Ухвала

Іменем України

20 липня 2018 року

м. Київ

справа № 520/2536/17

провадження № 61-39701ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2018 року у складі колегії судді Ващенко Л. Г., Колесенікова Г. Я., Сєвєрової Є. С.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини-інваліда не менше 30 % прожиткового мінімуму, посилаючись на те, що з 1983 року по 1990 рік перебувала з відповідачем у цивільному шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син ОСОБА_6, якого з 2007 року визнано інвалідом другої групи, а з січня 2015 року - інвалідом першої групи.

Посилаючись на те, що вона є непрацездатною і отримує пенсію, коштів на утримання сина інваліда у неї не вистачає, а відповідач отримує пенсію і може надавати матеріальну допомогу на утримання сина, просила позов задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має єдине джерело доходу у вигляді пенсії, не працює та хворіє, а тому за своїм матеріальним становищем не може надавати матеріальну допомогу на утримання непрацездатного сина.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти у розмірі 300,00 грн щомісячно на утримання повнолітнього сина інваліда першої групи ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 29 лютого 2017 року по 31 грудня 2018 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що з урахуванням матеріального становища відповідача він повинен і може надавати матеріальну допомогу у вигляді аліментів на утримання сина інваліда першої групи у розмірі 300,00 грн.

У червні 2018 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2018 року, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати зазначене судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. В касаційній скарзі посилається на те, що апеляційний суд не врахував докази, які підтверджують її матеріальних стан.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

У відповідності до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився ОСОБА_7, батьком якого є відповідач у справі. З 2008 року ОСОБА_7 визнано інвалідом другої групи, а з січня 2015 року - інвалідом першої групи. ОСОБА_7 проживає разом із позивачем, яка здійснює за ним необхідний догляд.

Сторони у справі є непрацездатними особами за віком, отримують матеріальну допомогу у вигляді пенсії, зокрема пенсія позивача становить 3 430,21 грн, а відповідача - 2 951,70 грн на місяць.

ОСОБА_7 як інвалід першої групи отримує щомісячно соціальну допомогу у розмірі 1 247,00 грн, а позивач щомісячно також отримує допомогу по догляду за сином інвалідом першої групи у розмірі 1 544,00 грн.

Позивач і відповідач на своєму утриманні мають єдиного повнолітнього сина інваліда, кожний із них щомісячно несе витрати з оплати комунальних послуг, при цьому позивач несе додаткові витрати на догляд та лікування повнолітнього сина-інваліда.

Відповідно до частини першої статті 198 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріального допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, та інші обставин, що мають істотне значення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, апеляційний суд з урахуванням доказів, наданих сторонами дійшов обґрунтованого висновку про можливість відповідача виплачувати аліменти на утримання свого повнолітнього сина інваліда у розмірі 300,00 грн щомісячно.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не надав оцінку всім доказам, які підтверджують її тяжкий матеріальних стан, не заслуговують на увагу, оскільки під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Оскільки правильне застосування апеляційним судом норм матеріального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів і касаційна скарга є необґрунтованою, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою і шостою статті 394, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадженняу справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини-інваліда, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2018 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак С. О. Погрібний Г. І. Усик