Ухвала

16 липня 2018 року

м. Київ

справа № 534/1487/16-ц

провадження № 61-39355 ск 18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 01 лютого

2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 30 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Кременчуцького районного Горішньоплавнівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про визначення заборгованості за сплатою аліментів, стягнення заборгованості за сплату аліментів та стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_1, Кременчуцького районного Горішньоплавнівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, у якому просила визнати заборгованість за сплату аліментів у розмірі

7 342 грн 61 коп. та пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі

3 373 грн 91 коп.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області у складі судді Куц Т. О. від 01 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Полтавської області у складі колегії суддів:

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, від 30 травня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визначено заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_1 за виконавчими листами за період з 01 березня 2013 року по 30 червня 2014 року у сумі 7342 грн 61 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по сплаті аліментів у сумі 7 342 грн

61 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за період прострочення сплати аліментів з 01 березня 2013 року по 30 червня

2014 року в сумі 3 373 грн 91 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У липні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 01 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 30 травня 2018 року, у якій він просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, виходячи з наступних підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості та пені за сплату аліментів. Отже ціна позову становить 10 716 грн 52 коп., яка станом на 1 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн х 100 = 176 200 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до наведених приписів ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Таких випадків Верховним Судом не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної карги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року.

Враховуючи викладене, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Кременчуцького районного Горішньоплавнівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про визначення заборгованості за сплатою аліментів, стягнення заборгованості за сплату аліментів та стягнення пені за прострочення сплати аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області

від 01 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 30 травня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ф. Хопта