АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1142/18Головуючий по 1 інстанції - ОСОБА_1
Категорія: 19, 27 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя доповідач )

Суддів Карпенко О.В., Фетісової Т.Л.

за участю секретаря Наконечної М.М.

учасники справи:

позивач ПАТ КБ «Приватбанк»

відповідач ОСОБА_3

особа, яка подає апеляційну скаргу представник ПАТ КБ «Приватбанк»

розглянувши у м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 травня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Колоди Л.Д. 10 травня 2018 року о 10 год. 55 хв. у залі судових засідань Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості ,-:

в с т а н о в и в :

В листопаді 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором .

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» в обґрунтування позовних вимог вказує, що згідно до укладеного договору № б/н від 17 квітня 2007 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 2100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «ПриватБанк».

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу ОСОБА_3 кредит у розмірі встановленому договором.

Відповідач ОСОБА_3 не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами згідно до умов цього договору. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач ОСОБА_3 станом на 30 вересня 2017 року має заборгованість у розмірі 46536,47 грн., з яких: 719,97 грн. - заборгованість за кредитом; 38424,29 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4700 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п.8.6 умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2192,21 грн. - штраф (процентна складова).

На підставі наведеного, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду та просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 46536,47 грн. за кредитним договором № б/н від 17 квітня 2007 року, яка складається: 719,97 грн. заборгованість за кредитом; 38424,29 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4700,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п.8.6 умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 2192,21 грн. штраф (процентна складова). Судові витрати 1600,00 грн.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 травня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 квітня 2007 року у розмірі 1219,97 грн. та 42,00 грн. витрат по сплаті судового збору, а всього 1261,97 грн.

В частині стягнення 45316,50 грн. заборгованості за кредитним договором та 1558 грн. відшкодування судового збору відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ КБ «Приватбанк» оскаржив рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. ПАТ КБ «Приватбанк» вважає рішення суду першої інстанції незаконним в частині незадоволених вимог, ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції, оскільки рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Банк апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржуване рішення, не врахував, що на момент укладання кредитного договору сторонами був погоджений розмір відсотків за користування кредитними коштами. Банк посилається, що, враховуючи наявність між сторонами договірних кредитних правовідносин, та передбачений розмір відсотків за користування позикою, висновок суду про відмову у задоволенні вимог за відсотками не відповідає вимогам закону та є безпідставний. Крім того, банк та відповідач ОСОБА_3 уклали кредитний договір, в якому передбачили наслідки, що настають у випадку порушення зобовязання. Таким чином, нарахування відповідачу пені та штрафу за порушення зобовязання цілком відповідає, як умовам кредитного договору, так і положенням діючого законодавства. Тому ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 травня 2018 року в частині незадоволених вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. Стягнути з відповідача судові витрати.

Апеляційний суд звертає увагу, що заочне рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем тільки в частині незадоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк».

10 липня 2018 року на адресу апеляційного суду Черкаської області надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_3 У відзиві ОСОБА_3 вказує, що не погоджується із заочним рішенням суду першої інстанції, та 09 липня 2018 року направила на адресу Придніпровського районного суду м. Черкаси, заяву про перегляд заочного рішення. Просить суд направити цивільну справу № 711/1041/17 до Придніпровського районного суду м. Черкаси, для розгляду заяви відповідача щодо перегляду заочного вирішення. В копії заяви про перегляд заочного рішення, доданій до відзиву, відповідач вказує, що станом на 10 травня 2018 року дату судового засідання знаходилася у хворобливому стані, що перешкоджало їй зявитися до суду та повідомити суд про відкладення справи на іншу дату. Однак, як вбачається із тексту заяви від 09.07. 2018 року та додатку до неї жодних доказів щодо перебування у хворобливому стані відповідач не надає. У заяві про перегляд заочного рішення у справі відповідач посилається на пропуск банком строку позовної давності та зазначає, що відповідач припинила виконувати зобовязання 19.07.2013 року, що підтверджується розрахунком, наданим позивачем до позовної заяви, а банк звернувся з позовом з пропуском трирічного строку позовної давності, так як повинен був звернутися не пізніше 19.07. 2016 року.

Інших доказів відповідачем у відзиві не зазначено, як і не вказано строк дії картки і не підтверджено , коли ж саме відповідач здійснила останній платіж банку.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справа переглядається апеляційним судом Черкаської області та в суді апеляційної інстанції розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням, але без виклику сторін.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції зміні із скасуванням в частині відмови у задоволенні вимог банку, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи ; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності, а висновок суду в частині незадоволення позовних вимог ПАК КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості не відповідає вимогам закону, оскільки судом першої інстанції неповно зясовано обставини справи та невірно застосовано норми матеріального права, що є підставою для зміни та скасування рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні вимог банку згідно до ст. 376 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вирішуючи спір, та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог банку про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог в частині заборгованості за тілом кредиту та штрафом, посилаючись на те, що відповідачем дійсно було порушено умови договору, а саме відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобовязаннями, однак суд не погодився з розрахунками заборгованості, наданими банком.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем заявлено вимоги про стягнення відсотків за кредитним договором, пені та штрафу у виді процентної складової безпідставно та з порушенням норм чинного законодавства, оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Колегія суддів апеляційного суду не повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог банку та стягнення заборгованості лише за тілом кредиту та штрафом в розмірі 500 грн., оскільки вважає, що судом першої інстанції не повністю досліджено матеріали справи та не правильно надано оцінку доказам, судом невірно застосовано норми матеріального права, та безпідставно відмовлено у задоволенні вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, пенею комісією та штрафом, що є підставою для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог позивача, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції відповідно до укладеного договору № б/н від 17.04.2007 р. ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 2100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.8).

Відповідно до п. 5.5 «Правил користування платіжною карткою» банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Із матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу ОСОБА_3 кредит у розмірі встановленому договорі.

Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п.6.6 Умов надання банківських послуг у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до п.п.5.7 «Умов та правил користування платіжною карткою», банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим договором.

Як вбачається із матеріалів у звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач ОСОБА_3 станом на 30.09.2017 року має заборгованість у розмірі 46536,47 грн. з яких: 719,97 грн. заборгованість за кредитом; 38424,29 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4700 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п.8.6 умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 2192,21 грн. штраф (процентна складова).

Відповідач ОСОБА_3 не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов цього договору. Таким чином у порушення умов кредитного договору, а також ст.509, 526, 1054 ЦК України відповідач ОСОБА_3 зобовязання за вказаним договором не виконала, хоча ст.629 ЦК України визначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 8.6 договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Згідно ч.1 ст. 549 ЦК України встановлено , що неустойкою (штрафом пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно до п.п.5.2, 5.7 договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим договором.

Із змісту статей 526, 527, 530 ЦК України вбачається, що зобовязання повинні виконуватись належним чином, і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

За змістом ст. 610, 612 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 1048 ЦК України встановленою, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно зі ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи на момент укладення кредитного договору сторонами був погоджений розмір відсотків за користування кредитними коштами.

Таким чином, враховуючи наявність між сторонами договірних кредитних правовідносин, та передбачений розмір відсотків за користування позикою, апеляційний суд приходить до висновку, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог за відсотками не відповідає вимогам закону та є безпідставним.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однією із сторін повинно бути досягнуто згоди.

Із матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір, в якому передбачили наслідки, що настають у випадку порушення зобов`язання сторонами.

Таким чином, нарахування ОСОБА_3 пені та штрафу за порушення зобов`язання цілком відповідає, як умовам кредитного договору, так і положенням діючого законодавства.

Крім того, апеляційний суду звертає увагу, що з матеріалів справи не вбачається, а відповідачем ОСОБА_3 не доведено відсутність заборгованості та відповідно виконання умов договору належним чином, а тому вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» є законними і підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи, що за користування кредитними коштами передбачено нарахування відсотків, то відмова суду першої інстанції у стягненні відсотків за користування, пені і штрафу є помилковою і незаконною.

Як вбачається з матеріалів справи за умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Із наявних матеріалів справи також вбачається, що строк дії картки закінчується у квітні 2015 року.

Банк з позовом до суду звернувся 23.11. 2017 року. Відповідач в суд першої інстанції не зявилася , хоча повідомлена судом належним чином, що вбачаться із судових повісток про вручення рекомендованим повідомленням, поважність причин неявки до суду не повідомила, тому судом ухвалено заочне рішення у справі, яке оскаржується позивачем.

За таких обставин , апеляційний суд вважає, що саме у межах строку кредитування до останнього дня квітня 2015 року відповідач ОСОБА_3 мала зокрема повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними платежами.

Апеляційний суд вважає, що право банку нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то з 01 травня 2015 року позивач не може такі проценти нараховувати.

Таким чином, беручи до уваги розрахунок заборгованості за договором № б/н від 17.04.2007 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом ОСОБА_3, наданий банком сума заборгованості по відсоткам за кредитним договором складає 2521, 06 грн. станом на дату закінчення строку дії картки квітень 2015 року.

Дані вимоги закону узгоджуються із правовою позицією ОСОБА_4 Верховного Суду, викладеною у постанові № 14-10 цс 18 від 28 березня 2018 року, в якій вказано, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги банку підлягають до часткового задоволення, а саме стягненню з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає заборгованість по тілу кредиту 719,97 грн., штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн. які вже стягнуто судом першої інстанції, та частковому задоволенню підлягає заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 2521, 06 грн. по дату станом на 01 травня 2015 року, а в решті нарахування процентів банком за період з 01 травня 2015 року по вересень 2017 року є необґрунтованим, тому не підлягає задоволенню. Також задоволенню апеляційним судом підлягає заборгованість за пенею та комісією в сумі 4700 грн., штрафу (процентна складова) 2192,21 грн., а всього 9413, 26 грн.

Апеляційний суд, враховуючи, що за користування кредитними коштами передбачено договором нарахування відсотків, вважає, що відмова суду першої інстанції у стягненні відсотків за користування, пені і штрафу є помилковою і незаконною, тому вимоги банку підлягають частковому задоволенню, як і доводи та вимоги апеляційної скарги в цій частині підлягають також частковому задоволенню колегією суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, тому підлягають частковому задоволенню колегією суддів апеляційного суду, оскільки спростовують висновки суду першої інстанції щодо необґрунтованості та недоведеності позовних вимог банку, так як суд неповно дослідив обставини справи та прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні вимог банку про стягнення заборгованості за кредитом , а колегією суддів апеляційного суду вимоги банку у частині відмови у задоволенні позовних вимог задоволено частково.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального права щодо вимог про стягнення заборгованості за договором кредиту, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни та скасування судового рішення частково та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог банку.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги банку підлягають до часткового задоволення, а із відповідача ОСОБА_3 на користь банку слід стягнути заборгованість згідно наданого банком розрахунку станом на 30.09.2017 року заборгованість в розмірі 9413, 26 грн. з яких: 719,97 грн. заборгованість за кредитом стягнута судом першої інстанції, тому залишається без змін згідно рішення суду першої інстанції; 2521,06 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4700 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п.8.6 умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина)- стягнуто судом першої інстанції, тому залишається без змін в цій частині судом ; 2192,21 грн. штраф (процентна складова), а всього судом апеляційної інстанції стягується 9413,26 грн. , оскільки в частині задоволення вимог про сплату відсотків після 1 травня 2015 року вимоги банку є необґрунтованими з підстав, викладених колегією суддів апеляційного суду вище у постанові.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні із скасуванням рішення в частині відмови у задоволенні вимог банку , та прийняття нового судового рішення в цій частині щодо часткового задоволення вимог банку про стягнення заборгованості у розмірі 9413, 26 грн. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції зміні, то судові витрати перерозподіляються судом першої інстанції, тому слід стягнути судові витрати за сплату судового збору банком частково пропорційно до задоволених вимог з відповідача ОСОБА_3 на користь банку в розмірі 840 грн. за сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 травня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості змінити, скасувати в частині незадоволених вимог позивача та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість розрахунку станом на 30.09.2017 року в розмірі 9413, 26 грн., з яких: 2521,06 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4700 грн. заборгованість за пенею та комісією; 2192,21 грн. штраф (процентна складова), а всього судом апеляційної інстанції стягується 9413,26 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» понесені судові витрати позивачем за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог частково в розмірі 840 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови, в порядку та за умов, значених цивільно процесуальним законом.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Карпенко О.В.

ОСОБА_5