22-ц/775/578/2018(м)
Головуючий в 1 інстанції Ковтуненко В.О.
Доповідач Принцевська В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 серпня 2018 року місто Маріуполь

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Принцевської В.П.,

суддів Ткаченко Т.Б., Гаврилової Г.Л.

секретар Тулянкіна М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нежилим приміщенням, третя особа: ОСОБА_3 за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполь Донецької області від 20 червня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В :

В січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нежилим приміщенням, який уточнила, посилаючись на наступні обставини. На підставі договору купівлі-продажу від 27.03.2013 року ОСОБА_3 була власником нежилого приміщення АДРЕСА_1 01 липня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір оренди вказаного приміщення строком на два роки для використання як перукарню. 28.11.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу вказаного приміщення. З вказаного часу відповідачка, як новий власник, перешкоджає їй користуватися орендованим приміщенням, в зв'язку з чим просить зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні майном - нежилим приміщенням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, а саме: забезпечити безперешкодне його використання до 01.07.2018 року, як орендарем, на підставі договору оренди від 01 липня 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполь Донецької області від 20 червня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1. майном - нежилим приміщенням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, а саме: забезпечити безперешкодне його використання, як орендарем, на підставі договору оренди від 01 липня 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1

З даним рішенням не погодилися відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - особа, яка не приймала участь в розгляді даної справи, і яка вважає, що суд даним рішенням вирішив питання про її права щодо спірного майна. Вони посилаються на те, що суд не повно з'ясував обставини справи та ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просили скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Представник ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Позивач та відповідач до суду не з'явилися, повідомлені про час і місце судового засідання судовими повістками.

Третя особа - ОСОБА_3 до суду не з'явилася, звернулася з заявою про розгляд справи без її присутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та представника позивача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.626, ст.631 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Положеннями ч.1 ст.759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з договором купівлі-продажу від 27 березня 2013 року, який посвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Апалько М.Ю. за №176, ОСОБА_3 придбала нежиле приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Вказане нежиле приміщення вбудоване до багатоквартирного житлового будинку, за планом Маріупольського БТІ - літ.А-5, приміщення 48, загальною площею 45,7кв.м., за даними технічного паспорту БТІ міста Маріуполя - 46,8кв.м.

Відповідно до Договору оренди від 01 липня 2016 року ОСОБА_3 (орендодавець) передає, а ОСОБА_1 (орендатор) приймає у тимчасове оплатне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 площею 46,8кв.м., для здійснення господарської діяльності. Строк дії договору 2 (два) роки, тобто до 01 липня 2018 року. Розмір орендної плати за місяць складає 4000 гривень.

Згідно з Актом приймання-передачі приміщення від 01 липня 2016 року, який складено згідно з Договором оренди від 01.07.2016 року, ОСОБА_3 (орендодавець) передала, а ОСОБА_1 (орендатор) прийняла у тимчасове оплатне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 площею 46,8кв.м., для здійснення господарської діяльності, разом з перукарським обладнанням, меблями, побутовою технікою.

Відповідно до Попереднього Договору купівлі-продажу (завдаток) від 26 листопада 2016 року ОСОБА_3 (Продавець), за участю ОСОБА_6, яка діє за дорученням Продавця, та ОСОБА_7 (Покупець) зобов'язалися у строк до 29 листопада 2016 року укласти договір купівлі-продажу нежилого приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 46кв.м. за 35700 доларів США. Покупець передав Продавцю завдаток у сумі 500 доларів США. У Договорі зазначено перелік перукарського обладнання і меблів, які переходять у власність від Продавця до Покупця після укладення договору купівлі-продажу.

Згідно з Договором купівлі-продажу нежилого приміщення від 28 листопада 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Пахниць Н.В. за №3848, ОСОБА_3 (Продавець) продала ОСОБА_7 (Покупець) нежиле приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 45,7кв.м. Продаж вчинено за ціною 141000 гривень.

У пунктах 9, 10, 11, 13 Договору зазначено наступне: «сторони домовились, про те, що відчужуване нежиле приміщення за цим договором, буде повністю звільнено та передано Продавцем … Покупцю, … в день підписання договору», «за домовленістю сторін технічна інвентаризація майна … не проводилася», «вищевказане майно візуально оглянуто Покупцем …», «Продавець стверджує, що відчужуване нежиле приміщення …не здано в оренду …».

За додатковим договором №1 від 27 грудня 2016 року, до договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 28.11.2016 року, ОСОБА_3 продала ОСОБА_7 разом з нежилим приміщенням також перукарське обладнання із меблями.

Згідно з свідоцтвом про шлюб ОСОБА_7 01 липня 2017 року зареєструвала шлюб та змінила прізвище на «Годжек».

Статтею 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими;

3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі;

5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;

6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

4. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційних скарг і вважає їх обґрунтованими з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач в первісному позові просив суд зобов'язати ОСОБА_2 - власника спірного майна, усунути перешкоди у користуванні відповідачем цим майном, а саме: забезпечити безперешкодне його використання до 01.07.2018 року, як орендарем, на підставі договору оренди від 01 липня 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 В уточненому позові позивач також просив суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні позивачем спірним майном, а саме: забезпечити безперешкодне його використання до 01.07.2018 року, як орендарем, на підставі договору оренди від 01 липня 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1

В резолютивній частині рішення суд помилково вийшов за межі заявлених позивачем вимог і зобов'язав відповідача забезпечити безперешкодне використання спірного майна позивачем, як орендарем, на підставі договору оренди від 01 липня 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Тобто суд не вказав строк до якого позивач може використовувати спірне майно.

Заявляючи позовні вимоги ОСОБА_1 посилалася на ст.770 ЦК України, якою передбачено, що у разі зміни власника речі, переданої у найом, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Також позивач заявив вимоги про зобов'язання відповідача, як власника спірного майна усунути перешкоди в користуванні відповідачем, як орендарем, спірним майном, і при цьому він посилався на ст. 387 та ст. 400 ЦК України згідно з якими, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна.

Апеляційний суд вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого права, а суд дійшов помилкового висновку, що наймач після передачі йому майна за договором найму набув статусу титульного (правомірного) власника такого майна і цей статус надає йому право заявляти вимоги до дійсного власника про усунення перешкод в користуванні цим майном.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити апеляційні скарги ОСОБА_2 і ОСОБА_4, рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполь Донецької області від 20 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполь Донецької області від 20 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нежилим приміщенням скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді

Повний текст постанови виготовлено 13 серпня 2018 року.

Суддя