Справа № 454/1189/17 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/7428/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді: Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.

секретаря: Симець В.І.

за участі: представника ОСОБА_2, представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Західний Буг» на рішення Сокальського районного суду Львівської області у складі судді Адамович М.Я. від 13 листопада 2017 року у справі за позовом Приватного підприємства «Західний Буг» до ОСОБА_4, Фермерського господарства «Шпиколос», за участю 3-ої особи Реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції у Львівській області про визнання поновленим договору оренди землі та визнання недійсним договору оренди землі,-

ВСТАНОВИЛА:

Приватне підприємство «Західний Буг» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, Фермерського господарства «Шпиколос», за участю 3-ої особи Реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції у Львівській області та просило визнати продовженим договір оренди землі, укладений між ОСОБА_4, та ПП «Західний Буг» від 25.11.2011р.; визнати недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_4 та ФГ «Шпиколос» від 30.01.2017р.

Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 13 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржило Приватне підприємство «Західний Буг» подавши апеляційну скаргу. Вважає, що рішення прийнято з порушенням та неправильним застосуванням матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано того, що орендодавець не повідомляв орендаря завчасно про небажання поновлювати на новий строк Договір оренди землі. Відповідач звертався до позивача з заявою та вимогою про дострокове розірвання договору оренди землі та дострокове поверненя земельної ділянки з оренди, проте позивачем було надано відповідь що вони не погоджуються на дострокове розірвання договору оренди землі. Окрім того, позивач повідомляв відповідача що і надалі хоче орендувати земельну ділянку шляхом укладення договору оренди на новий строк. Відповідач проігнорував лист-повідомлення позивача з проектом додаткової угоди, та договором від 01.11.2017 року передав ці земельні ділянки іншому орендарю, чим порушив привілейоване право ПП «Західний Буг» на укладення договору оренди землі перед третіми особами. Вказані обставини суд першої інстанції не оцінив та не відобразив у рішенні. Вказує, що судом було проігноровано вимоги ст.. 777 ЦК України та не було враховано що ПП «Західний Буг» належним чином виконував умови договору оренди землі.

Просить рішення Сокальського районного суду Львівської області від 13 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити повністю.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що 01.11.2010р. між ОСОБА_4 та ПП «Західний Буг» укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 1,0828га, яка знаходиться за межами с.Княже Сокальського району Львівської області. Договір зареєстрований у державному реєстрі земель 25.11.2011р. Строк дії договору оренди становить п'ять років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк, повідомивши письмово орендодавця про такий намір не пізніше ніж за 30днів до закінчення строку його дії.

Згідно п.37 договору, дія договору, крім іншого, припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Орендована земельна ділянка належить ОСОБА_4, що стверджується державним актом про право власності на земельну ділянку від 24.12.2004р.

З довідки від 27.04.2017р. вбачається, що за період з 2011 року по 2016 рік включно ПП «Західний Буг» нараховано та виплачено ОСОБА_4 орендну плату, згідно вищезазначеного договору оренди землі.

Згідно листа повідомлення та додаткової угоди від 10.10.2016р., ПП «Західний Буг» запропоновано продовжити договір оренди землі, строк дії якого закінчується 25.11.2016р.

З повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що лист-повідомлення з додатковою угодою отримано ОСОБА_4 15.10.2016р.

ПП «Західний Буг» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, Фермерського господарства «Шпиколос», за участю 3-ої особи Реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції у Львівській області та просить визнати продовженим договір оренди землі, укладений між ОСОБА_4, та ПП «Західний Буг» від 25.11.2011р.; визнати недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_4 та ФГ «Шпиколос» від 30.01.2017р.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_4 розпорядився належною йому на праві власності земельною ділянкою на власний розсуд вже після закінчення дії договору оренди землі від 01.11.2010р., а тому, суд не вбачав підстав для визнання його недійсним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Згідно ч.4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Згідно ч.1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ч.2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до ч. 1,5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою ч.1 ст. 777 ЦК України.

Виходячи з приписів статей 319, 626 ЦК України слід дійти висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Доводи апеляційної скарги про те, що орендар, який належно виконує обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк та надсилав лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі за місяць до спливу строку договору оренди землі, спростовуються тим, що у матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем листа-повідомлення про продовження дії договору оренди землі та проекту Додаткової угоди від ПП «Західний Буг», крім того, такі доводи спростовуються і поясненнями відповідача під час розгляду справи, яка вказувала на те, що у нього не було наміру продовжувати дію договору оренди землі та підписувати договір та проект додаткової угоди. Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що у відповідача були відсутні наміри щодо продовження дії договору оренди землі, який передбачений вимогами ч.1 ст.33 Закону України «Про оренду землі».

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що факт відправлення повідомлення рекомендованим листом не є достатнім для того, щоб вважати поновленим договір оренди землі, так як існує необхідність наявності вищезазначених фактів з якими закон поєднує поновлення договору оренди землі.

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди землі.

Так, відповідно до частин першої - п'ятої статті 33 цього Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Ч. 8, 9 статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Аналогічний викладеному вище висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року (№ 6-3цс15), 10 червня 2015 року (№6-70цс15), 23 березня 2016 року (№6-146цс16), 13 квітня 2016 року (№6-2027цс15), та постанові Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі №14-65цс18..

Як встановлено судом, після закінчення дії договору ПП «Західний Буг» припинив користуватися належною відповідачу земельною ділянкою, яку він зобов'язаний повернути після закінчення строку дії договору 25.11.2016р.

ОСОБА_4 подав директору ПП «Західний Буг» заяву та вимогу, в яких він висловлював свій намір надалі не продовжувати відносин з позивачем, які випливають з договору оренди землі від 01.11.2010р. Отримання даних повідомлень позивачем стверджується відповідними штампами від 01.09.2016р. і від 05.09.2016р. та не заперечується позивачем.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 30.01.2017р., Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 13.01.2017р. зареєстровано договір оренди землі від 01.12.2016р., укладений між ОСОБА_4 та ФГ «Шпиколос». Предметом договору є земельна ділянка загальною площею 1,0828га, належна ОСОБА_4

Даний договір укладений після закінчення дії договору оренди, укладеного з ПП «Західний Буг», зареєстрований та його умови виконуються сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Колегія судів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому доходить висновку, що підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Західний Буг» - залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 13 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 27.07.2018 року.

Головуючий

Судді