ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 600/763/14-ц

провадження № 61-14165св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., СтупакО. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», подану його представником ОСОБА_6, та ОСОБА_5, подану його представником - адвокатом ОСОБА_7, на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 25 грудня 2015 року, ухвалене у складі судді Вирсти М. М., і рішення апеляційного суду Тернопільської області від 21 квітня 2016 року, ухвалене колегією у складі суддів: Демковича Ю. Й., Козака І. О., Хоми М. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся з позовом, уточненим у серпні 2015 року, до ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (далі - ПАТ «СК «Країна») про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16 червня 2013 року на автодорозі сполученням Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам'янка відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Subaru Tribeca, номерний знак НОМЕР_1 під його керуванням і автомобіля марки Volkswagen Jetta, номерний знак НОМЕР_2 водій якого залишив місце події; після проведення слідчих дій у кримінальному провадженні з'ясовано, що за кермом автомобіля в момент дорожньо-транспортної пригоди знаходився ОСОБА_5

Позивач вказує, що причиною аварії стало порушення ОСОБА_5 Правил дорожнього руху, тому на нього покладена відповідальність за заподіяну автомобілю марки Subaru Tribeca, номерний знак НОМЕР_1 майнову шкоду, яка згідно з висновком автотоварознавчої експертизи становить 120 459,17 гривень, і заподіяну позивачу моральну шкоду, яку оцінює у 15 000,00 гривень.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки Volkswagen Jetta, номерний знак НОМЕР_2 застрахована ПАТ «СК «Країна», позивач просив стягнути відшкодування майнової шкоди у розмірі 120 459,17 гривень і відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000,00 гривень з відповідачів ОСОБА_5 і ПАТ «СК «Країна».

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 25 грудня 2015 року позов задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у відшкодування майнової шкоди 70 459,17 гривень і у відшкодування моральної шкоди 5 000,00 гривень. Стягнено з ПАТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_4 у відшкодування майнової шкоди 50 000,00 гривень. У задоволенні позову у іншій частині відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту настання дорожньо-транспортної пригоди у зв'язку з порушенням Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_5, що є підставою для покладення на нього відповідальності за моральну і майнову шкоду, якої зазнав позивач, у невідшкодованій за рахунок страхової виплати частині. Стягуючи страхову виплату у розмірі 50 000,00 гривень з ПАТ «СК «Країна», суд першої інстанції виходив з того, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_5 застрахована у ПАТ «СК «Країна», тому страхова компанія зобов'язана відшкодувати завдану потерпілому майнову шкоду у межах ліміту відповідальності.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 21 квітня 2016 року рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 25 грудня 2015 року змінено і зменшено суму страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з ПАТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_4, з 50 000,00 гривень до 49 490,00 гривень. У іншій частині рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 25 грудня 2015 року залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру стягненого з ПАТ «СК «Країна» страхового відшкодування, апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції не враховано передбачену полісом № АВ/9029213 франшизу у розмірі 510 гривень, на суму якої зменшується страхова виплата. З висновками суду першої інстанції про заподіяння майнової і моральної шкоди позивачу у зв'язку з неправомірними діями ОСОБА_5, які полягають у порушенні ним Правил дорожнього руху, апеляційний суд погодився.

У травні 2016 року ПАТ «СК «Країна» через свого представника ОСОБА_6 звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 25 грудня 2015 року і рішення апеляційного суду Тернопільської області від 21 квітня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні пред'явлених до ПАТ «СК «Країна» позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права. Суди попередніх інстанцій не врахували, що ОСОБА_4 пропустив передбачений статтею 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк подання заяви про страхове відшкодування, що є підставою для відмови у здійсненні страхової виплати.

Вважає, що положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено можливості поновлення цього строку, тому висновки судів попередніх інстанцій про поважність причин пропуску строку на звернення до страховика з відповідною заявою є помилковими.

Заявник посилається на те, що винуватець дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 своєчасно не повідомив страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди, тому обов'язок з відшкодування заподіяної шкоди у повному обсязі покладається на страхувальника.

Безпідставним вважає висновок судів першої і апеляційної інстанцій про те, що ОСОБА_4 звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування 7 квітня 2015 року, оскільки такі висновки доказами не підтверджені; факт отримання від позивача будь-яких повідомлень заявник заперечує.

У травні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 25 грудня 2015 року і рішення апеляційного суду Тернопільської області від 21 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що його вина у дорожньо-транспортній пригоді відсутня, оскільки у момент події його автомобіль з автомобілем позивача не контактував, тому висновки судів про покладення на нього відповідальності за заподіяну ОСОБА_4 майнову і моральну шкоду є помилковими.

Заявник вказує, що він притягнений до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 122 КУпАП, яка не містить кваліфікуючої ознаки - пошкодження інших транспортних засобів, тому між його діями і заподіяною позивачу шкодою відсутній причинно-наслідковий зв'язок.

Вважає, що наявний у справі висновок автотехнічного дослідження не є належним і допустимим доказом, так як поданий у копії і містить неузгоджену та суперечливу інформацію. Поданий на підтвердження розміру завданої майнової шкоди висновок автотоварознавчого дослідження не може покладатися в основу судових рішень, так як висновки експерта мають характер припущень.

Суди попередніх інстанцій, на його думку, не звернули уваги, що відповідно до статті 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПАТ «СК «Країна» зобов'язане відшкодувати потерпілому моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я. Вважає, що позивач не обґрунтував розмір заподіяної йому моральної шкоди і існування причинно-наслідкового зв'язку між такою шкодою і ушкодженням здоров'я, заподіяним дорожньо-транспортною пригодою.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 травня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «СК «Країна», поданою представником ОСОБА_6 Зупинено виконання рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 25 грудня 2015 року і рішення апеляційного суду Тернопільської області від 21 квітня 2016 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 червня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою представником ОСОБА_7

У липні 2017 року ПАТ «СК «Країна» через свого представника ОСОБА_6 подало заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_5, у яких послалося на безпідставність її доводів щодо відшкодування страховою компанією заподіяної потерпілому у дорожньо-транспортній пригоді моральної шкоди. Зазначає, що у касаційній скарзі заявник посилається на редакцію статті 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка на момент настання події втратила чинність. ОСОБА_4 не звертався до страховика з вимогою відшкодувати йому моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, доказів на підтвердження її існування не подавав. Страхова компанія не здійснювала на користь позивача виплату страхового відшкодування, у відсотках від якої обчислюється відшкодування моральної шкоди, і заперечує проти його права на отримання такої виплати.

У липні 2017 року ОСОБА_4 подав заперечення на касаційну скаргу ПАТ «СК «Країна», у яких послався на безпідставність її доводів. Зазначає, що ОСОБА_5, який спровокував дорожньо-транспортну пригоду, залишив місце події, про себе та страховика своєї цивільно-правової відповідальності інформації не надав, що унеможливило своєчасне виконання ним обов'язку протягом року звернутися до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування. Після отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик не розпочав розслідування події, не оглянув транспортний засіб, хоча для цього не було об'єктивних перешкод.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 грудня 2016 року справу за касаційними скаргами ПАТ «СК «Країна» і ОСОБА_5 призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційних скарг, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 16 червня 2013 року на автодорозі сполученням Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам'янка відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Subaru Tribeca, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 і автомобіля марки Volkswagen Jetta, номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки Subaru Tribeca, номерний знак НОМЕР_1 виїхав за межі проїзної частини і перекинувся на дах, у зв'язку з чим зазнав механічних пошкоджень, а водію ОСОБА_4 заподіяно тілесні ушкодження.

Водій автомобіля марки Volkswagen Jetta, номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_5 місце події залишив.

За фактом заподіяння водію автомобіля марки Subaru Tribeca, номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 тілесних ушкоджень здійснювалося кримінальне провадження № 0000113 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, у якому на підставі постанови слідчого проведено автотехнічну і автотоварознавчу експертизи.

Згідно з постановою про закриття кримінального провадження № 0000113 від 30 вересня 2013 року, скасованою ухвалою слідчого судді Козівського районного суду Тернопільської області від 28 листопада 2013 року, на час закриття провадження особу водія автомобіля марки Volkswagen Jetta, номерний знак НОМЕР_2 не встановлено.

17 січня 2014 року ОСОБА_5 допитано як свідка у кримінальному провадженні № 0000113 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України.

Згідно з постановою про закриття кримінального провадження № 0000113 від 11 березня 2014 року водієм автомобіля марки Volkswagen Jetta, номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_5, у діях якого відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, проте вбачається склад адміністративного правопорушення.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки Volkswagen Jetta, номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_5 була застрахована ПАТ «СК «Країна» відповідно до полісу № АВ/9029213 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18 серпня 2012 року, строком дії з 19 серпня 2012 року по 18 серпня 2013 року. Згідно з полісом ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну ,становить 50 000,00 гривень; франшиза становить 510,00 гривень.

Згідно з висновком експерта-автотехніка Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при Управлінні МВС України в Тернопільській області № 2-373/13 від 20 серпня 2013 року причиною настання дорожньо-транспортної пригоди з технічної точки зору є обставини, пов'язані із невідповідністю дій водія автомобіля марки Volkswagen Jetta, номерний знак НОМЕР_2 технічним вимогам пунктів 10.1, 14.2 Правил дорожнього руху України і створення тим самим «аварійної дорожньої ситуації» для водія автомобіля марки Subaru Tribeca, номерний знак НОМЕР_1, у якій дії останнього вимогами Правил дорожнього руху України не регламентуються.

З висновку експерта-автотоварознавця Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при Управлінні МВС України в Тернопільській області № 4-35/13 від 26 липня 2013 року суди встановили, що майнова шкода, заподіяна власнику автомобіля марки Subaru Tribeca, номерний знак НОМЕР_1 внаслідок пошкодження автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді, може становити 120 459,17 гривень. У досліджуваному автомобілі можуть бути приховані дефекти на внутрішніх деталях кузова, які можуть бути виявленими лише після безпосереднього огляду відкритого вузла чи з наряду-замовлення на виконання робіт у ремонтному підприємстві.

У зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження та проходив стаціонарне лікування у медичних закладах смт Козова Тернопільської області та міста Луцька Волинської області.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 6 травня 2014 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 122 КУпАП. Судом встановлено, що при перестроюванні напрямку руху ОСОБА_5 створив аварійну обстановку для автомобіля марки Subaru Tribeca, номерний знак НОМЕР_1, змусивши його різко загальмувати і змінити напрямок руху для уникнення зіткнення, чим порушив пункти 10.1, 14.3 Правил дорожнього руху України.

7 травня 2014 року ОСОБА_5 повідомив ПАТ «СК «Країна» про настання дорожньо-транспортної пригоди.

7 квітня 2015 року ОСОБА_4 подав до ПАТ «СК «Країна» заяву про виплату страхового відшкодування; на час розгляду справи ПАТ «СК «Країна» не провело виплату страхового відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 61 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (стаття 1194 ЦК України).

Встановивши з поданих сторонами доказів, що дії водія автомобіля марки Volkswagen Jetta, номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_5 створили аварійну обстановку для водія автомобіля марки Subaru Tribeca, номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 і призвели до дорожньо-транспортної пригоди, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про стягнення з ОСОБА_5 на користь позивача у відшкодування заподіяної у зв'язку з пошкодженням автомобіля майнової шкоди 70 459,17 гривень, що становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у сумі 49 490,00 гривень.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції Закону на час настання дорожньо-транспортної пригоди у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною у результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, є, зокрема, шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (стаття 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції Закону на час настання дорожньо-транспортної пригоди).

Відповідно до статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції Закону на час настання дорожньо-транспортної пригоди страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Стаття 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції Закону на час настання дорожньо-транспортної пригоди встановлювала, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотків від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цієї статті.

Суд першої інстанції, встановивши з поданих доказів, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди застрахована ПАТ «СК «Країна», яке заяву ОСОБА_4 про виплату страхового відшкодування від 7 квітня 2015 року не розглянуло і рішення по ній не прийняло, обґрунтовано стягнув зі страховика на користь позивача страхову виплату у межах передбаченого полісом від 18 серпня 2012 року ліміту відповідальності.

Оскільки полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 18 серпня 2012 року передбачено франшизу у розмірі 510,00 гривень, суд апеляційної інстанції правильно змінив рішення суду першої інстанції і зменшив суму стягненої страхової виплати з 50 000,00 гривень до 49 490,00 гривень.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Судами попередніх інстанцій з поданих сторонами доказів встановлено, що внаслідок неправомірних дій водія автомобіля марки Subaru Tribeca, номерний знак НОМЕР_1, які спричинили дорожньо-транспортну пригоду, ОСОБА_4 заподіяно тілесні ушкодження, у зв'язку з чим він стаціонарно лікувався. Також пошкоджено належний йому транспортний засіб, що обмежило його в можливості вільно пересуватися і змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки внаслідок події ОСОБА_4 заподіяно тілесні ушкодження і пошкоджено належне йому майно, а відповідач ОСОБА_5 після аварії залишив його у небезпеці і не надав допомоги, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000,00 гривень, розмір якого визначено судом першої інстанції з додержанням засад розумності і справедливості.

Касаційний суд відхиляє доводи ПАТ «СК «Країна» про відсутність підстав для стягнення зі страховика страхового відшкодування у зв'язку з неподанням позивачем заяви про його виплату протягом одного року з моменту настання дорожньо-транспортної пригоди.

Матеріалами справи підтверджується, що водій автомобіля марки Volkswagen Jetta, номерний знак НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність якого застрахована ПАТ «СК «Країна», залишив місце події відразу після дорожньо-транспортної пригоди; про її настання у триденний строк страховика не повідомив.

Особу водія автомобіля марки Volkswagen Jetta, номерний знак НОМЕР_2 встановлено на початку 2014 року у ході розслідування кримінального провадження за фактом заподіяння водію автомобіля марки Subaru Tribeca, номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 тілесних ушкоджень. Вина ОСОБА_5 у створенні аварійної обстановки встановлена постановою Ужгородського міськрайонного суду, прийнятою 6 травня 2014 року. Вперше про те, що його цивільно-правова відповідальність застрахована ПАТ «СК «Країна», ОСОБА_5 зазначив у запереченнях, поданих до суду у жовтні 2014 року, до яких додав поліс № АВ/9029213 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18 серпня 2012 року. Заяву про виплату страхового відшкодування ОСОБА_4 направив до ПАТ «СК «Країна» поштою 7 квітня 2015 року, в межах року після отримання інформації про страховика.

За таких обставин касаційний суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності у позивача об'єктивної можливості своєчасно подати страховику заяву про виплату страхового відшкодування.

ПАТ «СК «Країна» є страховою організацією, що має право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених Законом «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Законом України &quco;Про страхування&qu

Страхова діяльність у сфері страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямована на забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

За таких обставин недотримання потерпілою особою однорічного строку подання заяви про страхове відшкодування за наявності об'єктивних поважних причин, які цьому перешкоджали, не може бути єдиною підставою для позбавлення цієї особи права на отримання відшкодування заподіяної їй шкоди.

Обов'язок страхової організації сплатити страхове відшкодування виникає у зв'язку з заподіянням власником наземного транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність, шкоди потерпілій особі внаслідок події, що визнається страховим випадком.

У даній справі факт настання страхового випадку підтверджується документами правоохоронних органів; відповідач ОСОБА_5 притягнений до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху; обставини дорожньо-транспортної пригоди і обсяг заподіяної шкоди підтверджуються результатами експертиз, проведених у кримінальному провадженні.

Жодних дій з метою уточнення обставин події з моменту отримання від ОСОБА_5 повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду ПАТ «СК «Країна» не вчинило; мотивованої відмови у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_4 не надало.

За таких обставин касаційний суд вважає, що суди попередніх інстанцій правильно застосували до спірних правовідносин положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та, встановивши, що ОСОБА_4 не подав заяву про виплату страхового відшкодування у зв'язку з поважними причинами і невиконання ним цих дій не перешкоджало ПАТ «СК «Країна» з'ясувати всі обставини події, обґрунтовано стягнули зі страховика суму страхового відшкодування.

Помилковими є посилання заявника ПАТ «СК «Країна» на те, що несвоєчасне повідомлення ОСОБА_5 про настання дорожньо-транспортної пригоди є підставою для стягнення відшкодування шкоди з нього у повному обсязі, оскільки відповідно до статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» невиконання страхувальником такого обов'язку є підставою для звернення до нього з регресним позовом, проте не є підставою для відмови потерпілій особі у страхові виплаті.

Доводи ПАТ «СК «Країна» щодо того, що ОСОБА_4 не подавав до страхової компанії заяву про виплату страхового відшкодування, спростовуються наявною у справі копією заяви від 7 квітня 2015 року і доказами її направлення до Закарпатської регіональної дирекції ПАТ «СК «Країна» засобами поштового зв'язку.

Касаційний суд відхиляє твердження заявника ОСОБА_5 про недоведеність факту настання дорожньо-транспортної пригоди у зв'язку порушенням ним Правил дорожнього руху, оскільки такі доводи спростовуються наявним у матеріалах справи висновком експерта-автотехніка Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при Управління МВС України в Тернопільській області № 2-373/13 від 20 серпня 2013 року і постановою Ужгородського міськрайонного суду від 6 травня 2014 року, яка набрала законної сили. Вказаним докаазми підтверджено, що автомобіль марки Subaru Tribeca, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 потрапив у дорожньо-транспортну пригоду у зв'язку із створенням водієм автомобіля марки Volkswagen Jetta, номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_5 аварійної обстановки на дорозі.

Поданий заявником висновок судової автотехнічної експертизи за заявою адвоката ОСОБА_7 № 256 від 6 листопада 2014 року цих обставин не спростовує, оскільки при проведенні дослідження експерт Демко І. М. виходив з обставин події, викладених у листі адвоката ОСОБА_7, і не досліджував матеріали, що надавалися експерту-автотехніку Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при проведенні дослідження (протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди і схема до нього; протокол проведення слідчого експерименту і схема до нього; відеозапис із відеореєстратора автомобіля марки Subaru Tribeca, номерний знак НОМЕР_1).

Помилковим є твердження заявника ОСОБА_5 про те, що розмір заподіяної автомобілю позивача майнової шкоди недоведений, а висновки експерта-автотоварознавця мають характер припущень.

Пунктом 8.5.13 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року, визначено, що у разі, якщо виявити дефекти на прихованих частинах складників транспортного засобу при візуальному методі обстеженні неможливо, що унеможливлює визначення обсягів відновлювальних робіт, то всі припущення щодо прихованих пошкоджень фіксуються фахівцем у дослідженні. Роботи по усуненню цих пошкоджень не включаються до вартості відновлювального ремонту до підтвердження необхідності виконання ремонтних робіт.

У висновку Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при Управління МВС України в Тернопільській області № 4-35/13 від 26 липня 2013 року експертом зазначено, що розмір заподіяної власникові транспортного засобу майнової шкоди може становити 120 459,17 гривень; в досліджуваному транспортному засобі можуть бути приховані дефекти на прихованих деталях кузова, що можуть виявитися під час безпосереднього виконання робіт в ремонтному підприємстві.

Таким чином, експертом зазначено розмір майнової шкоди, визначений з урахуванням встановлених при дослідженні механічних ушкоджень, проте не виключається, що вартість відновлювального ремонту може бути більшою у зв'язку з виявленням прихованих дефектів.

Вартість проведеного позивачем відновлювального ремонту автомобіля марки Subaru Tribeca, номерний знак НОМЕР_1 склала 150 562,00 гривень; зазначені у акті виконаних робіт від 27 січня 2014 року ремонтні роботи узгоджуються із зазначеним у висновку експерта-автотоварознавця переліком і описом механічних пошкоджень транспортного засобу.

За таких обставин доводи касаційної скарги ОСОБА_5 щодо недоведеності заподіяння позивачу майнової шкоди у розмірі 120 459,17 гривень є безпідставними.

Касаційний суд відхиляє посилання ОСОБА_5 на те, що обов'язок з відшкодування заподіяної ОСОБА_4 моральної шкоди покладається також на ПАТ «СК «Країна», оскільки у позовній заяві ОСОБА_4 посилався на те, що зазнав моральних страждань саме у зв'язку з протиправною поведінкою ОСОБА_5, а доводів щодо відшкодування моральної шкоди страховиком не зазначав.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦК України є підставою для залишення касаційних скарг без задоволення, а судових рішень без змін.

Оскільки касаційні скарги залишені без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання. Оскільки касаційну скаргу ПАТ «СК «Країна» і касаційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, касаційний суд відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України поновлює виконання рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 25 грудня 2015 року і рішення апеляційного суду Тернопільської області від 21 квітня 2016 року.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», подану його представником ОСОБА_6, і касаційну скаргу ОСОБА_5, подану його представником - адвокатом ОСОБА_7, залишити без задоволення.

Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 25 грудня 2015 року, у незміненій судом апеляційної інстанції частині, і рішення апеляційного суду Тернопільської області від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 25 грудня 2015 року і рішення апеляційного суду Тернопільської області від 21 квітня 2016 року.

Постанова суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик