ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року

м. Харків

Справа № 644/7424/17

Провадження № 22-ц/790/1961/18

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Колтунової А.І., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

імена (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

інші учасники справи:

третя особа - публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль»

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2017 року в складі судді Шевченко С.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль», про зняття арешту з майна,

в с т а н о в и в :

Позивач подав в суд позов, в якому просив звільнити з-під арешту все належне йому на праві власності рухоме та нерухоме майно, на яке було накладено арешт в межах виконавчого провадження № 42217512, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виданої 25 березня 2015 року та 22 грудня 2015 року

В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2013 року у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, на виконання якого було державним виконавцем було накладено арешт на його майно, було скасоване в порядку перегляду рішення, ухваленого в порядку заочного провадження, проте державний виконавець не зняв арешт з майна.

Оскільки заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2013 року скасоване, у встановленому Законом України "Про виконавче провадження" порядку виконавчий документ, що знаходився на виконання в органі ДВС було повернуто до суду, а виконавче провадженя № 52147501 закінчено на піджставі п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження". Відтак, наразі, відсутні будь-які виконавчі провадження стосовно боржнків.

Однак, арешти накладені на майно боржника на підставі Постанови від 25 березня 2015 року та Постанови від 22 грдня 2015 року, Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, в рамках виконавчого провадження № 42217512 зняті не були.

Вважає, що арешти повинні бути зняті в порядку позовного порядку, у зв'язку з чим звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2017 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль», про зняття арешту з майна.

На ухвалу суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та справу направити для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Скаржник зазначає, що він звернувся до суд з позовом в порядку цивільного судочинства для вирішення питання про виключення майна з-під арешту. В ухвалі Апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року, за наслідками розгляду його скарги на дії державного виконавця було зазначено, що вимоги про зняття арешту без визнання дій або бездіяльності державного виконавця незаконними підлягають розгляду в порядку позовного провадження.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки з вимогами про звільнення з-під арешту рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 має право звернутись до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, а не шляхом пред'явлення позову до органу державної виконавчої служби, оскільки у виконавчому провадженні він є боржник.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Зокрема, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 21 листопада 2013 року по зазначеній цивільній справі позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції AT «Райффайзен Банк Аваль» задоволено, стягнуто солідарно на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 суму заборгованості за Генеральною кредитною угодою №07- 01-88-08 від 08 травня 2008 року та кредитним договором №010/42-1/0438 від 29 червня 2011 року у розмірі 11255606 грн. 80 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою від 26 лютого 2014 року відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України було відкрите виконавче провадження №42217512 за виконавчим листом Комінтернівського районного суду м. Харкова №641/9949/13-ц, виданим 15 січня 2014 року.

25 березня 2015року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі статей 11, 52, 57 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент проведення виконавчих дій) винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження.

11 серпня 2016 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», тобто виконавче провадження закінчено через визнання боржника банкрутом.

Постановою відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 09 вересня 2016 року було відкрите виконавче провадження №52147501 за заявою стягувача на підставі виконавчого листа Комінтернівського районного суду м. Харкова №641/9949/13-ц, виданого 15 січня 2014 року.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2016 року було задоволено заяву відповідача про перегляд заочного рішення. Заочне рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 21 листопада 2013 року скасовано. Справу призначено до розгляду та наразі справа перебуває у провадженні суду.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 24 січня 2017 року закінчено виконавче провадження на підставі п.4 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ст. 3 ЦПК України, в редакції на час звернення до суду з позовом, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положенням ст. 4 ЦПК України, в редакції на час звернення до суду з позовом, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Аналогічні вимоги закону містяться в ст. ст. 4, 5 ЦПК України в редакції на час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Накладений арешт в межах виконавчого провадження № 42217512 перешкоджає позивачу реалізувати своє право власності.

Відповідно до вимог ст. ст. 31, 119, 215 ЦПК України, в редакції на час звернення до суду з позовом, визначати предмет та підстави позову є виключним правом позивача і суд не може їх змінити без згоди позивача.

Таким чином, у разі порушення цивільного права відповідно до ст. ст. 3, 11, 31 ЦПК України, в редакції на час звернення з позовом до суду, особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу, а перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду у відповідності до ст. 4 ЦПК України є обов'язком суду.

При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Ураховуючи те, що позивач ОСОБА_1 просить звільнити майно з-під арешту, яке належить йому на праві власності, на яке було накладено арешт, виконавче провадження № 42217512 було закрито, а наявність арешту обмежує його у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, то колегія суддів дійшла висновку, що він має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права шляхом подання позову про звільнення майна з-під арешту, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Крім того, як роз'яснено у п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у березні 2017 року ОСОБА_1 звертався до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця, заінтересовані особи - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_3, Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

В обґрунтування скарги посилався на те, що заочним рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 21 листопада 2013 року позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції AT «Райффайзен Банк Аваль» до нього та ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 11255606 грн. 80 коп., та судових витрат задоволено. На сьогодні, заочне рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 21 листопада 2013 року скасоване ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова та справу призначено до розгляду. Виконавчий документ, що знаходився на виконанні в органі ДВС було повернуто до суду та виконавче провадження закінчено. Проте наявна постанова державного виконавця про накладення арешту на майно боржника. При закритті виконавчого провадження державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не було скасовано арешт майна боржника за першим виконавчим провадженням №42217512. Крім того, з метою добровільного виконання рішення щодо стягнення на предмет іпотеки та з метою погашення заборгованості за кредитним договором, сторонами вирішено укласти договір про задоволення вимог іпотекодержателя, а наявність арешту майна, накладеного постановою державного виконавця, унеможливлює посвідчення вказаного договору.

У зв'язку з цим, просив суд зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснити виконавчі дії по виконавчому провадженню №42217512, а саме: зняти арешт, накладений постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 25 березня 2015 року.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 13 липня 2017 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_4 відхилено. Ухвалу Комінтернівського районного суду м.Харкова від 13 липня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи ухвалу суду без змін, суд першої інстанції також виходив з того, що на даний час виконавче провадження № 42217512 закінчено, то питання про зняття арешту, накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника в рамках виконавчого провадження № 42217512 від 25 березня 2015 року відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України без визнання дій або бездіяльності державного виконавця незаконними підлягають розгляду в порядку позовного провадження.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та помилково відмовив у відкритті провадження з цих підстав.

Доводи апеляційної скарги підтверджуються обставинами справи.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, відповідно до вимог пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2017 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 липня 2018 року.

Головуючий:

Судді -