У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Астахової О.О.

при секретарі Неділько Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28 квітня 2015 року по справі №265/15, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 -

в с т а н о в и в:

05 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків від 28 квітня 2015 року по справі №265/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Мотивуючи тим, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28 квітня 2015 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 4 271 540,90 грн. та третейській збір в сумі 25500,00 грн.

ОСОБА_1 вважає означене рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки у третейських застереженнях не було закріплено письмово Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, в тексті договору не міститься посилання на те, що сторонам відомий його зміст, сторони не були ознайомлені з статутними документами третейського суду. Крім того, даний спір не підлягав розгляду третейським судом, оскільки не підсудний третейському суду, у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів».

Разом із заявою про скасування рішення третейського суду ОСОБА_1 подав заяву про поновлення строку для звернення із заявою про скасування рішення третейського суду від 28 квітня 2015 року у справі № 265/15, зі змісту якої убачається, що він не був повідомлений про день та час розгляду справи. Про рішення суду заявник дізнався в червні 2015 року, але враховуючи те, що рішення третейського суду було прийняте всупереч Закону України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» та на той час у провадженні Червонозаводського районного суду м. Харкова знаходилась справа за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим, він не звертався до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2015 року та ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України від 18 лютого 2016 року, задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» та припинено договір поруки з 01 липня 2008 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року задоволено заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 за рішенням третейського суду від 28 квітня 2015 року. Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року було скасовано та передано справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Зважаючи на відсутність обов'язку заявника перед банком з 01 липня 2008 року та те, що законодавством не передбачена можливість оскарження ухвали суду про задоволення заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду ОСОБА_1 просить суд поновити пропущений строк на подання заяви про скасування рішення третейського суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року залучено до розгляду справи у якості заінтересованої особи ОСОБА_2.

У судове засідання заявник, заінтересовані особи не з'явились, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином.

Заявник ОСОБА_1 направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, зі змісту якої убачається, що він заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

07 лютого 2018 року від представника ПАТ «Укрсоцбанк» Біллерис Ю.О. надійшло клопотання про повернення заяви ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28 квітня 2015 року у зв'язку з пропуском строку для звернення до суду, визначеного ч. 7 ст. 454 ЦПК України.

Крім того, 16 травня 2018 року від представника ПАТ «Укрсоцбанк» Авдєєвої М.К. до суду надійшли заперечення на заяву про скасування рішення третейського суду в якій вона просила відмовити у її задоволенні, вважаючи вимоги безпідставними та необгрунтованими.

Мотивуючи тим, що 31 травня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір №811-3/27/3/7/7-021 про надання відновлювальної кредитної лінії.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, однак позичальник порушив умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість, що змусило банк звернутись із позовом про стягнення заборгованості до третейського суду.

ПАТ «Укрсоцбанк» відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» не є споживачем банківських послуг та має право на судовий захист прав та інтересів, як сторона договору, а тому звернувся до третейського суду для стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 як і було внесено застереження до кредитного договору та договору поруки, які є третейськими угодами.

Заявник не надав доказів порушення чинного законодавства при укладені кредитного договору та не навів законних підстав для скасування рішення третейського суду, а тому у його заяві слід відмовити.

Оскільки участь сторін не є обов'язковою, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність нез'явившихся осіб.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28 квітня 2015 року у справі №265/15, позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 4 271 540,90 грн. та третейській збір в сумі 25500,00 грн. (а.с. 5-7).

Не погоджуючись із означеним рішенням суду ОСОБА_1 05.12.2017 року звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про його скасування.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 грудня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28 квітня 2015 року по справі №265/15, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (а.с. 19).

15 грудня 2017 року набрав чинності Цивільний процесуальний кодекс України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За нормами ч. 1, 5, 7 ст. 454 ЦПК України, сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Заява про скасування рішення третейського суду подається протягом дев'яноста днів:

1) стороною, третьою особою в справі, розглянутій третейським судом, - з дня прийняття рішення третейським судом;

2) особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, - з дня, коли вони дізналися або могли дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Заява, подана після закінчення строку, встановленого частино п'ятою або шостою цієї статті повертається.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 липня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ПАТ «Укрсоцбанк» Біллериса Ю.О. про повернення заяви ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28 квітня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного банку "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 липня 2018 року поновлено ОСОБА_1 процесуальний строк для звернення із заявою про скасування рішення третейського суду від 28 квітня 2015 року по справі №265/15 та визнано причини пропуску такого строку поважними.

Згідно із ч. 2 ст. 458 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом недійсною;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Як убачається із матеріалів справи, 31 травня 2007 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір відновлювальної кредитної лінії №811-3/27/3/7/7-021, за умовами якого останній отримав грошові кошти у сумі 187 800 доларів США, зі сплатою 13% річних із кінцевим терміном погашення заборгованості за основним зобов'язанням не пізніше 05 травня 2017 року.

У забезпечення означеного договору, 31.05.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 811/07/9-232, відповідно до якого поручитель зобов'язався перед кредитором солідарно відповідати за виконання позичальником у повному обсязі зобов'язань за договором відновлювальної кредитної лінії №811-3/27/3/7/7-021 від 31.05.2007 року (а.с. 8-9).

Пунктом 6.2. договору кредиту відновлювальної кредитної лінії та п. 5.2 договору поруки передбачено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, Сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М.Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або Білоконем Юрієм Миколайовичем у порядку черговості вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» визначено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно із частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2015 року, яке станом на 09 липня 2018 року набрало законної сили, задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим.

Визнано договір поруки № 811/07/9-232 від 31.05.2007 року, укладений між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 - припиненим з 01 липня 2008 року (а.с. 12-13).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року задоволено заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 за рішенням третейського суду від 28 квітня 2015 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року було скасовано та передано справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересовані особи: Відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління в Харківській області, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Саме по собі припинення поруки ОСОБА_1 за договором поруки не є підставою для скасування рішення третейського суду, оскільки суди не перевіряють законність і обґрунтованість рішень третейських судів по суті, а лише з підстав визначених законом. Разом з тим, у зв'язку із припиненням договору поруки, третейське застереження, яке міститься у пункті 5.2 договору поруки № 811/07/9-232 від 31.05.2007 року також припинено.

За таких обставин, заявлені вимоги заявника в частині скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28 квітня 2015 року у справі №265/15 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Крім того, статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12.03.2011 року.

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Розділом ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2983-VI передбачено, що після набрання чинності цим Законом третейські суди припиняють розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом, про що виноситься мотивована ухвала.

Незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2630цс 15 у постанові від 03 лютого 2016 року.

Аналогічні правові позиції містяться в постановах Верховного Суду України №6-2892цс15 від 27.01.2016 року, № 6-2712цс15 від 27.01.2016 року, № 6-087цс15 від 18.11.2015 року.

За ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Судом взято до уваги, що третейським судом розглянуто справу про солідарне стягнення заборгованості за споживчим кредитом, тому в розумінні наведених положень закону правовідносини, які склалися між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2, виникли із споживчого кредиту.

Крім того, слід зазначити, що приймаючи рішення у третейській справі про задоволення позову, судом вирішено питання про стягнення заборгованості в іноземній валюті, а саме в доларах США.

Разом з цим, наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно- значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи №6-831 цс 14 у постанові від 21 жовтня 2015 року.

Отже, якщо кредит надано в іноземній валюті, такий спір також не підвідомчий третейським судам.

Частиною 6 ст. 457 ЦПК України передбачено, що за наслідками розгляду заяви про скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу суд має право: постановити ухвалу про відмову у задоволенні заяви і залишення рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу без змін; постановити ухвалу про повне або часткове скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу.

Суд також враховує обставину того, що рішення третейським судом прийнято відносно двох відповідачів, а саме: заявника, як поручителя, та щодо позичальника ОСОБА_2 При цьому заявник просить скасувати рішення третейського суду повністю, тобто і відносно позичальника, який не заявив до суду вимоги про скасування означеного рішення.

Разом з тим, оскільки на момент прийняття рішення Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків - 28 квітня 2015 року, Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, кредит надано в іноземній валюті, а тому такий спір не підвідомчий третейським судам, то суд приходить до висновку про обгрунтованість заяви. А тому, рішення Постійно діючого третейського суду від 28 квітня 2015 року у справі №265/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягає скасуванню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 258-261, 263, 454-460, п. 9 Перехідних положень ЦПК України, Законом України «Про третейські суди», Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», суд, -

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28 квітня 2015 року по справі №265/15, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» - задовольнити.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28 квітня 2015 року по справі №265/15 за позовом Публічного акціонерного банку «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасувати.

Ухвала суду про скасування рішення третейського суду або про відмову в його скасуванні може бути оскаржена в апеляційному порядку, передбаченому для оскарження рішень суду.

Ухвала суду за наслідками розгляду заяви про скасування рішення третейського суду або про відмову в його скасуванні, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

С у д д я : О.О.Астахова