Ухвала

Іменем України

16 липня 2018 року

місто Київ

справа № 347/1060/14-ц

провадження № 61-39217ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

суб'єкт оскарження - головний державний виконавець Косівського районного суду Івано-Франківської області Винничук ОксанаМихайлівна,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2018 року у складі судді Крилюк М. І. та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 травня 2018 року у складі колегії суддів: Малєєва А. Ю., Девляшевського В. А., Фединяка В. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргами на дії державного виконавця, в яких просив визнати незаконними дії головного державного виконавця Косівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (далі - Косівське ВДВС) Винничук О. М., визнати виконавчий лист №347/1060/14-ц, виданий 12 грудня 2016 року, таким, що не підлягає виконанню, скасувати постанови від 03 січня 2018 року №ВП 55458625 про відкриття виконавчого провадження та від 03 січня 2018 року № ВП 55458463 про відкриття виконавчого провадження, зобов'язати повернути заявнику Косівській дільниці Снятинського відділення Публічного акціонерного товариства «Івано-Франківськгаз» (далі - ПАТ «Івано-Франківськгаз») виконавчий лист № 347/1060/14-ц, виданий 12 грудня 2016 року.

Скарги обґрунтовувались тим, що 03 січня 2018 року головним державним виконавцем Косівського ВДВС Винничук О.М. постановою відкрито виконавче провадження за виконавчим листом від 12 грудня 2016 року про стягнення на користь ПАТ «Івано-Франківськгаз» в особі Косівського УЕГТ з ОСОБА_4 суми судового збору у розмірі 80, 34 грн.

Цього ж дня головним державним виконавцем Косівського ВДВС Винничук О. М. постановою відкрито виконавче провадження за виконавчим листом від 12 грудня 2016 року про стягнення на користь

ПАТ «Івано-Франківськгаз» в особі Косівського УЕГТ з ОСОБА_4 заборгованості за спожитий природний газ за період з лютого 2010 року до листопада 2012 року.

За переконанням ОСОБА_4, зазначені постанови є незаконними та підлягають скасуванню як такі, що не відповідають вимогам частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». Незважаючи на те, що наведені виконавчі документи не відповідають вимогам закону, головним державним виконавцем Косівського ВДВС Винничук О. М. їх не повернуто стягувачу без прийняття до виконання, а, навпаки, відкрито виконавче провадження.

Такі дії державного виконавця, як наполягає скаржник, є незаконними та порушують його права, оскільки до Косівського ВДВС звернувся не стягувач, зазначений у рішенні Косівського районного суду від 24 грудня 2015 року та у виконавчому листі, виданому Косівським районним судом від 12 грудня 2016 року, не ПАТ «Івано-Франківськгаз» в особі Косівського управління газового господарства, а Косівська дільниця Снятинського відділення ПАТ «Івано-Франківськгаз», яка під час звернення до Косівського ВДВС не подала будь-яких документів на підтвердження права на звернення з цим виконавчим документом.

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2018 року у задоволенні скарг ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 травня 2018 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 30 червня 2018 року із застосуванням засобів поштового зв'язку, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким вимоги скарги задовольнити.

Касаційна скарга обґрунтовується тим, що, на переконання заявника, суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили судові рішення без з'ясування дійсних обставин справи та без належної оцінки доказів. Косівською дільницею Снятнинського відділення ПАТ «Івано-Франківськгаз» під час звернення до державної виконавчої служби не надано документів на підтвердження права на звернення із виконавчим документом, виданим судом на користь ПАТ «Івано-Франківськгаз» в особі Косівського управління газового господарства. Виконавчі листи, видані судом, не відповідають вимогам частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналіз змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень дають підстави для висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

За правилом частини п'ятої статті 394 ЦПК України якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на підставі рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2015 року, зміненого рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2015 року, у цивільній справі № 347/1060/14-ц судом видано виконавчі листи про стягнення із ОСОБА_4 на користь

ПАТ «Івано-Франківськгаз» в особі Косівського УЕГТ суми судового збору у розмірі 80, 34 грн, а також заборгованості за спожитий природний газ за період з лютого 2010 року до листопада 2012 року у розмірі 7 298, 06 грн.

02 січня 2018 року старший інженер з експлуатаційної діяльності Косівської дільниці Снятинського відділення звернувся з листами до Косівського РВДВС Головного ТУЮ в Івано-Франківській області щодо направлення документів для відкриття виконавчого провадження та проведення стягнення на користь ПАТ «Івано-Франківськгаз» Косівської дільниці Снятинського відділення.

На підставі зазначених виконавчих листів та листів-звернення старшого інженера з експлуатаційної діяльності Косівської дільниці Снятинського відділення головним державним виконавцем Косівського ВДВС Винничук О. М. 03 січня 2018 року відкрито два виконавчі провадження.

Згідно з копією наказу від 20 січня 2015 року № 9 ліквідовано 13 УЕГГ ПАТ «Івано-Франківськгаз» із відокремленими балансами, в тому числі й Косівське управління по експлуатації газового господарства.

Згідно з копією наказу від 30 червня 2016 року № 98-к/т у зв'язку із затвердженням нової організаційної структури перейменовано Косівське відділення на Косівську дільницю, яка входить до складу Снятинського відділення.

Верховний Суд враховує, що на підставі рішень судів першої та апеляційної інстанцій стягнуто ОСОБА_4 заборгованості за спожитий природний газ та судові витрати на користь ПАТ «Івано-Франківськгаз», яке діяло через відокремлений підрозділ Косівське управління газового господарства.

За правилом 30 ЦПК України 2004 року стороною у цивільному процесі є позивач і відповідач, якими можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Таким чином рішення суду може бути постановлено виключно на користь особи - фізичної або юридичної, а також держави в цілому.

Відокремлені підрозділи юридичної особи позбавлені самостійної правосуб'єктності, а їх посадові особі діють в інтересі та від імені не такого відокремленого підрозділу, а в інтересах усієї юридичної особи та на її користь. З огляду на це, не має правового значення посадова особа якого структурного підрозділу юридичної особи виступає від її імені та в її інтересі, з огляду на це не має правового значення зміна структури органів юридичної особи, ліквідація, об'єднання, приєднання її структурних підрозділів.

Верховний Суд врахував, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вимоги до виконавчого документа визначені у статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У статті 18 названого Закону наведено обов'язки і права виконавців, обов'язковість вимог виконавців.

За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано виходили з того, що всі необхідні відомості у виконавчому листі зазначено, посилання ОСОБА_4 на припинення юридичної особи стягувача не відповідають матеріалам справи, оскільки відбулися зміни виключно у внутрішній організації юридичної особи стягувача.

Зважаючи на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та застосовані до них норми права, Верховний Суд погодився з висновками судів про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_4, оскільки його доводи про недотримання державним виконавцем вимог закону не знайшли свого підтвердження під час розгляду скарги.

Постановлені судові рішення, їх зміст та обґрунтування, а також доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що розгляд цієї справи в суді касаційної інстанції не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, оскільки неправильного застосування норм права не встановлено.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому Верховний Суд вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 травня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик