АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/5289/2018 р. Головуючий у 1 інстанції - Литвинова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2018 р. Апеляційний суд міста Києва в складі суддів судової палати з розгляду

цивільних справ :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 квітня 2018 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної

казначейської служби України, Президента України, Міністерства внутрішніх справ

України, Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України

про відшкодування моральної шкоди

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 квітня 2018 р. відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Президента України, Міністерства внутрішніх справ України, Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України про відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 квітня 2018 р. і постановити нове рішення, якими задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з'ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIIІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративної-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одинець), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 20.10.2015 р. та 22.11.2015 р. повторно стався підрив магістральних електроопір ліній електропередач з материкової України на півострів Крим, внаслідок чого відбулося знеструмлення Автономної Республіки Крим.

Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції Херсонської області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002122 від 06.10.2015 за фактами підриву невстановленими особами на території Чаплинського, Каланчацького, Каховського, Генічеського районів Херсонської області магістральних електроопір ліній електропередач «Мелітопольська-Джанкой», «Каховська-Островська», «Каховка-Джанкой» у жовтні-листопаді 2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194-1 КК України, яке триває під керівництвом прокуратури Херсонської області.

Водночас слідчим відділом УСБУ в Херсонській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000383 від 25.11.2015 за ч. 1 ст. 113 КК України за фактом вчинення вибухів та пошкодження 22.11.2015 ліній електропередач на території Херсонської області, які забезпечували надходження електроенергії на півострів АР Крим, у межах якого попередню кваліфікацію було змінено на ч. 1 ст. 113 КК України та направлено до СУ ГУ НП у м. Києві. Прокуратурою Херсонської області з даного провадження виділено матеріали у кримінальне провадження № 0000027 за ч. 2 ст. 194-1 КК України та скеровано для проведення досудового розслідування до СУ ГУ НП в Херсонській області.

В обґрунтування свого позову у частині стягнення з відповідача на користь позивача суми в якості відшкодування завданої йому моральної шкоди, зазначено, що негативні наслідки підриву та відповідно знеструмлення відчули всі, хто знаходився у Криму у цей час. Зокрема щодо себе позивач вказав, що внаслідок відсутності електропостачання більш ніж один місяць у несприятливу пору року був порушений його звичний спосіб життя: він був позбавлений можливості перегляду телепрограм, відеофільмів, прослуховування радіопередач та музичних записів, використання персонального комп'ютера та мережі Інтернет, чим обмежувалося його право на відпочинок, розваги, інформацію та саморозвиток; порушено його звички у вживанні охолодженої та підігрітої їжі, оскільки неможливо було використати для приготування справ ні холодильник, ні мікрохвильову піч; утруднено ведення господарства: зберігання продуктів, що швидко псуються без холодильника, приготування їжі без використання побутових електроприладів та прибирання, що відображалося як на зовнішньому вигляді, так і на особистій гігієні, позивач також вказав на ризики його здоров'ю та життю, які виникли, оскільки у нічний час він був вимушений пересуватися у приміщеннях у темряві.

Визначивши розмір компенсації відшкодування моральної шкоди на рівні 1 млн. грн., позивач обґрунтував таку вимогу тим, що протягом тривалого часу був вимушений кардинально змінити звичний спосіб життя, оскільки був позбавлений практично всіх благ цивілізації, котрі щоденно призводили до зростання фізичних, емоційних та моральних страждань.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, позивачем було пред'явлено вимогу про стягнення компенсації нанесеної моральної шкоди суму у розмірі 1000 000 грн. з відповідача (не вказав з якого саме та надалі своїх вимог не уточнював), виклавши у позовній заяві обставини, якими обґрунтовуються такі вимоги.

Відповідачі проти позову заперечували.

Так, відповідачі Генеральна прокуратура України, Служба безпеки України, МВС України посилалися на те, вимоги позивача є небгрунтованими та безпідставними, оскільки з приводу вказаних фактів відповідно до вимог чинного законодавства проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, які були зазначені вище; що позивачем не зазначено якими саме діями бездіяльністю відповідачів йому завдано моральної шкоди, у чому полягає протиправність дій та не надано відповідних доказів.

Від представника Президента також надійшов відзив, у якому викладені заперечення щодо позовних вимог, зокрема, що нормами чинного законодавства не передбачено обов»язку Глави держави відшкодовувати шкоду, завдану злочинами або терористичними актами; що визначивши Президента як відповідача у справі, фактично вимог до нього не заявляє та не зазначає, якими саме діями президента йому завдано моральної шкоди.

Відповідач Державна казначейська служба заперечуючи проти позову, зокрема, зазначала що ними не порушувалися права позивача і їх діями шкоди позивачу не було завдано, що згідно ЗУ Про державний бюджет України на 2017 р. не передбачено загальнодержавних видатків на відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, що правових підстав для відшкодування такої шкоди немає, що доказів на підтвердження факту заподіяння моральних та фізичних страждань, наявності причинного зв»язку між шкодою і та протиправними діяннями відповідачів, чи їх вини у завданні шкоди - немає.

Постановлюючи рішення суд виходив з того, що стороною позивача не було надано суду належних та допустимих доказів його доводів про нанесення моральної шкоди вказаними відповідачами, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір відшкодування та якими доказами це підтверджується; тобто сторона позивача не скористалась своїм правом та не виконала свій обов'язок, що полягає у поданні доказів.

Згідно ч.1 ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування грішми, іншим майном або в інший спосіб моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п. 3).

Також, вказаною постановою роз»яснено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, окрім вказівки на те, у чому полягає ця шкода та якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві (п. 4).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 квітня 2018 р. - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 27.07.2018 р.

Головуючий :

Судді :