Справа № 365/15/18 Головуючий у І інстанції Денисенко Н. О.
Провадження № 22-ц/780/2727/18 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 49 25.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 липня 2018 року апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Гуля В.В., розглянувши в приміщенні Апеляційного суду Київської області у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Згурівського районного суду Київської області від 05 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_6 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

у січні 2018 року ОСОБА_5 звернулася до суду з вказаним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони від шлюбу мають двох синів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, які після розірвання шлюбу проживають з нею.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 9 квітня 2013 року із відповідача було стягнуто аліменти на дітей в розмірі 1/3 частки його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Виконавчий лист був пред'явлений до стягнення та натепер втратив свою дію, так як ІНФОРМАЦІЯ_4 року син ОСОБА_8 досяг повноліття, є студентом 1 курсу денної форми, факультету комп'ютеризованих технологій машинобудування і дизайну Черкаського державного технологічного університету за рахунок держбюджету. Він винаймає житло та у зв'язку з продовженням навчання потребує матеріальної допомоги. Крім того, на утриманні та вихованні позивача перебуває неповнолітній син ОСОБА_9, сплата аліментів на якого припинилась, в зв'язку з досягненням найстаршою дитиною повноліття.

Оскільки відповідач ніякої участі в утриманні дітей не приймає, позивач просила стягнути із відповідача на її користь аліменти на кожного сина у розмірі по ? частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягненням неповнолітньою дитиною повноліття, а повнолітнім сином до закінчення навчання, однак не пізніше досягнення ним 23 років.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 05 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_5 на сина ОСОБА_6 у розмірі 1/12 частки його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17 січня 2018 року і по час закінчення навчання, однак не пізніше досягнення ОСОБА_6 23 (двадцяти трьох) років.

Стягнуто із ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_5 на сина ОСОБА_7 у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 (п'ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 17 січня 2018 року і до досягнення ним повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_4 судовий збір в дохід держави в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп.

Зазначено, що рішення суду в частині присудження аліментів у межах суми платежу за один місяць у розмірі 1/12 частки заробітку (доходу) ОСОБА_4 та у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 (п'ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, підлягає негайному виконанню.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на повнолітнього сина ОСОБА_6, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на повнолітнього сина ОСОБА_6 на період навчання.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_4 зазначив, що суд належним чином не оцінив наявні у справі докази, які б підтверджували, що його повнолітній син проживає на квартирі та потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчаннням, а також щодо наявності у відповідача можливості надавати таку матеріальну допомогу, оскільки у нього на утриманні знаходиться малолітня дитина.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв'язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення в оскаржуваній частині відповідає.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 05 квітня 2018 року оскаржується лише в частині стягнення аліментів на повнолітнього сина ОСОБА_6 на період навчання.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано 21 грудня 2012 року, від якого мають двох синів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_6 є студентом 1 курсу денної форми факультету комп'ютеризованих технологій машинобудування і дизайну Черкаського державного технологічного університету за рахунок держбюджету (а.с.23 - довідка).

З пояснень позивачки вбачається, що проживає ОСОБА_6 на час навчання у АДРЕСА_1 та сплачує за цією адресою за надані комунальні послуги, вартість яких складає приблизно 1300 грн в місяць, на підтвердження чого нею надано копії квитанцій та довідки (а.с.75-84, 114 -).

Відповідач є особою працездатного віку, даних щодо стану свого здоров'я останнім не надано, є громадянином, евакуйованим із зони відчуження, категорія 2, працює в ПрАТ «Київобленерго» на посаді машиніста автовишки, його середньомісячна зарплата складає 8697,47 грн (а.с.46, 47, 52 - довідки, копія посвідчення).

Крім того отримує доплати на продукти харчування як особа, віднесена до 2 категорії, у розмірі 207,60 грн (а.с.96 - копія довідки).

До досягнення повноліття найстаршою дитиною сплачував аліменти на двох дітей відповідно до рішення Згурівського районного суду Київської області від 9 квітня 2013 року у справі № 365/235/13-ц у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно (а.с.6-7, 8 - копія рішення суду, виконавчого листа), тобто по ІНФОРМАЦІЯ_4 року включно. Після чого виконавче провадження із примусового виконання виконавчого листа № 365/235/13-ц від 22.04.2013 було закінчене та цей виконавчий лист повернуто до суду, що підтверджується оглянутими у судовому засіданні постановою про закінчення виконавчого провадження від 21.03.2018 (а.с.112-113 - копії виконавчих документів) та виконавчим листом.

Відповідач на даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі, має сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.48, 49 - копії свідоцтв про шлюб та про народження).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення із ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 1/12 частки його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17 січня 2018 року і по час закінчення навчання, однак не пізніше досягнення ОСОБА_6 23 (двадцяти трьох) років суд першої інстанції виходив із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів синів сторін, а також врахував те, що закон не пов'язує виплату аліментів із отриманням стипендії.

З таким висновком погоджується і судова колегія.

Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно із статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до частин 1, 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Отже, аналіз статтей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Крім того, СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків (стаття 141 СК України). Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Пред'являючи позов, ОСОБА_5 зазначала, що син потребує матеріальної допомоги батька, посилаючись на значні витрати, пов'язанні з навчанням. Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо не доведення позивачем потреби повнолітнього сина у матеріальній допомозі у зв'язку з продовженням навчання, за відсутності доказів, підтверджуючих оренду житла у м. Черкаси та сплату комунальних послуг. При вирішенні питання про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання слід враховувати не тільки вартість проживання за місцем його знаходження, а також вартість підручників, проїзду до навчального закладу, харчування, інші витрати, безпосередньо пов'язані з процесом навчання.

Колегія суддів апеляційного суду також враховує, що виплата стипендії, яку отримує ОСОБА_6 відповідно до постанови КМУ «Деякі питання стипендіального забезпечення» від 28.12.2016р. № 1050, не носить постійний характер, а пов'язана з рейтингами, сформованими за середнім балом семестрового контролю, тобто за результатами здачі кожної сесії.

У справі, яка переглядається, встановлено, що відповідач працює в ПрАТ «Київобленерго» на посаді машиніста автовишки, тобто має постійне джерело доходу, тому повторного дослідження дана обставина не потребує.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував вимоги вказаних вище норм права та обставин справи, дійшов правильного висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів на повнолітнього сина, що продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги батька, саме тому останній зобов'язаний утримувати його до досягнення двадцяти трьох років, оскільки може надавати таку матеріальну допомогу.

Апеляційний суд не приймає доводи відповідача про ненадання судом першої інстанції належної оцінки тій обставині, що на утриманні відповідача перебуває малолітня дитина. Такі доводи спростовуються змістом самого судового рішення, з якого вбачається, що при вирішенні питання про визначеня розміру аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача, судом враховано, що останній перебуває в зареєстрованому шлюбі та має малолітню дитину 2014 року народження.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 05 квітня 2018 року в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину не оскаржувалось, а тому правильність рішення в зазначеній частині апеляційним судом не перевіряється.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 05 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: ______________ ____________ ______________