_________________________________________________________________________________________________________________ Справа № 2-1426/10
Провадження № 2-п/520/92/18
УХВАЛА

08.08.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 02 березня 2010 року по цивільній справі №2-1426/2010 за позовною заявою Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №2-1426/2010 за позовною заявою Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За наслідком розгляду вказаної справи, Київським районним судом міста Одеси 02 березня 2010 року було ухвалено заочне рішення по справі, яким позов позов Відкритого акціонерного товариства «Морський ОСОБА_3» до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет застави - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 солідарно на користь Відкритого акціонерного товариства «Морський ОСОБА_3» заборгованість за кредитним договором № 00264/к0 від 20 липня 2006 в розмірі 101146 гривень 01 копійка шляхом звернення стягнення на предмет застави за договором застави транспортного засобу, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 3241 від 25 липня 2006 року, а саме на автомобіль, легковий седан марки «NISSAN МАХІМА», 2005 року випуску, колір сірий, номер державної реєстрації ВН2146АТ, який належить ОСОБА_4, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу РСА № 516957, виданого РЕВ 1-го МРВ ДАІ в Одеській області 15 липня 2006 року, способом продажу вказаного автомобіля Відкритим акціонерним товариством «Морський ОСОБА_3» на підставі рішення суду з укладанням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України та отриманням в органах ДАІ України всіх необхідних документів на вказаний транспортний засіб (в тому числі дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу), а також наданням Відкритому акціонерному товариству «Морський ОСОБА_3 Банк» всіх повноважень для здійснення продажу. Передано в заклад Відкритому акціонерному товариству «Морський ОСОБА_3» предмет застави шляхом його вилучення, а саме: автомобіль, легковий седан марки «NISSAN МАХІМА», 2005 року випуску, колір сірий, номер державної реєстрації ВН2146АТ, який належить ОСОБА_4, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу РСА № 516957, виданого РЕВ 1-го МРВ ДАІ в Одеській області 15 липня 2006 року. Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 солідарно на користь Відкритого акціонерного товариства «Морський ОСОБА_3» судові витрати у розмірі 1011 гривень 46 копійок, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу у розмірі 120 грн. 00 коп.

З матеріалів цивільної справи №2-1426/2010 вбачається, що представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_5 ознайомився з матеріалами вказаної цивільної справи 23 квітня 2018 року.

11 травня 2018 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 02 березня 2010 року по цивільній справі №2-1426/2010 за позовною заявою Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

ОСОБА_1 в обґрунтування заяви посилається на те, що судом під час розгляду цивільної справи №2-1426/2010 за позовною заявою Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, не було належним чином повідомлено відповідачів по справі про дату, час і місце розгляду справи, не дотримано перевірку саме повторної неявки усіх відповідачів до судового засідання, у звязку з чим ОСОБА_1 був позбавлений можливості зявитись до судового засідання з незалежних від нього причин та надати свої заперечення проти задоволення позову.

Також відповідач в обґрунтування заяви посилається на те, що в порушення вимог ст. 76-78 ЦПК України, а також в порушення вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» позивачем не було надано до суду жодних належних письмових доказів, які б свідчили, що відповідач дійсно отримав кредитні кошти за кредитним договором №00264/RO від 20.07.2006 року, а наданий позивачем розрахунок заборгованості не свідчить про отримання коштів, оскільки не є касовим документом, який містить підпис відповідача про отримання коштів.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу за вказаною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 21 травня 2018 року прийнято до розгляду вказану справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 02 березня 2010 року по цивільній справі №2-1426/2010 за позовною заявою Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 не зявились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Представник заінтересованої особи позивача по справі Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» в судове засідання не зявився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлений чином, однак під час розгляду справи надав до суду заперечення проти задоволення вказаної заяви, в якій просить суд у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити, з підстав її необґрунтованості та безпідставності.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Щодо вимоги про доведеність не подання відзиву на позовну заяву з поважних причин, судом в цій справі не враховується, оскільки заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 02 березня 2010 року по цивільній справі №2-1426/10 ухвалено судом до набрання 15 грудня 2017 року чинності Законом України № 6232 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», згідно з яким були внесені зміни до ЦПК України, яким в свою чергу встановлені вимоги щодо подання відзиву на позовну заяву.

Отже, для скасування заочного рішення суду необхідно встановити не лише поважність причин неявки відповідача у судове засідання, а й те, що аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише при встановленні цих двох умов у суду є підстави для скасування заочного рішення суду.

Таким чином, підставою для скасування заочного рішення може бути тільки наявність одночасно усіх умов, встановлених ч. 1 ст. 288 ЦПК України, а саме: доведеність обставин, що: відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів цивільної справи №2-1426/10 та встановлених судом обставин у рішенні суду вбачається, що відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не зявилась, про дату, час і місце проведення яких повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час розгляду справи, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою,

яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Частиною 3 статті 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.

У позові позивачем було зазначено місце проживання відповідача по справі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, яка також була місцем зареєстрованого проживання, що підтверджується записом в паспорті громадянина України серії КЕ 779991, виданим 25.09.1997 року Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області (а.с.25, ц.с.№2-1426/10).

З матеріалів цивільної справи №2-1426/10 вбачається, що судом належним чином здійснювався виклик відповідача ОСОБА_1 до судових засідань, шляхом направлення судових повісток поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою місця проживання відповідача: АДРЕСА_1, що підтверджується повернутими конвертами без вручення.

Таким чином, суд не приймає до уваги доводи заявника щодо неналежного сповіщення судом про дату та час судових засідань, оскільки, судом вжито достатніх заходів для повідомлення відповідача про наявне судове провадження.

Крім того, в матеріалах цивільної справи наявні заперечення проти позову, подані від ОСОБА_1 до суду 11.11.2009 року, в яких останній просив суд відмовити у задоволенні позову ВАТ «Морський ОСОБА_3», що в свою чергу підтверджує, що на час розгляду Київським районним судом міста Одеси цивільної справи №2-1426/10, відповідачеві ОСОБА_1 було достеменно відомо про судове провадження, в якому він приймав участь в якості відповідача.

У вказаних запереченнях проти позову відповідачем ОСОБА_1 також було особисто зазначено, що він мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

Також судом не приймаються посилання заявника в частині того, що наявність заперечень проти позову не підтверджує належне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи, з огляду на наступне.

Як вже судом зазначалось, судом під час розгляду справи №2-1426/10 належним чином здійснювались усі можливі заходи для повідомлення відповідача ОСОБА_1 про дату, час і місце проведення судового засідання у відповідності до вимог ЦПК України, в редакції, які діяли на час розгляду справи, за місцем його зареєстрованого місця проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частини 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що права особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Отже, відповідач будучи обізнаним про наявність судового провадження, в якому він приймав участь в якості відповідача, подаючи до суду заперечення проти позову, за час розгляду справи, а саме в період пяти місяців не вчинив жодних дій та заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження.

Суд також зазначає, що заявником не надано до суду жодних доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, у зв'язку з чим суд вважає, що на підставі вимог закону, в тому числі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якою встановлено вирішення судом справи на підставі наявних у ній даних чи доказів, заочне рішення було винесено правомірно відповідно до чинного законодавства.

Крім того, суд зазначає, що усі доводи заявника у заяві зводяться до того, що відповідач надає свою оцінку вже наявним у справі доказам.

Щодо посилань заявника на ненадання банком жодного належного письмового доказу, який свідчив би про отримання кредитних коштів, а розрахунок заборгованості не свідчить про отримання коштів, оскільки не є касовим документом, який містить підпис відповідача про отримання коштів, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки відповідно до умов кредитного договору №00264/RО від 20.07.2006 року, банк зобов'язується надати позичальникові кредитні коїпти шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний (валютний) рахунок позичальника, тобто шляхом безготівкового перерахування, що передбачено умовами кредитного договору, а початком виникнення кредитних правовідносин між банком та позичальником є не факт видачі готівкових коштів у касі банку, а факт перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника.

З матеріалів справи вбачається, що факт перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника підтверджується випискою по особовому рахунку за період 20.07.2006 по 01.09.2006 роки від 01.09.2006 року, яка наявна в матеріалах справи та підтверджує перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника 25.07.2006 року, а також списання кредитних коштів цією ж датою за автомобіль марки «Nissan Maxima», тобто використання кредитних коштів позичальником без їх отримання через касу банку.

Як вже зазначалось судом, підставою для скасування заочного рішення може бути тільки наявність одночасно усіх умов, встановлених ч. 1 ст. 288 ЦПК України, а саме: доведеність обставин, що: відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

На підставі вищевикладеного, судом не встановлені підстави для скасування заочного рішення суду, а саме одночасна доведеність обставин, що: відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи, у звязку з чим, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 02 березня 2010 року по цивільній справі №2-1426/2010 за позовною заявою Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, є необґрунтованою, безпідставною та такою, що підлягає залишенню без задоволення.

При викладених обставинах та керуючись ст.ст. 284-288 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 02 березня 2010 року по цивільній справі №2-1426/2010 за позовною заявою Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки залишити без задоволення.

Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає та може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси тільки разом з судовим рішенням по цій справі.

Повний текст ухвали суду складений 08 серпня 2018 року.

Головуючий Калініченко Л. В.