Справа № 336/4536/18
провадження № 2-о/336/164/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі судді Жупанової І.Б., за участю секретаря Падалка А.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 336/4536/18 пр. 2о/336/164/2018 в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулася до суду із заявою, в якій просить суд встановити факт смерті її батька ОСОБА_2, яка настала 23.06.2018 року у селищі Лозівське Словяносербського району Луганської області, допустити негайне виконання рішення у справі.

В заяві зазначила, що вона є дочкою померлого ОСОБА_2, який помер 23.06.2018 року у селищі Лозівське Словяносербського району Луганської області, яке на даний час не підконтрольне українській владі та на якій не діють державні установи та органи влади України. Після смерті були видані довідка про причину смерті та лікарське свідоцтво про смерть № 14 від 25.06.2018 року.

У звязку з тим, що отримати свідоцтво про смерть у відділ державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Встановлення факту смерті заявнику необхідно для отримання свідоцтва про смерть та виплат повязаних із похованням.

Заявник у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без її участі, заяву підтримала, просить суд її задовольнити.

Дослідивши заяву ОСОБА_1 та матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справа про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1 "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території" тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно ч.1 ст. 18 Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року суд встановлює факт смерті за умовами підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Судом встановлено, що 23.06.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер у селищі Лозівське Словяносербського району Луганської області, факт смерті вказаної особи був зареєстрований «государственное учреждение «Славяносербское териториальное медицинское объединение»Луганской народной республіки» (вказано в копії документа) 25.06.2018 року.

ОСОБА_1, яка змінила свою прізвище з «Сидоренко» на «Бабура» зареєструвавши шлюб з ОСОБА_3 24.01.1987 року рай бюро РАГС с. Тахта-Базар Марийської обл. ТССР, актовий запис № 5, є дочкою ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, Лозовською сільрадою м. Комунарськ Луганської області 08.06.1963 року, актовий запис № 94.

Зі змісту ч.ч. 2, 3 ст.9 Закону вбачається, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

За таких обставин, медичне свідоцтво про смерть № 14 від 25.06.2018 року є недійсним на території України.

Згідно з положенням п.2 ч.1 ст.17 ЗУ "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті.

Відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів кожен чинний договір є обовязковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі обєкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками.

При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані "намібійські винятки", згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави - члени ООН зобовязані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Крім того, заявником надано суду фото з цвинтаря, яке підтверджує факт поховання ОСОБА_2, який помер 23.06.2018 року.

За цих обставин, суд вважає надані заявником медичні документи як доказ смерті ОСОБА_2, не дивлячись на те, що медична установа, яка видала ці документи, знаходиться на території Луганської області, яка тимчасово не контролюється органами державної влади України. А тому, враховуючи вищенаведені обставини у сукупності, суд вважає заявлені заявником вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись, 10, 76, 258, 259, 263-268, 273, 315, 317 ЦПК України, ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», "Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні", затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000р., суд,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 23.06.2018 року у с. Лозівське Словяносербського району Луганської області, причина смерті: хронічна недостатність кровообігу ІІІ ст., атеросклеротичний кардіосклероз, ішемічна хвороба серця з гіпертензією.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Копію рішення негайно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті особи, а також видати заявнику.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя І.Б.Жупанова