Постанова

Іменем України

25 липня 2018 року

м. Київ

справа № 607/14596/16-ц

провадження № 61-14424св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - Управління соціальної політики Тернопільської міської ради,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - Державна фінансова інспекція в Тернопільській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Управління соціальної політики Тернопільської міської ради на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у складі судді Дзюбича В. Л. від 22 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області у складі колегії суддів: Хоми М. В., Сташківа Б. І., Костіва О. З., від 13 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Управління соціальної політики Тернопільської міської ради звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Державна фінансова інспекція в Тернопільській області, про стягнення надмірно виплачених коштів у вигляді виплати компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі заяви ОСОБА_4 рішеннями Управління соціальної політики Тернопільської міської ради від 14 червня 2012 року та від 25 травня 2013 року ОСОБА_4 була призначена компенсація як фізичній особі, яка надає соціальні послуги, зокрема здійснює догляд за інвалідом ОСОБА_5

При призначенні допомоги відповідач була попереджена про відмову в призначенні або припиненні виплати призначеної допомоги та про повернення надмірно нарахованих коштів у разі подання недостовірних відомостей про доходи та майновий стан сім'ї, зміни обставин, які можуть вплинути на отримання допомоги.

З 16 березня 2015 року по 21 травня 2015 року в Управлінні соціальної політики Тернопільської міської ради було проведено ревізію, під час якої, згідно з отриманою від Управління Служби безпеки України Тернопільської області інформації встановлено, що ОСОБА_4 перебувала за межами України та не здійснювала догляд за своїм чоловіком ОСОБА_5, та відповідно, не мала права на отримання компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги.

Управління соціальної політики Тернопільської міської ради провело перерахунок, за результатами якого сума надмірно виплаченої компенсації ОСОБА_4 за період з 16 травня 2012 року по 30 квітня 2014 року склала 2 369,28 грн, про що останню було письмово повідомлено, однак відповідач у добровільному порядку не повернула надмірно виплачені їй кошти компенсації.

З урахуванням зазначеного, Управління соціальної політики Тернопільської міської ради просило стягнути з відповідача на свою користь 2 369,28 грн надмірно виплачених коштів у вигляді компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 березня 2017 року у задоволенні позову Управління соціальної політики Тернопільської міської радивідмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів належними та допустимими доказами того, що ОСОБА_4 не здійснювала догляд за своїм чоловіком ОСОБА_6, не надав доказів на підтвердження того, коли відповідач виїхала за межі держави і на який період.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 13 липня 2017 року апеляційну скаргу Управління соціальної політики Тернопільської міської ради відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог Управління соціальної політики Тернопільської міської ради, оскільки інформація Управління Служби безпеки України в Тернопільській області про те, що ОСОБА_4 перебувала за межами України, не є підставою для стягнення надмірно виплачених коштів у вигляді виплати компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги. При цьому, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що Управління Служби безпеки України в Тернопільській області надавало таку інформацію.

У серпні 2017 року Управління соціальної політики Тернопільської міської ради подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не надали належної правової оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи, а саме - акту Державної фінансової інспекції в Тернопільській області від 27 травня 2015 року та вимозі вказаної інспекції про усунення порушень законодавства виявлених ревізією від 22 червня 2015 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 грудня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Правом на подання відзиву на касаційну скаргу учасники справи не скористалися.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами установлено, що ОСОБА_4 перебуває у шлюбі з ОСОБА_5, який є інвалідом І групи, за рішенням МСЕК від 28 квітня 2012 року потребує стороннього догляду з 11 травня 2012 року по 30 квітня 2014 року.

Рішенням Управління соціальної політики Тернопільської міської ради від 14 червня 2012 року ОСОБА_4 була призначена компенсація як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з 11 травня 2012 року по 30 червня 2012 року у розмірі 164,10 грн щомісячно, з 01 липня 2012 року по 30 вересня 2012 року - 165,30 грн щомісячно, з 01 жовтня 2012 року по 30 листопада 2012 року - 167,70 грн щомісячно, з 01 грудня 2012 року по 10 травня 2013 року - 170,10 грн щомісячно.

Згідно з рішенням Управління соціальної політики Тернопільської міської ради про призначення компенсації від 21 травня 2013 року ОСОБА_4 була призначена компенсація як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з 11 травня 2013 року по 30 листопада 2013 року - 172,05 грн щомісячно, з 01 грудня 2013 року по 29 квітня 2014 року - 182,70 грн щомісячно.

За результатами проведеної ревізії фінансово-господарської діяльності Управління соціальної політики Тернопільської міської ради, Державною фінансової інспекції в Тернопільській області було складено акт від 27 травня 2015 року, в якому зазначено, що співставленням даних інформації Управління Служби Безпеки України в Тернопільській області з даними особових справ одержувачів щомісячних компенсаційних виплат, супровідними відомостями на зарахування, встановлено зайву виплату компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги 34 особам на загальну суму 15 823,31 грн, чим порушено вимоги, передбачені пунктом 1 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року № 558.

На підставі встановлених порушень, фінансовою інспекцією було направлено Управлінню соціальної політики Тернопільської міської ради вимогу про усунення порушень законодавства виявлених ревізією від 22 червня 2015 року.

Звертаючись до суду з позовом, Управління соціальної політики Тернопільської міської ради посилалось на те, що проведеною Державною фінансовою інспекцією в Тернопільській області ревізією встановлено, що ОСОБА_4 перебувала за межами України та не здійснювала догляд за своїм чоловіком ОСОБА_5 та відповідно не мала права на отримання грошової допомоги, тому повинна повернути надмірно отримані кошти у розмірі 2 369,28 грн.

Умови призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, передбаченої Законом України «Про соціальні послуги», визначаються Порядком призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 558 від 29 квітня 2004 року (далі - Порядок).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про соціальні послуги», соціальні послуги - комплекс заходів з надання допомоги особам, окремим соціальним групам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть самостійно їх подолати, з метою розв'язання їхніх життєвих проблем.

Відповідно до пункту 1 Порядку непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами), призначається щомісячна компенсаційна виплата.

Відповідно до пункту 15 Порядку фізичні особи, які одержують компенсацію, зобов'язані повідомити структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради, що призначають ці виплати, про обставини, які можуть вплинути на умови їх призначення та виплати.

У разі виявлення таких обставин виплата компенсації припиняється з дня, що настає за днем виникнення таких обставин. У разі одержання у зв'язку з цим зайвих сум компенсації одержувачі повинні відшкодувати структурним підрозділам з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради надміру виплачені суми за весь період, коли фізична особа не мала права на одержання компенсації.

Якщо одержувачем компенсації приховано або подано недостовірні дані, що вплинуло на встановлення права на призначення компенсації та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради: визначає обсяг надміру виплачених коштів та встановлює строки їх повернення; повідомляє отримувачу компенсаційної виплати про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення.

Якщо фізична особа не повернула добровільно надміру виплачені суми, вони стягуються в судовому порядку на підставі заяви структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради, що призначив компенсацію.

Пунктом 16 Порядку встановлено, що структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради, що призначають та виплачують щомісячну компенсацію, здійснюють контроль за діяльністю фізичних осіб, які надають соціальні послуги.

Установивши, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 є недобросовісним набувачем компенсаційних виплат через надання нею неправдивої інформації, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову Управління соціальної політики Тернопільської міської ради про стягнення надмірно виплачених коштів у вигляді виплати компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не надали належної правової оцінки доказам, наданим на підтвердження позовних вимог, а саме - акту Державної фінансової інспекції в Тернопільській області від 27 травня 2015 року та вимозі вказаної інспекції про усунення порушень законодавства виявлених ревізією від 22 червня 2015 року, є безпідставними, оскільки у вказаних акті та вимозі не відображено інформації, що стосується ОСОБА_4, а лише узагальнено зазначено про те, що в ході перевірки співставлено інформацію Управління Служби Безпеки України в Тернопільській області з даними особових справ одержувачів щомісячних компенсаційних виплат та встановлено зайву виплату компенсації 34 особам на загальну суму 15 823,31 грн, про що правильно зазначено судом. При цьому матеріали справи не містять документу Управління Служби Безпеки України в Тернопільській області, що підтверджує надання інформації вказаній фінансовій інспекції.

Позивачем не доведено обставини про те, що ОСОБА_4 не надавала соціальні послуги і отримала зайву виплату компенсації.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновком судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління соціальної політики Тернопільської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 13 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: О. В. Білоконь Б. І. Гулько Є. В. Синельников С. Ф. Хопта