Справа № 703/698/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2018 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Прилуцького В.О.

секретаря судового засідання Захарченко І.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Смілі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) у зв'язку із несплатою аліментів,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) у зв'язку із несплатою аліментів.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що згідно рішення Смілянського міськрайонного суду від 24 липня 2013 року з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 грудня 2012 року і до повноліття дитини.

Позивач стверджує, що ОСОБА_2 сплачував аліменти не регулярно і не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 40273 грн. 90 коп. В зв'язку з цим, ОСОБА_1 просила стягнути з нього 40273 грн. 90 коп. пені за період часу з 11 грудня 2012 року по 1 березня 2018 року.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов повністю і просили його задоволити з наведених в ньому підстав.

Відповідач та його представник в судове засідання не з'явились, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. В направленій до суду заяві представник відповідача просив розглядати справу у відсутності відповідача.

В направленому до суду відзиві ОСОБА_2 позов визнав частково в межах річної суми пені. Просив суд застосувати позовну давність в один рік на підставі глави 19 ЦК України, а також врахувати, що на його утриманні перебувають ще двоє неповнолітніх дітей від іншого шлюбу та дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною. У запереченні на відзив відповідач зазначив, що наданий позивачем розрахунок пені є неправильним. Положення статті 196 СК України стосовно обставин, за яких може стягуватись неустойка, може застосовуватись тільки з моменту набуття чинності в новій редакції. Зміни до цієї статті набули чинності в червня 2017 року, а тому пеня повинна стягуватись з липня 2017 року.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов належить задоволити з наступних підстав.

У відповідності із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 сторони є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 липня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 грудня 2012 року і до повноліття дитини, що підтверджується виконавчим листом по справі № 2315/6964/2012, виданим 20 серпня 2013 року.

Згідно з розрахунком старшого державного виконавця Кам'янка-Бузького РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області від 1 березня 2018 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 1 березня 2016 року становила 19151 грн. 91 коп. З 1 березня 2016 року по 1 березня 2018 року відповідач заборгував 21122 грн. Разом розмір боргу визначено у сумі 40273 грн. 90 коп.

Стаття 196 СК України встановлює відповідальність за прострочення сплати аліментів і вказує, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 22 постанови від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини

Частиною 1 статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

В направленому до суду відзиві відповідач визнав, що йому було відомо про обов'язок сплачувати аліменти на утримання сина. Не заперечував він і проти розміру нарахованої державним виконавцем заборгованості.

За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісячно і несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Відповідач не надав доказів відсутності його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів.

А тому, суд вважає доведеною вину відповідача у несплаті аліментів та, відповідно, настання відповідальності за виникнення заборгованості.

Визначаючи розмір неустойки (пені) у зв'язку з несплатою аліментів суд зазначає наступне.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що позивачем неправильно нараховано розмір пені та вказав, що неустойку потрібно обчислювати з урахуванням правового висновку, викладеного в постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-94цс15, відповідно до якого за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Однак, у своїй постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц Велика Палата Верховного Суду відійшла від правової позиції, висловленій у постанові ВСУ від 1 липня 2015 року по справі № 6-94цс15, та зазначила, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Враховуючи наведене, суд повністю погоджується з розрахунком позивача, розрахованим за період з березня 2016 року по березень 2018 року та за яким розмір пені за прострочення сплати аліментів за цей період становить 74998 грн. 84 коп.

В той же час, суд не в змозі розрахувати розмір пені за період часу з 11 грудня 2012 року по 1 березня 2016 року, оскільки позивачем не надано помісячного розрахунку боргу за цей період.

Враховуючи, що обов'язок доказування законодавцем покладено на сторони, суд вважає доведеною суму пені за несплату аліментів у розмірі 74998 грн. 84 коп.

Оскільки стаття 196 СК України обмежує максимальний розмір пені за прострочення сплати аліментів, з відповідача на користь позивача належить стягнути пеню у розмірі не більше 100 відсотків заборгованості, тобто 40723 грн. 90 коп.

При цьому, суд відхиляє твердження відповідача про необхідність застосування до вимог ОСОБА_1 позовної давності, оскільки до вимог про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів застосовується спеціальне законодавство, а саме ст. 20 СК України, у відповідності з якою до спорів, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

Суд також зазначає, що ст. 196 СК України і в старій редакції, і в редакції з липня 2017 року передбачає відповідальність за прострочення сплати аліментів в однаковому розмірі. В подальшому було встановлено лише максимальну межу розміру неустойки (пені).

У відповідності до ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Згідно з положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

ОСОБА_2 просить зменшити розмір пені, оскільки на його утриманні перебуває ще двоє неповнолітніх дітей та дружина.

Однак, суд враховує, що відповідач не звертався до суду як з позовом про зміну розміру аліментів у зв'язку з наведеними обставинами, так і з позовом про відстрочку, розстрочку або звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог.

Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути 704 грн. 80 коп. судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 263, 265, 268 ЦПК України суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2) про стягнення неустойки (пені) у зв'язку із несплатою аліментів задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 40273 грн. 90 коп. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 704 грн. 80 коп. судового збору (стягувач: ДСА України, отримувач коштів: ГУК у м. Києві /м. Київ/ 22030106, код за , банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача: 820019, рахунок отримувача: 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106).

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: В. О. Прилуцький