Ухвала

Іменем України

30 липня 2018 року

м. Київ

справа № 200/17716/17

провадження № 61-40451ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на ухвалу Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 18 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Банк кредит Дніпро», приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Валентина Григорівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Верба ВіталійМиколайович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Еніос», про визнання правочинів недійсними за заявою ОСОБА_5 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» (далі - ПАТ «Банк Кредит Дніпро»), приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу БондаренкоВ. Г., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Верба В.М., Товариство з обмеженою відповідальністю «Еніос» (далі - ТОВ «Еніос»), про визнання правочинів недійсними.

17 жовтня 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження шляхом продажу або реалізації в будь-який спосіб (в тому числі на торгах, аукціонах), державну реєстрацію прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, яке складається із: житлового будину літера «А-2» загальною площею 455,4 кв.м, житловою площею 158,5 кв.м; генераторної літера «Ж»; навісів літери «З», «К», «Л»; вбиральні літера «И»; альтанки (тимчасової) літера «М»; споруд №№ 1-13, І, що належать ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 лютого 2009 року, виданого виконавчим комітетом Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради, та земельної ділянки загальною площею 0,0812 га з цільовим призначення - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, за тією ж адресою, що належить ОСОБА_6 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 24 жовтня 2008 року.

Заява обґрунтована тим, що відчуження спірної нерухомості може призвести до невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. При цьому предметом спору є правомірність укладених між ОСОБА_6 та ПАТ «Банк Кредит Дніпро» договорів іпотеки від 11 жовтня 2010 року та від 16 березня 2012 року, забезпеченням виконанням яких виступають вищевказані домоволодіння та земельна ділянка.

Ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 18 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено. До вирішення спору по суті заборонено будь-яким особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження шляхом продажу або реалізації в будь-який спосіб (в тому числі на торгах, аукціонах), державну реєстрацію прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, яке складається із: житлового будинку літера «А-2» загальною площею 455,4 кв.м, житловою площею 158,5 кв.м; генераторної літера «Ж»; навіси літери «З», «К», «Л»; вбиральні літера «И»; альтанки (тимчасової) літера «М»; споруд №№ 1-13, І, що належать ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 лютого 2009 року, виданого виконавчим комітетом Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради, та земельної ділянки загальною площею 0,0812 га із цільовим призначення - обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 24 жовтня 2008 року.

Ухвала місцевого суду мотивована тим, що між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення цього позову, причому вид забезпечення позову, який просила застосувати позивач, відповідає змісту позовних вимог.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк Кредит Дніпро» залишено без задоволення, ухвалу Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 18 жовтня 2017 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна, що є предметом оскаржуваних договорів іпотеки, шляхом продажу або реалізації в будь-який спосіб (в тому числі на торгах, аукціонах), державної реєстрації прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на спірне нерухоме майно, яке належить відповідачу, до вирішення спору по суті.

У липні 2018 року ПАТ «Банк Кредит Дніпро» подало засобами поштового зв'язку касаційну скаргу на ухвалу Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 18 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року, в якій просило скасувати оскаржувані судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуваними судовими рішеннями порушено право банку, оскільки майно, на яке накладено заборону, перебуває в іпотеці ПАТ «Банк Кредит Дніпро», якому належить право на першочергове звернення стягнення для задоволення вимог іпотекодержателя. Саме в межах виконавчого провадження відбувається ряд заходів для відчуження іпотечного майна через електронні торги для задоволення вимог банку.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частин першої, третьої статті 151 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року у редакції, чинній на час постановлення ухвали судом першої інстанції (далі - ЦПК України 2004 року), суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно пунктом 2 частини першої статті 152 ЦПК України 2004 року позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Частиною третьою статті 152 ЦПК України 2004 року передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частин першої, шостої статті 153 ЦПК України 2004 року заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судами встановлено, що з 18 липня 1986 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 01 грудня 2014 року.

З 02 березня 2009 року ОСОБА_6 є власником домоволодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з відомостями з державного реєстру іпотек вищевказане нерухоме майно ОСОБА_6 було передано в іпотеку ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на підставі договорів іпотеки від 11 жовтня 2010 року, від 16 березня 2012 року та від 16 жовтня 2012 року.

З огляду на викладене суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що між сторонами виник спір з приводу визнання договорів іпотеки недійсними, який стосується вищевказаних домоволодіння та земельної ділянки, що заходяться в іпотеці і відчуження яких може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, оскільки вказані об'єкти нерухомості є предметом даного спору. Вид забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами.

Наведені у касаційні скарзі доводи були предметом розгляду апеляційного суду та їм надана належна правова оцінка.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «ОСОБА_11 ла Торре проти Іспанії»).

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою та шостою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України передбачено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Разом із тим, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої, частинами п'ятою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на ухвалу Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 18 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Банк кредит Дніпро», приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Валентина Григорівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Верба Віталій Миколайович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Еніос», про визнання правочинів недійсними за заявою ОСОБА_5 про забезпечення позову.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов