Ухвала

04 липня 2018 року

м. Київ

справа № 227/1930/16-ц

провадження № 61-37944 ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І. розглянув касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» на постанову Апеляційного суду Донецької області від 19 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахта «Білозерська» про стягнення компенсації за невикористану відпустку,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» (далі - ТДВ «Шахта «Білозерська») про стягнення компенсації за невикористану відпустку.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 19 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмолено.

Постановою Верховного Суду від 23 січня 2018 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Донецької області скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 19 квітня 2018 року рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області скасовано та ухвалено нове рішення.

Стягнуто з ТДВ «Шахта «Білозерська» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку з 2005 по 2012 року у розмірі 8 235 грн 38 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У червні 2018 року Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна ТДВ «Шахта «Білозерська» на постанову Апеляційного суду Донецької області від 19 квітня 2018 року, у якій посилаючись на порушення, судом апеляційної інстанції, норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, заявник проси скасувати оскаржуване судове рішення та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору в даній справі є стягнення компенсації за невикористану відпустку у розмірі 11 896 грн 11 коп .

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Беручи до уваги зазначене,справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки ТДВ «Шахта «Білозерська» подано касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» на постанову Апеляційного суду Донецької області від 19 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахта «Білозерська» про стягнення компенсації за невикористану відпустку відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик