Справа № 462/4602/18
УХВАЛА

03 серпня 2018 року м.Львів

Суддя Залізничного районного суду м. Львова Боровков Д.О., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державного казначейської служби України та Буського районного суду Львівської області про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду із позовом, у якому просить стягнути з держави Україна в особі Державного казначейської служби України за рахунок державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на її користь у відшкодування моральної шкоди 25000 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 24.10.2016 року слідчим суддею Буського районного суду Львівської області Журибідою Б.М. у справі № 440/1353/16-к за скаргою ОСОБА_1 на постанову слідчого Буського ВП Камянко-Бузького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_2 про закриття кримінального провадження № 0000005 від 31.08.2016 року було постановлено ухвалу про відмову в задоволені скарги.

13.07.2018 року апеляційним судом Львівської області постановлено ухвалу, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу слідчого судді Буського районного суду Львівської області Журибіди Б.М. від 24.10.2016 року було задоволено, зазначену ухвалу слідчого судді скасовано, а скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого Буського ВП Камянко-Бузького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_2 про закриття кримінального провадження було задоволено, оскаржувана постанова слідчого була скасована.

Позивач вважає, що незаконними, протиправними діями слідчого судді Журбіди Б.М. їй було завдано значної моральної шкоди, яка полягає у нервовому стресі, переживаннях. У звязку з наведеним та на підставі ст.ст. 22, 23, 1173, 1174 ЦК України, просить позов задовольнити.

Вивчивши матеріали позову, суддя прийшов до наступних висновків.

За загальним правилом, яке міститься у ч. 2 ст. 27 ЦПК України, передбачено, що позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови, пов'язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями субєктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обовязок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 22 червня 2017 року в справі № 6-501цс17.

Із систематичного аналізу норм, передбачених у ч. 5 ст. 28 ЦПК України та ст. 1176 ЦК України слідує, що відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України право вибору суду належить позивачу лише у випадку, коли він звертається до суду з позовом, який пов'язаний з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, тобто з позовом про відшкодування шкоди у порядку, передбаченому ст. 1176 ЦК України.

Як убачається з позовних вимог ОСОБА_1, остання не просить відшкодувати шкоду, яка могла бути нанесена їй в звязку із незаконним її засудження, незаконним притягнення до кримінальної відповідальності, незаконним застосуванням запобіжного заходу, незаконним затриманням, незаконним накладенням адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Позивач просить стягнути з держави України моральну шкоду, яка на її думку була нанесена їй, в звязку з постановленням слідчим суддею ухвали, за наслідками розгляду її скарги на рішення слідчого, яка згодом була скасована апеляційним судом, обґрунтовуючи свої вимоги нормами, які передбачені статтями 1173, 1174 ЦК України.

За таких обставин, беручи до уваги зміст позовних вимог, суддя приходить до переконання, що правила альтернативної територіальної підсудності у цивільному судочинстві не можуть бути застосовані у даній конкретній ситуації.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи наведене, суддя прийшов до висновку, що матеріали позовної заяви за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державного казначейської служби України та Буського районного суду Львівської області про відшкодування шкоди слід передати за територіальною юрисдикцією до Печерського районного суду м. Києва, оскільки місцем знаходження Державної казначейської служби України є адреса: м. Київ, вул. Бастіонна,6.

Керуючись ст. 27, 31-32, 260-261, 353-354 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державного казначейської служби України та Буського районного суду Львівської області про відшкодування шкодипередати за територіальною підсудністю на розгляд Печерського районного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана учасниками справи протягом пятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до вимог п.п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Суддя:

Оригінал ухвали.