Справа №477/656/17 02.08.2018
Провадження №22-ц/784/719/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого Прокопчук Л.М.,

Суддів Самчишиної Н.В., Царюк Л.М.

Із секретарем судового засідання Яценко Л.В.

За участю учасників справи: позивача ОСОБА_2, її представника адвоката ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 лютого 2018 року, ухваленого в приміщенні того ж суду о 14:02 у складі судді Козаченка Р.В., повний текст судового рішення складений 27 лютого 2018 року, у цивільній справі (єдиний унікальний номер № 477/656/17-ц, номер провадження №22-ц/784/719/18) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Вітовська районна державна адміністрація Миколаївської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И Л А :

18 квітня 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання відповідача демонтувати та переставити паркан з провулку між вулицями Тимирязєва та Поштова в с. Полігон Вітовського району Миколаївської області, звільнивши проїзд до її квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначала, 13 січня 1992 року її чоловік ОСОБА_1 за письмовим договором купівлі-продажу придбав у особисту власність квартиру АДРЕСА_1 Рішенням виконавчого комітету Полігонівської сільської ради народних депутатів № 135 від 14 жовтня 1992 року у зв'язку з купівлею квартири за її чоловіком було закріплено прилеглу до неї земельну ділянку площею 0,075 га. ІНФОРМАЦІЯ_1 року чоловік помер, проте ні вона, ні інші члени сім'ї правом на прийняття спадщини не скористалися, залишаючись проживати у названій квартирі. 14 грудня 2004 року вона, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_7 отримали квартиру у спільну часткову власність, про що Полігонівська сільська рада видала їм відповідне свідоцтво. Прибудинкова земельна ділянка так і залишилась в їх спільному користуванні. Відповідач проживає по сусідству з нею у квартирі АДРЕСА_3. Відповідач порушив межові знаки власної земельної ділянки та червоної лінії, захопив близько 25 м земель селищної ради та побудував огорожу власної земельної ділянки, штучно загородивши парканом вхід до її квартири та проїжджу частину. Внаслідок дій відповідача вона не може підвозити до квартири все необхідне, в тому числі дрова, вугілля (а.с. 2-4).

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 лютого 2018 року позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, звільнивши проїзд до квартири АДРЕСА_1, шляхом демонтажу паркану з боку вулиці Тимирязєва в провулку між вул. Тимирязєва та вул. Поштова цього села (а.с.129-133).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову (а.с. 136-140).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Позивач та її представник просили рішення суду залишити без змін.

Представник Вітовської районної адміністрації Миколаївської області, належно повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не з'явився.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, їх представників, дослідивши наявні в справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до такого.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України у редакції Закону України N 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що відповідно до договору від 13.01.1992 року ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1. 14 грудня 2004 року позивач, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_7 отримали зазначену квартиру у спільну часткову власність, про що Полігонівська сільська рада видала їм свідоцтво про право власності на житло. Рішенням виконавчого комітету Полігонівської сільської ради народних депутатів № 135 від 14 жовтня 1992 року у зв'язку з купівлею квартири за ОСОБА_1 було закріплено прилеглу до неї земельну ділянку площею 0,075 га. ІНФОРМАЦІЯ_1 року чоловік помер, проте ні вона, ні інші члени сім'ї правом на прийняття спадщини не скористалися, залишаючись проживати у названій квартирі. В серпні 2015 року земельною комісією Полігонівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області була розглянута скарга позивачки. З виходом на місцевість було встановлено, що будинок, в якому мешкає відповідач, складається з трьох квартир одноповерхового будинку, вхід до двору крайньої квартири зі сторони вулиці Поштової можливий лише через сусідський двір. Для зручності він на протязі багатьох років користується виїздом по вул. Тимирязєва, для цього ним було вивезено сміття та розчищено дорогу по цій вулиці. На час складання акту він загородив територію біля будинку, при цьому провулок між вулицями Поштовою та Тимирязєва не загороджений. Будинок позивачки знаходиться по сусідству з його будинком, доступ до двору позивачки з вулиці Тимирязєва є.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач порушив право власності позивача як співвласниці квартири АДРЕСА_1 на вільне користування власністю та земельною ділянкою, необхідною, для обслуговування квартири, а також порушив її права як члена громади с. Полігон, захопивши землі загального користування, а тому вона має право вимагати усунення перешкод у користуванні.

Однак погодитися з таким висновком не можна.

Судом встановлено, що позивач 14.12.2004 року набула право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 на підставах і в порядку, передбачених Законом України від 19 червня 1992 р. N 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду" (а.с. 12). Зазначений будинок є багатоквартирним (а.с. 125).

Відповідно до ч. 5 ст. 10 зазначеного Закону користування закріпленою за приватизованим будинком прибудинковою територією здійснюється в порядку і на умовах, передбачених ЗК.

Відповідно до ст. 42 ЗК України (в редакції, яка діяла на час приватизації квартири) земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації.

При цьому багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об'єктами нерухомого майна, а прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку (ст. 1 Закону України від 14.05.2015 року № 417-VIII "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку").

Статтею 89 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, в тому числі співвласникам будинку.

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації (в редакції до 2009 року).

Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчувалося державними актами, форма яких затверджувалася Кабінетом Міністрів України.

З аналізу цільового призначення земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, та норм статті 42 Земельного кодексу земельні України випливає, що в разі приватизації громадянами квартир у такому будинку земельна ділянка як така, що входить до житлового комплексу, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише об'єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону від 29 листопада 2001 р. N 2866-III "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 р. N 1521 "Про реалізацію Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку".

У такому разі земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і неподільною часткою житлового комплексу (допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку, його технічне обладнання) є майном співвласників, які визначають порядок його використання.

Таким чином, нормами земельного законодавства не передбачено можливості передачі у власність окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки (на якій розташований багатоквартирний жилий будинок) або її частини.

В справі відсутні докази надання позивачу у користування земельної ділянки, необхідної для обслуговування належній їй на праві власності частини квартири в установленому законом порядку.

Також відсутні докази щодо розміру та меж земельної ділянки, якою користуються співвласники багатоквартирного житлового АДРЕСА_1

Дані про межі земельної ділянки, закріпленої за чоловіком позивача - ОСОБА_1 як за власником квартири АДРЕСА_1, відповідно до рішення № 135 від 14.10.1992 року Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, суду не надані. Документи про право користування ОСОБА_1 вказаною земельною ділянкою, передбачені законом, в справі відсутні.

Суд на зазначене уваги не звернув та дійшов безпідставного висновку про порушення прав позивача.

Посилання в рішенні суду на те, що відповідачем захоплені землі загального користування, чим порушені права позивача як члена громади с. Полігон, не ґрунтуються на обставинах справи та доказах, які в ній є.

Апеляційному суду представником відповідача надані документи, які свідчать про те, що квартира АДРЕСА_3 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 (кожному по 1/3) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.12.2004 року, виданого ЖКП Полігонівської сільської ради (а.с. 161). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.06.2017 року АДРЕСА_3 зареєстровано житловий будинок на зазначених вище осіб. Згідно з договором дарування від 21.12.2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_9 подарували свої частки у вказаному будинку ОСОБА_8 (а.с. 165). Рішенням Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 13.02.2018 року № 47 ОСОБА_8 надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_3 орієнтованою площею 0,06 га., а рішенням того ж органу від 10.05.2018 року № 23 затверджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у власність гр. ОСОБА_8 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_3 орієнтованою площею 0,0647 га, кадастровий номер НОМЕР_1 Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_8 20.04.2018 року. Із кадастрового плану на земельну ділянку вбачається, що в ней не зазначено, що ділянка межує із землями позивача, які б належали їй на праві користування чи на праві власності.

Рішення вищезазначеного органу не скасовані, є дійсними.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до частини другої, третьої статті 152 ЗК України 2001 року власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

За таких обставин можна зробити висновок про те, що порушення, невизнання або оспорювання права власності чи користування особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу щодо права позивача користуватися земельною ділянкою та вимагати порушення своїх прав були б слушними, якби було доведено в судовому засіданні наявність прав позивача на користування земельною ділянкою як члена об'єднання співвласників будинку АДРЕСА_1, розміри та межі зазначеної земельної ділянки.

Як зазначалося вище такі докази у справі відсутні, тому рішення суду першої інстанції як таке, що не відповідає обставинам справи, ухвалено з порушенням норм процесуального закону та неправильним застосуванням норм матеріального закону слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до приписів ч. 13 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача слід стягнути понесені ним витрати на оплату судового збору при подачі апеляційної скарги в сумі 960,00 грн. (а.с. 141).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 389 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_4, третя особа Вітовська районна державна адміністрація Миколаївської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судових витрат за подачу апеляційної скарги в розмірі 960 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Н.В. Самчишина

Суддя Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 06.08.2018 року.