Справа № 386/41/18
Провадження № 2-і/386/1/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 року смт. Голованівськ

Голованівський районний суд Кіровоградської області

В складі головуючого судді Гарбуз О. С.

відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про компенсацію здійснених витрат по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

ОСОБА_1 11 червня 2018 року звернувся до суду із заявою про компенсацію здійснених витрат по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Заяву обґрунтовує тим, що провадження в даній справі було відкрито 06.02.2018 року та для отримання кореспонденції суду він 18.02.2018 року приїхав з м. Києва, де працює. 20.02.2018 року він уклав в ОСОБА_2 договір про надання йому правничої допомоги та представництво. Відповідач вказує, що 05.03.2018 року він приїхав з м. Києва до суду та подав відзив на позов, складений ОСОБА_2, де визначив попередню суму судових витрат в розмірі 5000 грн., а також цього дня надав ОСОБА_2 довіреність для представництва його інтересів в суді. В підготовче засідання 19.03.2018 року представник позивача ОСОБА_3 не з'явився, подав в електронному вигляді клопотання про відкладення засідання у зв'язку з погодними умовами, однак негода припинилась ще під вечір 18.03.2018 року і представник відповідача ОСОБА_2 зумів без перешкод доїхати до суду з с. Перегонівка до смт. Голованівськ Кіровоградської області, де ознайомившись з матеріалами справи та клопотанням представника позивача про відкладення розгляду справи, залишив його на розсуд суду, у зв'язку з чим, підготовче засідання було відкладено на 02.04.2018 року. 02.04.2018 року представник позивача подав до суду клопотання про відкладення засідання з метою надання часу для подачі заяви про зміну підстав позову, у зв'язку з чим, представник відповідача знову залишив питання про відкладення засідання на розсуд суду, яким відкладено засідання на 25.04.2018 року. Відповідач вказує, що фактично підстав змін позову не відбулося, а змінено лише посилання на норми матеріального права, оскільки замість посилання на норми Сімейного кодексу України, змінилось посилання на норми Кодексу про шлюб та сім'ю України і Цивільного кодексу Української РСР. Таким чином, неявка в засідання 19.03.2018 року та 02.04.2018 року позивача та її представника, подання позову в супереч попередньої домовленості між сторонами про поділ спільного майна, є зловживанням процесуальними правами. Крім того, представник позивача 25.04.2018 року в день призначеного судового засідання по суті подав заяву про залишення позову без розгляду, хоча цього дня з'явились відповідач, його представник та сім свідків, а тому такі дії зі сторони позивача розцінюються як зловживання своїми процесуальними правами. Також, вводячи в оману суд, позивач у позовній заяві від 18.01.2018 року вказала завідомо неправдиву адресу проживання, у зв'язку з чим, судова кореспонденція їй не була вручена з тих причин, що за такою адресою не проживає. Відповідач вказує, що ним в даній справі понесені судові витрати за оплату представнику винагороди в сумі 5000 грн., 1416 грн. витрачено на переїзд з м. Києва і назад, 21 грн. 50 коп. - на відправку відзиву поштою, 585 грн. 80 коп. - на оплату переїзду представника ОСОБА_2 та збору доказів, 270 грн. - на оплату представнику за підготовку процесуальних документів. У зв'язку з викладеним, з урахуванням заяви про збільшення розміру компенсації витрат через прибуття відповідача та його представника до суду в розмірі 603 грн. 20 коп., на підставі ч. 5 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), відповідач просить компенсувати за рахунок позивача, понесені ним витрати в сумі 7896 грн. 50 коп.

Відповідач та представник відповідача в судовому засідання заяву підтримали повністю, просили її задовольнити. Відповідач зазначив, що дійсно на час подачі позивачем існував спір між ним та позивачем щодо розподілу їх спільного майна.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засідання заявлені вимоги не визнав, вважає такі необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначив, що він не з'явився в підготовче засідання 19.03.2018 року з м. Первомайська Миколаївської області у зв'язку з поганими погодними умовами, що підтверджується офіційними повідомленнями ДСНС та Кіровоградської обласної державної адміністрації від 16.03.2018 року. Представник відповідача подав до суду заяву від 19.03.2018 року, в якій не заперечував щодо відкладення засідання на іншу дату та не вважав клопотання представника позивача необґрунтованим. Його клопотання про відкладення підготовчого засідання 02.04.2018 року не тягне визнання зловживання своїми правами, оскільки дійсно пізніше була подана заява про зміну підстав позову, право на яке забезпечується нормами ЦПК України, в той час відповідач та його представник також не були присутні в судовому засіданні. Позивачем в межах строку, визначеного п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, до початку розгляду справи по суті було подано заяву про залишення позову без розгляду у зв'язку з необхідністю витребування певних доказів, однак стадія процесу не дозволяла цього зробити, а тому в позивача не залишалось вибору, як залишити позов без розгляду, що не перешкоджає повторно звернутись до суду з іншим позовом після усунення перешкод, що стали підставою для залишення попереднього позову без розгляду. Представник позивача вказує, що зазначення адреси проживання позивача в позові не може вважатися зловживанням правами, оскільки суд в будь-якому випадку з'ясовує зареєстроване місце проживання (перебування) особи. Крім того, саме відповідачем надаються суду завідомо неправдиві відомості про нібито понесені судові витрати, так як в довіреності відповідача від 05.03.2018 року вказується на усний договір, а не письмовий. Відповідач на момент подачі відзиву від 05.03.2018 року, в останньому вказує, що попереднього орієнтовного розрахунку судових витрат вказати не може, однак припускає про можливі витрати на оплату представнику в сумі 5000 грн., а тому станом на дату подачі відзиву у відповідача не було жодних письмових домовленостей та не були понесені жодні витрати, і лише одразу після залишення позову без розгляду з'явився письмовий договір з чіткими умовами оплати послуг, який датований 22.02.2018 року, тобто задовго до подачі відзиву. Разом з тим, в квитанції про оплату послуг відповідач сплатив ОСОБА_2 винагороду в сумі 5000 грн., тобто - до подачі відзиву, у зв'язку з чим, відповідач та його представник не могли не знати про наявність станом на 05.03.2018 року понесених судових витрат, про які не заявляли. Просить відмовити в задоволенні заяви.

Заслухавши пояснення відповідача, його представника та представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Однією із засад (принципів) цивільного судочинства, визначених ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно із ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Права та обов'язки учасників справи визначені ст. 43 ЦПК України.

Нормами частин 1, 2 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об'єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Відповідно до частин 5, 6 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п'ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв'язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев'ятої статті 141 цього Кодексу.

Частина 9 ст. 141 ЦПК України передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Отже, враховуючи зазначені правові норми, підставою для компенсації судових витрат сторони, є наявність зловживання процесуальними правами іншою стороною.

Судом встановлено, що позивач 24.01.2018 року звернулась до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, у зв'язку з тим, що з відповідачем виник спір щодо цього майна, про наявність існування якого (спору), також стверджував відповідач.

19 березня 2018 року позивач та представник позивача не з'явились в підготовче засідання, останній цього дня направив на електронну адресу суду клопотання про відкладення засідання, оскільки не може з'явитись до суду через погіршення погодних умов, в тому числі дорожніх, на території Миколаївської та Кіровоградської областей, яке судом було задоволено. Також в підготовче засідання не з'явились відповідач та його представник, від останнього надійшло клопотання про те, що не заперечує щодо відкладення засідання на іншу дату за клопотанням представника позивача.

Представник позивача в судовому засіданні 01.08.2018 року надав роздруківки з офіційних сайтів Кіровоградської обласної державної адміністрації про попередження про погіршення погодних умов в України, в тому числі 19 березня 2018 року, що могло призвести до порушення руху транспорту з третім рівнем загрози.

02 квітня 2018 року позивач та представник позивача повторно не з'явились в підготовче засідання, останній цього дня подав до суду клопотання про відкладення засідання, оскільки не може з'явитись в судове засідання через те, що бере участь у цьому ж суді в іншій справі, окрім того, вказав на те, що зі сторони позивача підготовлено заяву про зміну підстав позову для направлення відповідачу та суду.

06 квітня 2018 року представником позивача до суду подано заяву про зміну підстав позову.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, до початку розгляду справи по суті, позивач 07.06.2018 року подала до суду заяву про залишення позову без розгляду, тобто в межах визначеного законодавцем строку, яка була задоволена.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що дії позивача та представника позивача не можна розцінювати як зловживання процесуальними правами, оскільки станом на звернення до суду з позовом між сторонами дійсно існував спір щодо майна, представник позивача та позивач в межах визначених ЦПК України та у встановлений строк подали заяву про зміну підстав позову та про залишення заяви без розгляду. Представник позивача двічі не з'явився в підготовче засідання з поважних причин, через погодні умови та перебування у іншій судовій справі, що судом було визнано як поважні причини.

Аргументи відповідача про те, що позивач зазначаючи в позовній заяві поданій 05.02.2018 року іншу адресу її проживання ніж в позовній заяві поданої 24.01.2018 року, вчинила зловживання процесуальними правами, не заслуговують на увагу, оскільки за нормами ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відсутність дій зі сторони позивача та її представника, направлених на зловживання процесуальними правами, суд не проводить оцінку наданих відповідачем доказів на підтвердження суми понесених судових витрат, при цьому застосовує практику Європейського суду з прав людини у рішенні від 10.02.2010 року по справі "Серявін та інші проти України", який у пункті 58 зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У зв'язку з наведеним, керуючись ст.ст. 2, 13, 43, 44, 141, 142, 258-260 ЦПК України, суд -

постановив:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про компенсацію здійснених витрат по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили негайно після її проголошення. Відповідно до ч. 2 ст. 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повна ухвала складена 06 серпня 2018 року.

Суддя Гарбуз О. С.