Справа №647/1713/18
Провадження № 2/647/603/2018
30.07.2018 року Бериславський районний суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Кириленко М.О.,
за участю секретаря Пелюховської Л.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у місті Бериславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що він являється власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25.04.2016 року.
В будинку зареєстрована його донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. В будинку ОСОБА_2 не проживає з серпня 2014 року, використовує житловий будинок виключно для реєстрації, чим порушує права власника будинку.
Просив суд усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Ухвалою Бериславського районного суду Херсонської області від 10 липня 2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримав позовні вимоги, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач у засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Враховуючи письмову згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.
Дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи, суд прийшов до наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером НОМЕР_1 від 28.04.2016 року.
У вказаному будинку зареєстрована ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка в будинку не проживає з серпня 2014 року, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Козацької селищної ради Бериславського району № 1592 від 04.07.2018 року.
Відповідно до ст.ст. 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб, вправі розпоряджатися ними, вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч.1 от. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України.
Відповідно до 4,4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Із змісту зазначених норм матеріального права вбачається, що правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Отже, за порівняльним аналізом ст.ст. 383, 391,405 ЦК України та ст.ст. 150, 156 у поєднанні зі ст. 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення ст.ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення ст.ст.405 ЦК України, ст.ст. 150,156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.
Аналогічну правову позицію виклав Верховний Суд України у постанові від 16.11.2016р. по справі 6-709ЦСІ6.
Таким чином, відповідач порушує права позивача, який, як власник, позбавлений права користування та розпорядження спірним житловим будинком.
Відповідно до положень ст.ст. з та 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (в редакції закону від 10.12.2015р, що набрав чинності з 29.12.2015р) реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці здійснює орган реєстрації виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради).
Згідно ч.1 ст.7 вказаного Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на підставі, зокрема, заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть тощо.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням.
Таким чином, враховуючи викладені обставини справи та вимоги закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення ОСОБА_2 права користування житловим будинком з господарськими спорудами і будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, є законними та обґрунтованими у зв'язку з чим вони підлягають задоволенню.
Підстав для відмови в задоволенні позову у суду не має.
Керуючись ст.ст.12,13,77,81,259,263-265,268, 280-283 ЦПК України, суд-
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя М.О.Кириленко