Єдиний унікальний номер 234/7602/17 Номер провадження 22-ц/775/1005/2018
Головуючий у 1-ій інстанції Ткачова С.М. Єдиний унікальний номер 234/7602/17
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/775/1005/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі суддів:

судді доповідача Папоян В.В.

суддів Кішкіної І.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 28 лютого 2018 року у цивільній справі №234/7602/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл сумісного майна подружжя (суддя Ткачова С.М., повний текст рішення виготовлений 05 березня 2018 року)

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом про розподіл спільного майна подружжя, якій під час розгляду справи уточнювала. В обґрунтування вимог зазначала, що з 04.08.1990 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. В період шлюбу ними було придбано автомобіль «Шкода Октавія А5», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартість якого з урахуванням зносу становить 350000 грн., та мотозасіб «Скутер Нова-50», реєстраційний номер НОМЕР_3, вартістю 7000,00 грн. Транспортні засоби зареєстровані на ім'я відповідача. Крім того, ними було накопичено грошові кошти у іноземній валюті у сумі 9600 доларів США. Починаючи з 07 березня 2017 року їх шлюбні відносини були припинені. В наступний час обидва транспортні засоби та грошові заощадження знаходяться у володінні відповідача. Тому просить визнати спірне майно об'єктом права спільної сумісної власності подружися та провести його розподіл. Виділити їй в натурі легковий автомобіль марки «Шкода Октавія А5», відповідачу виділити в натурі мотозасіб «Скутер Нова- 50» та грошові кошти у сумі 9600 доларів США.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 28 лютого 2018 року позов задоволено частково. Визнано сумісним майном подружжя легковий автомобіль, мотозасіб та грошові кошти у сумі 9600 доларів США. Виділено в натурі ОСОБА_10 легковий автомобіль марки «Шкода Октавія А5», 2012 року випуску, мотозасіб «Скутер Нова-50», грошові кошти у сумі 9600 доларів США (за офіційним курсом НБУ на 28.02.2018 - 100 доларів США складає 2694,8185 грн.) тобто в сумі 258702 грн.. 58 коп. Стягнуто з відповідача на користь позивача вартість 1/2 частки спільного сумісного майна подружжя, а саме в сумі 307851 грн.29 коп. В задоволенні позовних вимог в частині передачі легкового автомобіля позивачу відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не з'ясовані усі обставини які мають суттєве значення для розгляду справи, висновки суду суперечать встановленим по справі обставинам. Судом не було враховано надані докази щодо придбання ним транспортних засобів за особисті кошти. Суд не звернув уваги на те, що він з позивачкою розірвав шлюб і перестав жити з нею однією родиною ще з 1998 року.15.10.1998 року рішенням Краматорського міського суду їх шлюб було розірвано. Він вважав рішення суду остаточним, тому не звернувся до органів РАЦС. Починаючі з 26.12.2000 року він зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_1. З грудня 2011 року по теперішній час він проживає з іншою особою за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується актом комітету мікрорайону №1. Зазначає, що висновки суду щодо наявності у подружжя грошових коштів у сумі 9600 доларів США є лише припущенням. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження їх існування. Висновки суду ґрунтуються лише на поясненнях свідків, які є родичами сторін та не можуть бути достовірними та не підтверджують їх існування. Також незрозуміло, чому вимогу щодо цієї суми позивачка не зазначила у первісному позові. Крім того, на його думку суд не звернув уваги, що позивачем не надано докази на підтвердження їх вартості та відповідач заперечував проти визначеної позивачем вартості транспортних засобів. Також вважає, що суд вийшов за рамки позовних вимог, розподіливши майно на свій розсуд, залишивши майно йому та стягнувши позивачці грошову компенсацію.

Позивач надано відзив на апеляційну скаргу, у якому остання, погоджуючись з визначеним судом порядком розподілу майна, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування зазначає, що спірне майно було придбано за спільні кошти подружжя. Відповідач у квітні 2018 року звернувся з позовом до неї про поділ квартири, де зазначав, що вони мешкали однією сім'єю та спільно придбали квартиру. Щодо постійного його проживання з іншою особою, то рішенням Апеляційного суду Донецької області від 23.11.2017 року було скасовано рішення суду першої інстанції про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю та ухвалено нове, яким у задоволені позову було відмовлено. Також звертає увагу суду, що відповідач не спростовував вартість майна, а намагався довести, що майно придбано не в шлюбі. Щодо заперечень відповідача про вихід суду першої інстанції за межі позовних вимог, то суд правильно застосував ч.2 ст.364 ЦПК України щодо грошової компенсації майна.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково, а рішення суду частковому скасуванню з ухваленням нового з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Частиною 3 статті 368 ЦК України і статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині і чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку, доходу. Об'єктом спільної сумісної власності може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Відповідно до ст.. 70 СК України в разі поділу спільного майна подружжя частки чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.08.1990 року. 15 жовтня 1998 року Краматорським міським судом Донецької області ухвалено рішення про розірвання шлюбу між сторонами, яке набрало законної сили 16.10.1998 року. 12 липня 2017 року Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану внесено актовий запис №83 про розірвання шлюбу та ОСОБА_2 видано свідоцтво про розірвання шлюбу.

Під час спільного проживання подружжям придбано майно, яке є спільною сумісною власністю сторін по справі. А саме: скутер марки VIPER MX50QT-M, номерний знак НОМЕР_4, 2008 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 видане 21.06.2016р.; автомобіль Skoda Octavia A5 AMBITION, номерний знак НОМЕР_2, 2012 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу видане 29.09.2012р. На час розгляду справи транспортні засоби зареєстровані на ім'я ОСОБА_2, що підтверджується довідкою територіального сервісного центру 1443 Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області від 14.06.2017р. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовуються сторонами.

За таких обставин, суд першої інстанції суд виходив з того, що наданими по справі доказами доведено, що спірний автомобіль та скутер було придбано подружжям спільно під час перебування у шлюбі. Та дійшов обґрунтованого висновку, що вищезазначене майно, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя і залишив його в порядку розподілу у власності відповідача, стягнувши з останнього на користь позивача компенсацію вартості ? частини вказаного майна.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що вказане майно не підлягає розподілу та є особистою власністю відповідача, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Зі змісту положень ст..ст. 57, 60 СК України убачається, що правовий статус майна визначається такими критеріями як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Таким чином, обставинами які підлягають доказуванню є не тільки час придбання майна, а джерело його набуття. Проте доказів, які спростовували б презумпцію спільності майна та доводили існування обставин, передбачених ст. 57 СК України, відповідач не надав.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що шлюб між сторонами було розірвано у 1998 році та спірне майно було придбане відповідачем спільно з іншою особою у період окремого проживання подружжя, оскільки відповідно до ст.. 44 КпШС України, якій діяв на той час, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розірвання шлюбу в органах запису актів громадського стану, у даному випадку - з 12 липня 2017 року.

Відповідно до ч.4 ст. 83 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлене законом.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 23 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання спільною власністю автомобіля Skoda Octavia A5 AMBITION, номерний знак НОМЕР_2, 2012 року випуску та визнання права власності на ? його частину, відмовлено. Рішення суду набрало чинності та не скасовано.

Відповідно до роз'яснень викладених у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. При зверненні до суду позивачем визначена вартість автомобіля «Шкода Октавія А5», 2012 року випуску, з урахуванням зносу у розмірі 350000 грн., та мотозасібу «Скутер Нова-50» у розмірі 7000,00 грн.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо вартості спірного майна, оскільки відповідно до ст. 12 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін. Кожна особа несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням, або не вчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12). Та згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заперечуючи проти визначеної позивачем вартості спільного майна відповідач не надав будь-яких доказів на спростування обставин на які посилається позивач. Клопотань щодо призначення по справі відповідної експертизи для встановлення вартості вказаного майна ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції відповідачем заявлено не було.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо визначеного судом порядку розподілу майна, оскільки частинами 1 та 2 ст. 71 СК України встановлено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції вирішуючи питання про поділ транспортних засобів, з урахуванням інтересів обох з подружжя та відповідного режиму користування спірним майном, який склався на час розгляду справи та сторонами не заперечується, залишив вказане майно у власності відповідача та стягнув з останнього на користь позивача грошову компенсацію. Позивач погодився на присудження судом сплати грошової компенсації замість своєї частки у праві спільної сумісної власності на майно та рішення суду не оскаржив.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду в частині розподілу транспортних засобів. Висновки суду в цієї частині відповідають встановленим обставинам та підтверджуються матеріалами справи.

Проте вирішуючи питання про визнання об'єктом спільної сумісної власності та розподілу грошових коштів у сумі 9600 доларів США суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено обґрунтованість цих вимог. Однак погодитися з таким висновком, апеляційний суд не може виходячи з наступного.

Як роз'яснено у п. 23, п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. За таких обставин, для поділу спільного майна необхідно встановити його обсяг станом на дату розірвання шлюбу.

Таким чином, обставинами які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов'язком позивача є наявність у подружжя спільних грошових коштів в іноземній валюті у сумі 9600 доларів США станом саме на час розірвання шлюбу. Проте ним не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин.

Докази на які посилається позивач ні є достатніми для підтвердження обґрунтованості вимог. Смс-переписка між позивачем та відповідачем, на яку посилається позивач не може бути належним доказом, оскільки з неї неможливо встановити, яка саме сума грошей у ній фігурує та кому належить. Крім того, згідно відповіді начальника Краматорського відділу поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області №2 від 01.06.2017 року, розгляд заяви ОСОБА_3 щодо крадіжки грошових коштів у сумі 9600 доларів США, було закінчено, в ході перевірки підстав для внесення матеріалів до ЄРДР виявлено не було. Отже, ця відповідь також не може свідчити про існування спірної суми. Пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які відомо про цей факт зі слів сторін, апеляційний суд не може вважати достатніми для встановлення факту наявності грошових заощаджень подружжя на час розірвання шлюбу.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами не підтверджується факт надбання подружжям заощаджень у іноземній валюті у розмірі 9600 доларів США та існування вказаної грошової суми на час розірвання шлюбу. Існування цієї грошової суми є лише припущенням, та відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, включивши до спільної сумісної власності подружжя зазначений об'єкт, суд фактично не встановив загальний обсяг спільного майна подружжя та його вартість, а тому, неправильно дійшов до висновку щодо можливості його поділу. Отже, рішення суду в частині задоволення позовних вимог про визнання грошових в коштів у сумі 9600 доларів США об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, та їх розподілу підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

З урахуванням викладеного, рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача компенсації вартості ? частини майна у сумі 307 851 грн. 29 коп. підлягає зміні, з виключенням з цієї суми еквівалента ? частини заощадження у розмірі 9600 доларів США.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З урахуванням того, що позов підлягає задоволенню частково то понесені сторонами витрати при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції підлягають відшкодуванню ними пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин рішення суду у частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 28 лютого 2018 року в частині визнання права спільної сумісно власності на грошові кошті у сумі 9600 доларів США та їх розподілу скасувати.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл грошових коштів у сумі 9600 доларів США відмовити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 28 лютого 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 вартості ? частини спільного майна та розподілу судових витрат змінити.

Абзац шостий резолютивної частини рішення суду викласти у наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості ? частини майна у сумі 178500 (сто сімдесят вісім тисяч п'ятсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 910,25 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2572,50 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

І.В. Кішкіна

О.В. Халаджи

Повний текст постанови складений 02 серпня 2018 року

Суддя-доповідач В.В. Папоян