Ухвала

13 липня 2018 року

м. Київ

справа № 333/7386/17

провадження № 61-39260ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 24 травня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж до ОСОБА_1

про стягнення вартості необлікованої електричної енергії,

ВСТАНОВИВ:

27 червня 2018 року подана касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 24 травня 2018 року.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

У грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії у розмірі 20 552 грн 28 коп.

Рішенням від 19 березня 2018 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя позов задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж вартість необлікованої електричної енергії у розмірі 20 552 грн 28 коп. та судовий збір у сумі 1 600 грн.

Апеляційний суд Запорізької області постановою від 24 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною шостою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев'ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом

на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом

на 1 січня 2018 року становить 1 762 гривні.

Предметом позову в даній справі є стягнення з відповідача вартості необлікованої електричної енергіїу розмірі 20 552 грн 28 коп.

Зазначена справа є незначної складності й ціна позову в ній не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200 грн), тому, відповідно до положень статті 19 ЦПК України, справа визнана судом першої інстанції малозначною.

Заявник у касаційній скарзі посилається на те, що дана справа не є малозначною з причини помилковості її розгляду судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. ОСОБА_1 зазначає, що після розгляду цієї касаційної скарги він має намір, за необхідності, звернутись до суду з позовом про визнання недійсним та скасування рішення комісії позивача, яке оформлене протоколом від 20 липня 2017 року № 629. Проте оскаржувані судові рішення встановили певні обставини, які позбавляють його можливості на їх спростування при розгляді іншої справи; правомірність касаційного оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2018 року та постанови апеляційного суду Запорізької області

від 24 травня 2018 року узгоджується із положеннями статті 389 ЦПК України.

Касаційний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, дійшов висновку,

що обґрунтування, які вона містить, не підтверджують наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства. Доводи ОСОБА_1 не дають підстав для висновку про те, що суд першої інстанції

відніс дану справу до категорії малозначних помилково, і не мав її розглядати

у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, оскільки ця справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена

до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження; суд розглядає малозначну справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними

у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше;

у оскарженому рішенні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя

від 19 березня 2018 року зазначено, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим статтею 178 ЦПК України, жодних заперечень на спростування наведених позивачем обставин суду не надав. Заявником у касаційній скарзі не наведено переконливого обґрунтування доводів про те, що він відповідно до ЦПК України позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями,

при розгляді іншої справи, тому такі посилання ОСОБА_1 відхиляються

судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року.

Оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення, прийняті у малозначній справі, і випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті

389 ЦПК України, ним не доведені, а судом не встановлені, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Апеляційний суд Запорізької області в оскарженій постанові від 24 травня

2018 року вказав, що дана справа відноситься до категорії малозначних, а зазначення у цій постанові суду про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для її розгляду судом касаційної інстанції, оскільки такий розгляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду

м. Запоріжжя від 19 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 24 травня 2018 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко