Рішення

Іменем України

06 серпня 2018 року

смт Краснопілля

справа № 578/1175/17

провадження № 2/578/102/18

Краснопільський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Косар А.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Сотнікової І.А.

представника позивача в режимі відеоконференції ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справ позовного провадження

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» /далі Банк/ в особі представника за дорученням ОСОБА_3

до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

Суть питання

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон, яким внесені зміни до Цивільного процесуального кодексу України / далі -ЦПК / (Відомості Верховної ОСОБА_1 України, 2004 р., №№ 40-42, ст. 492) шляхом викладення його в новій редакції.

Згідно пункту девятого частини першої Перехідних положень Розділу X111справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу

Згідно частини другої статті пятої Закону України «Про акціонерні товариства» з 21.05.2018 Публічне акціонерне товариств комерційний банк «ПриватБанк» ( скорочена назва ПАТ КБ «ПриватБанк») змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» ( скорочена назва АТ КБ «ПриватБанк»).

У грудні 2017 року Банк через свого представника за довіреністю № 8332-К-Н-О від 31 серпня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, та просив стягнути з ОСОБА_2 12805,98 грн кредитної заборгованості та судові витрати у розмірі 1600,00 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору № SUA0RK00563094 від 19.10.2006 відповідач отримав кредит, шляхом перерахування на відкритий у АТ КБ «ПриватБанк» рахунок № 3001 ОСОБА_4, у розмірі 5000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту до 18 жовтня 2009 року. У пункті 1.1 кредитного договору визначено, що кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме на купівлю ТНС.

Погашення кредиту мало відбуватися відповідно до графіка платежів, цим графіком погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено щомісячними платежами в період з «25» по «30» число кожного місяця. Як на підставу своїх вимог позивач посилався на те, що свої зобов'язання за договором виконав та надав споживчий кредит. В свою чергу, відповідач, в порушення норм закону та умов кредитного договору, свої зобов'язання не виконав, допустивши утворення заборгованості, яка станом на 12.12.2017 становить загальною сумою12805,98 грн, з якої: 221,11грн - заборгованість за кредитом; 2696,51 грн - по процентам за користування кредитом; 2580,36 грн -за комісією; 7308,00 грн пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, і у добровільному порядку сума заборгованості не погашена.

Позиції учасників справи

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі і наполягав на їх задоволенні. Зокрема, представник позивача пояснив, що кредитний договір був укладений між Банком та ОСОБА_2 19.10.2006 і відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. У перший місяць ОСОБА_2 сплатив 4300 грн і станом на 01.11.2006 залишок простроченої заборгованості складає 700 грн з кінцевим терміном погашення заборгованості 19.10.2009. У період з 22.09.2009 по 7.08.2013 погашення простроченої заборгованості відбувалось згідно п. 2.2.5 кредитного договору шляхом списання коштів. Станом на 12.12.2017 заборгованість за кредитним договором становить загальною сумою12805,98 грн, з якої: 221,11грн - заборгованість за кредитом; 2696,51 грн - по процентам за користування кредитом; 2580,36 грн -за комісією; 7308,00 грн пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 надав пояснення, за змістом яких він кредитний договір № SUA0RK00563094 від 19.10.2006 не оформляв. Вказав, що у 2006 році хотів придбати скутер у ОСОБА_4 і звернувся в банк для оформлення кредиту, де працював його кум Король, але йому було відмовлено з даного питання. Можливо цей договір було укладено іншою особою, але він до правоохоронних органів не звертався, посилався на необґрунтованість розрахунку заборгованості, та порушив питання про застосування строку позовної давності.

Встановлені обставини та мотиви Суду

Суд встановив, що 19.10.2006 між Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір № SUA0RK00563094 про надання банківських послуг, п. 1.1 кредитного договору визначено, що кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме на купівлю ТНС. Відповідно до умов договору від 19.10.2006, банк надав відповідачу кредитні кошти у вигляді строкового кредиту, шляхом перерахування на відкритий у АТ КБ «ПриватБанк» рахунок № 3001 ОСОБА_4, у розмірі 5000,00 грн на купівлю ТНС зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць, за винятком внесеного авансу, у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати в розмірі 1,52 % від суми виданого кредиту. Період сплати вважати період з «25» по «30» число кожного місяця. Щомісяця в період сплати ОСОБА_2 повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 246,42 грн для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді, комісії.

(ас 7-8)

Пунктом 1.1 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг, банк видає клієнту кредитні кошти шляхом перерахування на відкритий у ПриватБанк рахунок № 3001 ОСОБА_4 на строк з 19.10.2006 по 18.10.2009 включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 5000,00 грн на купівлю ТНС.

Згідно з п. 2.2.1 кредитного договору позичальник зобовязується використати кредит на цілі зазначені в п. 1.1 даного Договору.

Згідно з п. 2.2.2 кредитного договору позичальник зобовязується сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.п. 1.1, 2.3.1, 2.3.,2, 2.3.3, 3.1.3.2 даного Договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту.

Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що при порушенні клієнтом будь-якого зобовязання, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, Банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн за кожний день прострочки. Плата пені здійснюється в гривні.

Банк свої зобов'язання за договором № SUA0RK00563094 від 19.10.2006 про надання банківських послуг виконав, надав ОСОБА_2 в кредит кошти.

Згідно до статті 1054 Цивільного кодексу України /надалі ЦК/ за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 525 ЦК одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу стаття 526 ЦК.

Частиною 1 статті 530 ЦК передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач свої кредитні зобов'язання належним чином не виконував, не погашав заборгованість за договором № SUA0RK00563094 від 19.10.2006, у зв'язку з чим, згідно розрахунку заборгованості, станом на 12.12.2017 має заборгованість за кредитом та становить загальною сумою 12805,98 грн, з якої: 221,11грн - заборгованість за кредитом; 2696,51 грн - по процентам за користування кредитом; 2580,36 грн -за комісією; 7308,00 грн пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

/ас 4-6/

На даний час відповідач свої обов'язки за договором не виконав.

Суд, уважає пояснення відповідача щодо обставин не укладення ним спірного кредитного договору неприйнятними, оскільки не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження даних обставин.

Крім того, доказів, що спірний кредитний договір визнано недійсним, суду не надано.

Поряд з цим відповідачем ОСОБА_2 перед судом порушено питання про застосування строку позовної давності.

/ас 35-36/

З даного питання суд встановив наступне.

У Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка є обовязковою для всіх судів України, відповідно до статті 360-7 ЦПК йдеться зокрема, про наступне.

Згідно зі статтею 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з частиною першою статті 259 ЦК позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Виходячи з вимог частини першої статті 631 ЦК строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Як передбачено частиною пятою статті 261 ЦК, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Крім того, норми частин першої, третьої статті 264 ЦК встановлюють, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Аналіз наведених норм права щодо переривання перебігу позовної давності дає підстави стверджувати, що вчинення боржником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу, вважаються такими, що переривають перебіг позовної давності лише у випадку вчинення боржником або уповноваженою ним особою активних дій з виконання зобов'язання, зокрема, часткова сплата боржником основного боргу та/або сум санкцій.

Не можуть вважатися добровільним погашення боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення ( Постанова Верховного Суду України від 08.11.2017 року справа № 6-2891цс16).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Так, відповідно до договору № SUA0RK00563094 від 19.10.2006 погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено щомісячними платежами в період з «25» по «30» число кожного місяця.

/ас 7-8/

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Виходячи з того, що кредитний договір діяв до 18.10.2009, перебіг позовної давності мав би початись з 19 жовтня 2009 року і закінчитись 19 жовтня 2012 року.

Однак, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 здійснив останній платіж по погашенню заборгованості за кредитним договором саме 21 грудня 2006 року шляхом списання коштів в сумі 27,26 грн, що свідчить про визнання ним свого боргу за кредитом, тому перебіг позовної давності почався 19 жовтня 2009 року утворилась прострочена заборгованість та кредит остаточно був прострочений і в подальшому кошти на рахунок не надходили.

Зважаючи на викладене, судом встановлено, що за захистом своїх прав до суду позивач звернувся 29.12.2017, тобто поза межами встановленого договором трьох річного строку. Даних та доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску звернення з даним позовом до суду позивач суду не надав.

Згідно до частини другої статті 89 ЦПК жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи встановлені судом обставини справи та наведені норми закону, відповідно до яких суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності, про сплив якої було заявлено відповідачем згідно до положень чч. третьої та четвертої статті 267 ЦК.

Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому статтею 141 ЦПК відповідно до Закону України «Про судовий збір», у разі відмови в позові судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Керуючись стст. 258, 259, 264, 265, 268, 272, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

Ухвалив:

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі представника за дорученням ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Судові витрати, повязані з розглядом справи, віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10.08.2018.

Суддя А. І. Косар