Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/778/2767/18
Головуючий у 1 інстанції: Дубровська Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 серпня 2018 року місто Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.,
секретарКулабухова І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, ухвалене в м. Бердянськ, Запорізької області 14 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_6 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 до ОСОБА_5, треті особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, Бердянський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про встановлення факту батьківства,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_6 звернулася до суду з вказаним позовом в інтересах неповнолітнього сина з позовною заявою, в якій просила встановити факт того, що батьком дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Бердянськ Запорізької області, є ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 в м. Бердянську і відповідно Бердянському міському відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області внести зміни до актового запису №796 від 27 листопада 2002 року про народження дитини ОСОБА_7, а саме змінити запис про батька «ОСОБА_8» на «ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3».

Позовна заява обґрунтована тим, що з 1996 року вони із ОСОБА_8 мешкали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, спільно робили покупки необхідні для їх сім'ї, купували одяг та інші побутові речі. Згодом вона завагітніла від ОСОБА_8 та ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина - ОСОБА_7, реєстрація народження відбулося 27 листопада 2002 року. Запис про батька дитини в актовому записі №796 був здійснений за її вказівкою, при цьому, не зважаючи, що ОСОБА_8 не звернувся до відділу РАЦС з заявою про своє батьківство, останній завжди визнавав себе батьком дитини. На протязі всього часу вагітності ОСОБА_8 виявляв турботу про неї, допомагав по господарству, купував фрукти та ліки, одяг для майбутньої дитини, відвідував її та дитину у пологовому будинку. Після виписки з пологового будинку ОСОБА_8 забрав її з дитиною та привіз до своїх батьків, які мешкали АДРЕСА_1. У 2003 році вони разом переїхали на постійне місце проживання у АДРЕСА_2, де мешкали разом до моменту смерті ОСОБА_8 Чоловік займався вихованням сина, опікувався ним, цікавився його успіхами у школі, купував іграшки та дитячі книжки, утримував матеріально. Батьківство померлого ОСОБА_8 відносно ОСОБА_7 підтверджується також висновком молекулярно-генетичного аналізу ДНК. Встановлення факту батьківства необхідно для прийняття спадщини неповнолітнім ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_8 З огляду на спір про право подана позовна заява

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 травня 2018 року позов задоволено. Встановлено факт того, що батьком дитини ОСОБА_7, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Бердянську Запорізької області, є ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 в м. Бердянську. Зобов'язано Бердянський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області внести зміни до актового запису №796 від 27 листопада 2002 року про народження дитини ОСОБА_7, а саме: змінити запис про батька «ОСОБА_8» на «ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянство України»; змінити прізвище дитини з «ОСОБА_7» на «ОСОБА_7». Стягнуто з ОСОБА_5, РНОКПП НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_6, РНОКПП НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, понесені нею судові витрати, а саме: витрати зі сплати судового збору у розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень 00 копійок, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4710 (чотири тисячі сімсот десять) 41 копійка.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_5, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є: ОСОБА_5 не є належним відповідачем у справі та невірно визначено розмір витрат на правничу допомогу.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положенням ч. 1 п. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Стаття 130 СК України, регламентує, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій ст. 128 цього Кодексу (матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, як досягла повноліття. Таким чином, заява може бути подана певним колом осіб, зазвичай встановлення факту батьківства проводитися в порядку окремого провадження, а не позовного, проте, якщо встановлення факту батьківства зачіпає інтереси спадкоємців померлого, справа має бути розглянута в порядку позовного провадження.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 листопада 2017 року позивач ОСОБА_6 звернулася до суду з позовною заявою про встановлення факту батьківства (визнання батьківства) ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8, і якого вона вважає батьком дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Пунктом 7 наведеної постанови передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір'ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.

Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК.

Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи».

Згідно пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та сім'ю України ( 2006-07 ).

Таким чином, дані правовідносини регулюються нормами КпШС України, що був чинний на час народження дитини ОСОБА_7, народженого ІНФОРМАЦІЯ_1.

За ст. 53 КпШС України походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану.

В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

У судовому засіданні судом попередньої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 з 1996 року проживали однією сім'ю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, турбувались один про одного. У 2002 році ОСОБА_6 завагітніла. ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина - ОСОБА_7, що вбачається з копії свідоцтва про народження (а.с.10).

В графі «відомості про батька» актового запису №796 від 27 листопада 2002 року про народження, складеного відділом ДРАЦС по м. Бердянську, при державній реєстрації народження, батьком дитини записаний «ОСОБА_8», громадянин України, при цьому відомості про батька були внесені за заявою матері, відповідно до ст. 55 КпШС України. Наведене вбачається з інформаційного листа Бердянського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану за вих. № 4534/17.9-04-42 від 16 грудня 2017 року.(а.с.26) і не спростовується поясненнями позивача.

ОСОБА_8 у період вагітності цивільної дружини і після народження дитини визнавав себе батьком ОСОБА_7. Забрав дружину разом з сином з пологового будинку, опікувався сином, займався його вихованням, забезпечував матеріально, наведене вбачається з представлених фототаблиць та не спростовується сторонами справи, показаннями свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12

З 2003 року ОСОБА_8 разом з ОСОБА_6 та сином ОСОБА_7 мешкав у квартирі АДРЕСА_2, до самої його смерті.

Встановлені обставини не заперечуються відповідачем ОСОБА_5 і наведене у акті вуличного комітету № 33 м. Бердянськ. (а.с.39).

Як вбачається з посмертного епікризу історії хвороби № 5284, 19 травня 2015 року ОСОБА_8 було госпіталізовано до травматологічного відділення Бердянської міської лікарні з діагнозом: відкрита черепно-мозкова травма, де ІНФОРМАЦІЯ_8 він помер (а.с.8, 13).

02 червня 2015 року за ініціативою ОСОБА_6, було проведено забір біологічних матеріалів у ОСОБА_8 та ОСОБА_7 для проведення тесту ДНК на батьківство. За наслідками проведеного тесту 26 вересня 2015 року експертною установою Естонії «ASPER BIOTECH» складено звіт відповідно до якого ОСОБА_8 є біологічним батьком дитини ОСОБА_7 з вірогідністю 99,99% (а.с.14).

Визнання померлим ОСОБА_8 свого батьківства щодо дитини ОСОБА_7 було підтверджено також показаннями свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12, які були допитані у судовому засіданні судом першої інстанції.

Встановлення факту батьківства позивачці необхідно для оформлення спадщини неповнолітнього сина після смерті батька. Судом попередньої інстанції встановлено, що між позивачем, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 і відповідачем ОСОБА_5 вбачається, спір про право на спадщину після смерті ОСОБА_8, зазначене вбачається з інформаційної довідки Бердянської державної нотаріальної контори за вих.№ 313/02-14 від 25 січня 2018 року. (а.с.66 -68).

Виходячи з обставин справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що факт батьківства померлого ОСОБА_8 щодо дитини ОСОБА_7 знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов задовольнив.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Посилання апелянта, про те що в матеріалах справи відсутнє будь - яке звернення ОСОБА_6, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, до органів РАЦС, що б підтверджувало відсутність можливості внести відповідні зміни у позасудовому порядку, а також про те що в КЗпШС України, що діяв на час виникнення правовідносини чи СК України, що діє на час розгляду справи вона не має права визнати батьківство замість свого померлого сина, не спростовують висновків суду про обґрунтованість позову, який ґрунтується на вказаних чисельних доказах досліджених в судових засіданнях.

Взагалі апеляційна скарга не містить доводів, які спростовують факти встановлені судом першої інстанції.

Доводи про помилковість висновків суду при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, не спростовують розрахунки суду викладені в мотивувальній частині оскарженого судового рішення. Суд при визначенні розміру враховував як наявність доказів оплати таких витрат так і наявність акту виконаних робіт адвокатом з детальним описом робіт виконаних адвокатом, та навів свій детальний розрахунок. При цьому апеляційна скарга не містить доказів, що спростовують розрахунок суду, свого розрахунку відповідач не надав.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 9 серпня 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач

судді: