АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 серпня 2018 року м. Харків

Справа № 640/15289/15-ц

Провадження № 22-ц/790/3103/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І., Кружиліної О.А.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк»,

Представник позивача: Петришина Анна Миколаївна,

Відповідач: ОСОБА_2,

Представник відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на рішення Київського районного суду міста Харкова від 28 листопада 2016 року, ухвалене суддею Сенаторовим В.М.,-

за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У вересні 2015 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 344509,95 грн..

Позов мотивований тим, що 05.05.2006 року між ПАТ "ВіЕйБі Банк" та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №88, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 14255,00 дол. США для купівлі транспортного засобу із строком користування по 05.05.2011 року за процентною ставкою 13,00 % річних. Взяті на себе зобов'язання за зазначеним договором банк виконав своєчасно і в повному обсязі. ОСОБА_4 порушила зобов'язання стосовно своєчасного повернення отриманого кредиту, сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів та комісійної винагороди, в зв'язку з чим станом на 27.08.2015 року за відповідачем числиться заборгованість у розмірі 344509,95 грн. Позивач свої позовні вимоги уточнив та просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 30.03.2016 року у розмірі 383269,73 грн., оскільки до теперішнього часу відповідач не виконує зобов'язання, заборгованість не сплачує, в зв'язку з чим банк змушений звернутися до суду з позовом.

8 листопада 2016 року представник відповідача звернулася до суду із заявою про застосування строку позовної давності.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2016 року в задоволені позову ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем пропущено строки позовної давності, оскільки виходячи з строку дії кредитного договору встановленого до 05.05.2011 позивач мав право пред'явити позов про повернення кредиту в повному обсязі до відповідача до 06.05.2014 року, проте з позовом до суду звернувся лише 27.08.2015 року.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 344509.95 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним та ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і неповним з'ясуванням всіх фактичних обставин по справі, при цьому не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду.

В обґрунтування скарги посилається на те, що суд застосовуючи ст.261 ЦК України в рахунок строку дії договору керувався п.1.1.2, яким передбачено термін дії користування відповідачем наданих йому банком коштів, тоді як згідно п.7.5 цього договору встановлено, що він діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань, чого відповідач не виконав дотепер.

Також вказує, що Фонд будучи отримувачем та розпорядником коштів Державного бюджету України, набув права кредитора ПАТ «ВіЕйБі Банк», у зв'язку з чим ухилення ОСОБА_2 від сплати заборгованості за кредитним договором та ухвалення рішення про відмову у задоволенні позовних вимог призведе до штучного зменшення ліквідаційної маси, що порушить права держави в особі Фонду, інших кредиторів банку та спричинить невиправдані видатки з Державного бюджету України, а також збитки для держави в особі Фонду в особливо великих розмірах.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що строк позовної давності жодним чином не пов'язаний зі строком дії договору, а повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, тобто, як вірно визначив суд, до 6 травня 2014 року.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що 5 травня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №88, за умовами якого банк надає відповідачу терміном по 5 травня 2011 року грошові кошти за цільовим призначенням у сумі 14255 дол. США в порядку і на умовах, визначених договором, зі сплатою 13 процентів річних за користування кредитними коштами.

Відповідно до умов зазначеного договору відповідачем отримано кредит у розмірі 14255 дол. США. Згідно п.2.5.1 договору погашення заборгованості повинно здійснюватись відповідно до умов договору, щомісячно до дати, встановленої в графіку, наведеному в додатку №1 до цього договору, поповненням позичальником свого поточного рахунку шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумі не менш суми чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів та інших виплат, встановлених в графіку. З положень п.3.3.2 договору вбачається, що позичальник зобов'язаний не пізніше визначеного п.1.2 договору строку повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, тобто до 5 травня 2011 року (а.с.5-11).

Останній платіж на виконання своїх зобов'язань за кредитним договором згідно розрахунку заборгованості наданого банком відповідач здійснила за період 11.02.2009-10.03.2009 у розмірі 478,19 дол. США (а.с.3-4).

Судом установлено, що сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань (п. 7.3), так і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з частини третьої статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач порушив умови договору, не сплачував нараховані банком відсотки, не погашав взяту суму кредитних коштів, унаслідок чого виникла заборгованість.

За правилами статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилами частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Під час розгляду справи судом першої інстанції представник відповідача заявив про застосування позовної давності (а.с.146).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

Тому доводи позивача про дію договору до повного погашення заборгованості не можуть бути враховані судом.

Із наданого банком графіку погашення вбачається, що останньою датою погашення заборгованості згідно п.2.5.1 договору (останній платіж за договором повинен був бути внесений відповідачем) є 5 травня 2011 року (а.с.12), тобто загальна позовна давність встановлюється до 6 травня 2014 року. Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Як встановлено судом, банк звернувся до суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитом 27 серпня 2015 року (а.с.19).

Матеріали справи не свідчать про неможливість звернення позивача з позовом в межах позовної давності, а також відсутні відомості про її переривання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що строк позовної давності сплив 6 травня 2014 року, а з позовом банк звернувся 27 серпня 2015 року, то законними та обгрунтованими є висновки суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності, що з урахуванням заяви представника відповідача про його застосування, відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 28 листопада 2016 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І. Колтунова

О.А. Кружиліна

повний текст постанови

складено 8 серпня 2018 року