Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 321/1586/14 Головуючий у 1 інстанції: Кравченко Н.О.
провадження № 22-ц/778/2356/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Семенчук О.В.

за участі: державного виконавця Михайлівського районного ВДВС ГТУЮ у

Запорізькій області Рижкова А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою державного виконавця Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Рижкова Андрія Івановича на ухвалу судді Михайлівського районного суду Запорізької області від 02 травня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії головного державного виконавця Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Михайлівського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Трусової Т.В., в якій просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця, вчинені по виконавчому провадженню № 51843034, та скасувати чотири постанови від 05.04.2018 р.: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілів патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

В обґрунтування скарги зазначив, що підставою для застосування обмежень, встановлених у п.п. 1-4 ч. 9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» від 7 грудня 2017 року, який набрав чинності 06 лютого 2018 року, є наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Вказує, що, на його думку, зазначені обмеження можуть застосовуватись, якщо заборгованість виникла після 06 лютого 2018 року. Проте державний виконавець врахувала суму заборгованості, яка виникла до набрання чинності вказаним законом, який вводить нові види обмежень для боржників за аліментними зобов»язаннями. Крім того, вказаними постановами державний виконавець не тільки грубо порушила вимоги законодавства України, конституційні права боржника, але й поставила під загрозу можливість виконання ним рішення суду, оскільки застосовані заходи обмежують його у можливих способах заробітку, зокрема, за рахунок використання автотранспорту.

Посилаючись на те, що при винесені постанов державним виконавцем не враховано конституційних принципів дії закону в часі, ОСОБА_4 просив суд задовольнити його скаргу в повному обсязі.

Ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 02 травня 2018 року скаргу ОСОБА_4 на дії головного державного виконавця Михайлівського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області задоволено.

Визнано неправомірними дії Головного державного виконавця Михайлівського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Трусової Т.В. та скасовано чотири постанови по виконавчому провадженню № 51843034: постанову від 05.04.2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; постанову від 05.04.2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілів патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; постанову від 05.04.2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; постанову від 05.04.2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, державний виконавець Михайлівського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Рижков А.І. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою у задоволенні скарги відмовити.

В апеляційній скарзі зазначається, що постанови державного виконавця про застосування до ОСОБА_4 обмежень його прав є законними, оскільки державний виконавець мав право їх застосовувати з 06 лютого 2018 року на підставі ч. 9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки ОСОБА_4 має заборгованість по сплаті аліментів більше ніж за 2 роки та несплата боржником аліментів не виникла і не закінчилась до набрання чинності змінами до ЗУ «Про виконавче провадження» з 06 лютого 2018 року, а виникла і продовжується, маючи не разовий, одномоментний, а постійний, безперевний, триваючий характер, тобто його дії мають місце як до набрання чинності новою редакцією ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», так і під час набуття нею чинності, і у періоді після цього.

В судове засідання апеляційного суду Запорізької області 02 серпня 2018р. боржник ОСОБА_4 та стягувач ОСОБА_6 не з»явились, будучи належним чином повідомлені судовими повістка, про що мають зворотні поштові повідомлення.

Від ОСОБА_6 надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутності, боржник ОСОБА_4 про причини неявки суд не сповістив, клопотань про відкладення справи не надав. Тому у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний розгляд відбувся у їх відсутності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, судове рішення скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні скарги з огляду на такі обставини.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом ст. 451 ЦПК України за результатом розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, а згідно із ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положенням ст.ст. 6, 11 ЗУ «Про виконавче провадження» зобов'язано виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Із змісту наведених положень закону випливає, що метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а посадові особи державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов'язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

06 лютого 2018 р. набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів

України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконален-

ня порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», яким внесено зміни до ряду законодавчих актів, в тому числі і в Закон України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до ч. 9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» у новій редакції за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Статтю 11 ЗУ «Про виконавче провадження» було доповнено частиною четвертою, відповідно до якої строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частин дев'ятої, дванадцятої статті 71 цього Закону, обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Виходячи із змісту наведеної правової норми, у випадку виникнення заборгованості зі сплати аліментів закон зобов'язує державного виконавця виносити постанови про тимчасові обмеження прав боржника.

Разом з тим, відповідно до п. 10 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі:

1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування;

2) використання боржником транспортного засобу у зв'язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю;

3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції;

4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

Отже, у разі незгоди боржника із застосованим до нього тимчасовим обмеженням у праві керувати транспортними засобами, він має довести в суді наявність хоча б однієї з вищезазначених підстав.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що заборгованість зі сплати аліментів у боржника виникла до набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання», а тому державний виконавець неправомірно обмежив боржника у праві виїзду за межі України, у праві керування транспортними засобами, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілів патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, у праві полювання, за наявну заборгованість, оскільки Закон не має зворотної дії у часі.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального права, а тому з ними не можна погодитися з наступних підстав.

Встановлено, що на виконанні Головного державного виконавця Михайлівського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Трусової Т.В. перебуває виконавче провадження №51843034 по стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 жовтня 2014 року, і до досягнення дитиною повноліття на підставі виконавчого листа № 321/158б/14-ц від 17.11.2014 року.

05 квітня 2018 року на підставі п.п. 1-4 ч. 9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанови про: встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілів патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Підставою для винесення зазначених постанов було те, що станом на 01 квітня 2018 року заборгованість по аліментам складає більше 2 років на суму 25 664,63 грн., сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Боржник не оспорював розмір заборгованості по сплаті аліментів, яка у нього утворилась.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Зміни до ЗУ «Про виконавче провадження», якими, зокрема, запроваджено накладення обмеження на права боржника за постановою державного виконавця, внесені Законом України від 07 грудня 2017 року № 2234-19 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», набрали чинності 06 лютого 2018 року.

В Прикінцевих положеннях Закону України від 07 грудня 2017 року № 2234-19 відсутні вказівки щодо відкладеного набрання чинності ч. 9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», а отже вона підлягає застосуванню одразу із набранням чинності даним Законом в цілому, із 06 лютого 2018 року.

До набрання чинності зазначеними змінами до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній з 05 жовтня 2016 року, передбачалась можливість притягнення боржника до відповідальності за несплату аліментів за вдвічі менший період, а саме за наявності заборгованості із сплати аліментів у розмірі, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці, виконавець роз'яснює стягувачу право на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів.

Частиною 4 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що строк для застосування обмежень, передбачених ч. 9 ст. 71 цього Закону обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а не з дня набрання чинності Законом від 07 грудня 2017 року № 2234-19.

У зв'язку з зазначеним, колегія суддів апеляційного суду вважає помилковим висновок суду першої інстанції про незаконність оскаржуваних постанов з огляду на те, що Закон від 06.02.2018 року немає зворотної дії в часі, так як обмеження за несплату аліментів згідно положень ч. 9 ст. 71 ЗУ "Про виконавче провадження" застосовуються державним виконавцем після набрання цим законом чинності (06 лютого 2018 року), а визначення заборгованості по аліментам за шість місяців, за наявності якої до боржника застосовуються відповідні обмеження, є порядком визначення заборгованості, а не встановленням відповідальності особи.

Висновки суду першої інстанції про порушення державним виконавцем закріпленого у статті 58 Конституції України принципу неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів, не ґрунтуються на вимогах Закону.

Врахування заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла у боржника за період до набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», яким внесено зміни в ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», не можна розцінювати як надання цій нормі зворотної сили.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити наступне.

При зверненні до суду зі скаргою на дії державного виконавця Перелигін М.В., зазначав, що вищезазначені постанови значною мірою обмежують його у способах заробітку, погіршують його матеріальне становище, шкодять інтересам його дітей, оскільки даними постановами він фактично позбавлений можливості самостійно пересуватися автотранспортом, вживати заходів негативного реагування на негативні події, що можуть трапитися з його дітьми, дружиною батьками.

Так, п. 10 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» визначає обставини, за наявності яких тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано.

Державним виконавцем було встановлено, що боржник не працевлаштований за трудовим та цивільно-правовими договорами, транспортними засобами не володіє, не є ФОП, а отже прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_4 не доведено факт того, що транспортиний засіб будь-якого виду є його законним джерелом для заробітку та існування.

Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено обмежень щодо застосування до боржника тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, у праві полювання.

А отже, ОСОБА_4 не було доведено жодним належним та допустимим доказом факту порушення державним виконавцем п. 10 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо неможливості застосування до нього тимчасового обмеження у праві керувати транспортними засобами.

У зв'язку з зазначеним, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції на підставі ч. 2 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст.367, 374, 376, 381-383, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державного виконавця Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Рижкова Андрія Івановича задовольнити.

Ухвалу Михайлівського районного суду Запорізької області від 02 травня 2018 року у цій справі скасувати.

В задоволенні скарги ОСОБА_4 про визнання неправомірними дій головного державного виконавця Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Трусової Тетяни Вікторівни та скасуванні чотирьох постанов від 05.04.2018 рок, прийнятих нею у виконавчому провадженні № 51843034, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 03 серпня 2018 року.

Головуючий:

Судді: