Постанова

Іменем України

25 липня 2018 року

м. Київ

справа № 727/932/14-ц

провадження № 61-3313св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 08 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Височанської Н. К., Лисака І. Н., Литвинюк І. М.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 07 квітня 2006 року між банком та

ОСОБА_3 укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 4 000,00 грн у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості.

Посилаючись на викладені обставини, банк просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 21 888,05 грн, яка складається з: 3 039,43 грн - заборгованість за кредитом, 17 330,14 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, а також штрафи, відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 108,48 грн - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 квітня

2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 21 888,05 грн за кредитним договором від 07 квітня

2006 року на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Вирішено питання розподілу судових витрат, а також витрати пов'язані з оголошенням у газеті у сумі 150,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, тому наявні підстави для стягнення з нього заборгованості.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 08 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 квітня 2014 року скасовано. У задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що відповідач не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, тому ця обставина позбавила відповідача можливості подати до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності, а отже, така заява підлягає розгляду в апеляційному суді. За результатами розгляду апеляційної скарги суд дійшов висновку про застосування строку позовної давності, оскільки право на звернення до суду з позовом у банку виникло з моменту закінчення строку кредитного договору, який відповідав строку дії картки, тобто з липня 2008 року, а позов подано до суду у квітні 2014 року

У листопаді 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 08 листопада 2016 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог та самостійно застосував строк позовної давності, при тому, що заява про застосування строку позовної давності в суді першої інстанції до ухвалення рішення відповідачем не заявлялась, а тому суд апеляційної інстанції безпідставно застосував такий строк. Невірне застосування судом апеляційної інстанції положень частини третьої статті 267 ЦК України та неповне з'ясування обставин справи призвели до ухвалення незаконного рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 14 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану цивільну справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 28 лютого 2018 року касаційне провадження у справі зупинено на підставі пункту 1 частини першої статті 252 ЦПК України до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у справі

№ 200/11343/14-ц, постановлених у подібних правовідносинах.

Ухвалою колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 25 липня 2018 року поновлено касаційне провадження у справі.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді від іншого учасника справи не надходило відзиву на касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом із ухваленням нового рішення.

Висновок суду касаційної інстанції ґрунтується на такому.

Судом встановлено, що 07 квітня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, за яким відповідачу відкрито кредитну картку з кредитним лімітом у розмірі 4 000,0 грн, зі сплатою 48,00 % річних, із кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки, тобто до серпня 2008 року.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми витрат.

Підписавши заяву, ОСОБА_3 погодився з тим, що Умови та правила надання банківських послуг, правила користування платіжною карткою та тарифи банку в цілому складають договір з надання банківських послуг.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Починаючи з жовтня 2006 року ОСОБА_3 не виконує зобов'язання за договором. Отже, з жовтня 2006 року позивачу стало відомо про порушення його прав та саме з цього часу у нього виникло право на звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за простроченими щомісячними платежами, а

з 01 серпня 2008 року - всього кредиту.

Із позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду у лютому 2014 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Відповідно до частини першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У правовідносинах, в яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, якщо умовами договору визначено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Виходячи із вищевикладеного, вимоги банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 039,43 грн та штрафів (фіксована частина та процентна складова) у розмірі 608,48 грн є обґрунтованими, проте такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивач звернувся до суду з позовом у лютому 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем на стадії апеляційного розгляду справи.

Доводи касаційної скарги про відсутність повноважень у суду апеляційної інстанції застосовувати строк позовної давності, якщо відповідна заява не подавалась до суду першої інстанції, є необґрунтованими, оскільки судом апеляційної інстанції правильно встановлено, що під час заочного розгляду справи у суді першої інстанції відповідач не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому був позбавлений можливості реалізувати у суді першої інстанції своє процесуальне право на подання відповідної заяви.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 17 квітня 2018 року

№ 200/11343/14-ц, яка полягає у тому, що якщо відповідач не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, то у суду апеляційної інстанції є підстави для вирішення заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.

З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 039,43 грн, відсотків у розмірі 3653,13 грн та штрафів (фіксована частина та процентна складова) у розмірі 608,48 грн, яка виникла на дату закінчення строку кредитного договору, у зв'язку з пропуском строку позовної давності є законними і обґрунтованими.

Разом з тим вимоги банку про стягнення заборгованості за відсотками за користуванням кредитом, нарахованими після закінчення строку дії кредитного договору у розмірі 13 677,00 грн, також не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними, а не у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі

№ 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору, після спливу визначеного договором строку кредитування нарахування відсотків є безпідставним.

За таких обставин, рішення суду першої та апеляційної інстанції в частині стягнення нарахованих за межами строку дії кредитного договору відсотків у сумі 13 667,00 грн постановлено при неправильному застосуванні норм матеріального права, тому рішення судів першої й апеляційної інстанцій в цій частині підлягають скасуванню, з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв'язку з безпідставністю цих вимог.

У решті рішення апеляційного суду підлягає залишенню без змін, оскільки доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 квітня 2014 року та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 08 листопада 2016 року в частині стягнення відсотків у сумі 13 667,00 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 13 667,00 грн відмовити.

У решті рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 08 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І. Усик