.2014 по 15.04.2015 - в межах спеціальної позовної давності за один рік до дня подання позову.

З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 02 листопада 2010 року позивач не міг такі проценти нараховувати.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки.

Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.

Позовна вимога про стягнення неустойки спливла як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом.

Вимоги щодо стягнення коштів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України Банком не заявлялись.

Доводи апеляційної скарги щодо чинності поруки на момент пред'явлення позову судова колегія до уваги не бере. Порука є видом забезпечення виконання зобов'язання, і, згідно договору поруки від 02.11.2010, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п. 4). Оскільки позовна давність до вимоги про повернення боржником заборгованості спливла до звернення позивача до суду, тому у поручителя також відсутній обов'язок щодо сплати такої заборгованості.

За таких обставин, рішення місцевого суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Хустського районного суду від 23 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 серпня 2018 року.

Головуюча:

Судді: