Ухвала

Іменем України

31 липня 2018 року

м. Київ

справа № 761/20415/14-ц

провадження № 61-39934ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., ХоптиС. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва, у складі головуючого судді Кирилюк Г. М., від 26 червня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 04 серпня 2005 року між публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк») та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 49./88/5-Z, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 35 000,00 дол. США зі сплатою 14,5 процентів річних, на строк до 4 серпня 2010 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 04 серпня

2005 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір № 33/88/Z/Z-05, за умовами якого в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1.

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за зазначеними вище кредитним та іпотечним договорами.

Внаслідок неналежного виконання позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка станом на 12 травня 2014 року становила 78 565,38 грн, з яких: тіло кредиту - 72 493, 22 грн; проценти - 6 072, 15 грн.

Посилаючись на наведене, ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 78 565, 38 грн, та в рахунок погашення зазначеної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_5, у спосіб її продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження шляхом проведення прилюдних торгів.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 15 липня 2014 року відкрито провадження у зазначеній справі.

Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, 10 березня

2015 року ОСОБА_4 оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17 березня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 липня 2014 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: для сплати судового збору, а також подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням причин пропуску цього строку та наданням доказів на підтвердження їх поважності.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31 серпня 2015 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 липня 2014 року на підставі частини третьої статті 297 ЦПК України, 2004 року, у зв'язку з тим, що заявник не усунув недоліки апеляційної скарги та не подав заяву про поновлення пропущеного процесуального строку.

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 вдруге подав апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 липня 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24 листопада 2015 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України, 2004 року.

У січні 2016 року ОСОБА_4 втретє подав апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 липня 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 лютого 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження з посиланням на пункт 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України, 2004 року.

У грудні 2015 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду міста Києва від 24 листопада 2015 року.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 травня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 24 листопада 2015 року залишено без змін.

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 вчетверте подав апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 липня 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України, 2004 року.

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 листопада 2016 року.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 листопада 2016 року залишено без змін.

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 вп'яте подав апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 липня 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження з посиланням на пункт 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України, 2004 року.

У січні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року.

Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року залишено без змін.

У червні 2018 року ОСОБА_4 вшосте подав апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 липня 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 червня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження з посиланням на пункт 3 частини першої статті 358 ЦПК України.

02 липня 2018 року ОСОБА_4 було подано до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 червня 2018 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 червня 2018 року, а справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що апеляційним судом порушено принципи верховенства права, позбавлено його права на судовий захист та відновлення порушеного права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегії суддів дійшла наступного висновку.

Апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження у справі вказав про те, що чинним законодавством не передбачено повторне оскарження судового рішення за апеляційною скаргою тією ж самої особи, якщо є ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2014 року, апеляційний суд правильно застосував положення пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України та обґрунтовано виходив з того, що заявник неодноразово звертався до суду з апеляційними скаргами на оскаржувану ним ухвалу суду першої інстанції, за наслідками подання яких йому відмовлено у відкритті апеляційного провадження, а тому відсутні правові підстави для відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою зазначеної особи на одне й те ж судове рішення.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення не вбачається порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права. Доводи касаційної скарги не викликають розумних сумнівів у правильності застосування судом апеляційної інстанції вищевказаних норм процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 червня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта