Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/529/17 Головуючий у 1-й інст. Сіренко Н. С.
Категорія 48 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 289/529/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Радомишльської міської ради Житомирської області про визнання квартири об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 частину квартири

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Сіренко Н.С. у м. Радомишлі,

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири. В обґрунтування позовних зазначала, що за час спільного проживання однією сім'єю без шлюбу - 21 квітня 2006 року нею та ОСОБА_2 була придбана вищевказана квартира, яка була оформлена на ім'я ОСОБА_4 Дана квартира потребувала капітального ремонту. 08.09.2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб. Після цього спільними зусиллями та за спільні гроші провели капітальний ремонт, за період спільного проживання з 2008 року було істотно збільшено розміри та вартість належної чоловіку квартири за рахунок прибудови приміщень, перепланування та облаштування зручностей (проведення місцевого водопостачання та водовідведення у квартиру, підключення її до центральної газифікації, облаштування ванної кімнати та санвузла та ін.), а тому квартира істотно збільшилася у своїй вартості. Після смерті ОСОБА_4, його діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали в порядку спадкування право на 2/3 частини цієї квартири з параметрами, зазначеними станом на 2006 рік, тобто до її перебудови та перепланування, та відмовляються визнати за нею право на істотно збільшену у вартісному виразі спірну спадкову квартиру, що і змусило її звернутися до суду за захистом своїх майнових прав та інтересів.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на неправильне застосування та порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції не було належним чином встановлено усіх обставин по справі, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом не надано належної оцінки доказам наявних у матеріалах справи.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник - адвокат ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити. Пояснили, що спірна квартира за рахунок прибудови, перепланування та проведення ремонтних робіт значно збільшилась у своїй вартості, а тому є підстави для того, щоб визнати її спільною сумісною власністю подружжя.

ОСОБА_2 в апеляційному суді категорично заперечив проти доводів позивачки, вказав, що спірну квартиру придбав та проводив ремонті роботи у ній його батько, оскільки займався бізнесом, і про це достеменно відомо позивачці, хоча й не був офіційно зареєстрований як підприємець.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Згідно із ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (статті 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Частиною 1ст. 62 СК України передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Для застосування передбачених нормою ст. 62 СК України правил збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягають з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, квартира АДРЕСА_2, де зареєстрована та проживає позивач, придбана 21.04.2006 року ОСОБА_4 за 105 000,00 грн. на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу (т.1 а.с.9-10).

Як вбачається із наявних в матеріалах справи копій технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_2 в зазначеній квартирі проведено перепланування, облаштовано ванну кімнату, обладнано водопроводом, каналізацією, газопостачанням, автономним газовим від котла опаленням, в примітках зазначено, що «самовільно побудовано прибудову зі збільшенням загальної площі квартири на 7,7 м.кв. у 2008 році» (т.1 а.с.11-12,13-14).

08 вересня 2008 року ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_6, після реєстрації шлюбу останній присвоєно прізвище ОСОБА_4 (т.1 а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер (т.1 а.с.8).

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 16.12.2013 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні її позову про встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_7 у період із січня 2006 року по 08 вересня 2008 року, визнання квартири АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею право власності на 1/2 частини вказаної квартири (т.1 а.с.71-72).

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 20.02.2017 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.07.2017 року, визнано за відповідачами по даній справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кожним право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4. При цьому на спростування доводів ОСОБА_1 про те, що їй належить 1/2 частини квартири як частки в майні подружжя, набутого в період шлюбу, через істотність збільшення її вартості, внаслідок проведення нею разом із покійним чоловіком ОСОБА_7 капітального ремонту, апеляційний суд зазначив, що проведені перепланування та облаштування зручностей квартири у встановленому законом порядку не зареєстровані, проведені подружжям самовільно без отримання необхідних дозволів на виконання вказаних робіт. Крім того, відсутнє будь-яке судове рішення про визнання вказаного майна, належного ОСОБА_7, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя через збільшення його вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат безпосередньо дружини ОСОБА_1 (а.с.68-70, 109-111).

В ході перегляду справи в суді апеляційної інстанції представником позивачки заявлено клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, яке ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 08 листопада 2017 року було задоволено.

03 липня 2018 року до суду надійшов висновок судового експерта ОСОБА_8 № 637/06-2018 від 15.06.2018 року, яким встановлено, що:

дійсна (ринкова) вартість квартири АДРЕСА_1 в цінах станом на 08.09.2008 року без урахування здійснених поліпшень, становить 170 433гривень;

дійсна (ринкова) вартість квартири АДРЕСА_1 з урахуванням об'ємно-планувального рішення та технічного стану об'єкта дослідження станом та в цінах на дату проведення дослідження становить: 477 702 гривні;

дійсна (ринкова) вартість квартири АДРЕСА_1, в цінах на дату проведена дослідження, без урахуванням здійснених поліпшень, тобто в стані, що існував на 08 вересень 2008 року, становить: 265 700 гривень.

дійсна (ринкова) вартість квартири АДРЕСА_1, в цінах станом на 18.01.2013 ( на час смерті ОСОБА_7.) із врахуванням здійснених поліпшень становить: 247 143грн., в тому числі вартість квартири без прибудови становить - 211 815грн., вартість прибудови становить - 35 328 гривень (т.2 а.с. 8-30).

Крім цього, допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_8 надав додаткові пояснення щодо свого висновку за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи та провів аналіз вартості спірної квартири, конвертувавши визначений ним гривневий еквівалент у долари США та вказав, що вартість спірної квартири (без урахування поліпшень) станом на час проведення експертизи - 01.04.2018 року становила 10 010дол. США, станом на 18.01.2013 року (на день смерті ОСОБА_4 (без урахування поліпшень) - 17 500дол. США, а в гривневому еквіваленті - 139 878грн.

Відтак, експертом встановлено здешевлення квартир у доларах США.

Проте, якщо слідувати поясненням експерта, то можна встановити, що на час реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (08.09.2008 року) вартість спірної квартири, визначеної у висновку експерта № 637/06-2018 в цінах станом на 09.08.2008 року без урахування здійснених поліпшень - 170 433грн., становила в доларовому еквіваленті - 35 140 дол. США. (170 433: 4,85).

Тобто на дату смерті ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2) вартість квартири ( без поліпшень) в доларовому еквіваленті також здешевилась - з 35 140 дол. США до 17 500дол. США.

А тому колегія суддів не бере до уваги пояснення експерта в судовому засіданні та керується при вирішенні спору лише його висновком №637/06-2018 за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 16.06.2018 року, згідно якого дійсна (ринкова) вартість квартири АДРЕСА_1 в цінах станом на 08.09.2008 року без урахування здійснених поліпшень, становить 170 433гривень, а дійсна (ринкова) вартість цієї квартири в цінах станом на 18.01.2013 ( на час смерті ОСОБА_7.) із врахуванням здійснених поліпшень становить: 247 143грн., в тому числі вартість квартири без прибудови становить - 211 815грн., вартість прибудови становить - 35 328 гривень (т.2 а.с. 8-30).

При цьому колегією суддів зазначається, що прибудова є самовільною, а тому не враховується при визначенні розміру збільшення вартості майна.

А тому, з огляду на наведене вартість спірної квартири за рахунок проведення капітального ремонту збільшилась на 41 382грн. (211 815-170 433) або на 24%, що не є істотним для визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Надані позивачкою індивідуальні відомості з Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_4 про розмір пенсії останнього не мають ніякого значення для вирішення спору, оскільки стосуються періоду 1998-2001рр.,2005р.,2008р., а спірний період - з 08.09.2008 по 18.01.2013. Натомість будь-яких доказів про свої доходи ОСОБА_1 не надано.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі досліджених доказів колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 не надано належних і достатніх доказів того, що за рахунок її грошових коштів та трудових затрат істотно збільшилась вартість спірної квартири за рахунок проведених певних переобладнань, будівельних робіт тощо.

Крім цього, вбачається, що за період подружнього життя 2008-2013 роки квартира у своїй площі не збільшилася (без урахування самовільних прибудов).

З огляду на наведене колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13.08.2018.

Головуючий Судді