АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 754/13943/17

провадження № 22-ц/796/6462/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.,

суддів - Лапчевської О.Ф., Кулікової С.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі- ОСОБА_5, ОСОБА_3

третя особа - ОСОБА_4

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року у складі судді Таран Н.Г.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа : ОСОБА_4 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, у якій просила стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі по 1/5 від усіх видів їх доходів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона є пенсіонером за віком, її щомісячний дохід - це пенсія у 1205,66 грн., якої не вистачає на її потреби , пов'язані, у тому числі, із станом її здоров'я (ішемічна хвороба серця, гіпертонічна хвороба 2 ст., захворювання щитовидної залози - аутоімунний тіреоідіт, ускладнений остеохондроз поперекового відділу хребта). Крім зазначеного, позивач є непрацездатною, внаслідок чого не може підвищити свій дохід шляхом влаштування на роботу, навіть легку та на неповний день. Відповідачі є її дітьми, яких вона виховувала сама, піклувалась про їхнє здоров'я, відпочинок, оплачувала навчання, одягала, годувала, допомагала вирішувати різні проблеми. У квітні 2013 року позивач була прооперована у відділенні нейрохірургії, де їй видалили грижу.Кошти за операцію сплатила старша дочка, яка постійно піклується проблемами позивача. Внаслідок перенесеної операції, позивачу було рекомендовано пройти реабілітацію у санаторії, також вона не може проходити лікування у стаціонарі за браком коштів, позбавлена можливості отримувати матеріальну допомогу від будь-кого, крім своїх сина та доньки, проте її прохання про поміч ігноруються, тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з сина, ОСОБА_5, аліменти на користь ОСОБА_1 на її утримання в розмірі 1/10 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, з дочки ОСОБА_3 - в розмірі 1/15 частини від усіх видів заробітку (доходу ) щомісячно.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду в частині розміру стягнення аліментів та задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням всіх обставин справи та неналежною оцінкою доказів.

Зазначає, що у зв'язку з її хворобою вона потребує ліків, на які слід витратити значну кількість коштів, проте, аліменти, які стягнуті судом, цих витрат не покривають. Окрім того, вказує, що суд, стягуючи аліменти з дочки, ОСОБА_3, не врахував , що вона проживає у цивільному шлюбі з ОСОБА_6, веде з ним спільне господарство, проте суд не з'ясував його доходи , не витребував відповідної довідки та без урахування цих обставин стягнув аліменти у значно меншому розмірі, ніж апелянт має у цьому потребу.

Відповідно до п. 8 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд апеляційної скарги проводиться у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що дочка позивача являється одинокою матір'ю та на її утриманні знаходиться донька, а її середньомісячний дохід за 2017 рік становить 4395,32 грн. На утриманні відповідача знаходиться син, дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною та його середньомісячний дохід у 2017 році становить 7279,00 грн.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що позивач є матір'ю відповідачів, що не заперечувалось сторонами.

Як на підставу своїх вимог, позивач посилається на ст. 202 СК України та на те, що відповідачі, як син та дочка, повинні піклуватися про неї та утримувати.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України &quRo;Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів&q?ог; N 3 від 15.05.2006 року надано роз'яснення, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним.

Відповідно до статті 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо.

При вирішенні спору суд бере до уваги те, що сам факт непрацездатності матері не зумовлює у дітей обов'язку надання їй утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати стороною матеріальну допомогу.

Свідченням такої потреби є отримання матір'ю доходів, які є меншими за прожитковий мінімум, оскільки вона є пенсіонером, знаходиться на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та розмір її пенсії складає 1205,66 грн.

Статтею 7 Закону України &qup;;Про державний бюджет на 2017 рік&quK ; встановлено, що у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність становить 1247 грн. 00 коп.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказувала, що пенсії, яку вона отримує, не вистачає на її потреби у зв'язку з тим, що вона повинна постійно приймати певні ліки та проходити процедури, пов'язані з її захворюванням (ішемічна хвороба серця, гіпертонічна хвороба 2 ст., захворювання щитовидної залози - аутоімунний тіреоідіт, ускладнений остеохондроз поперекового відділу хребта). Крім зазначеного, позивач є непрацездатною, внаслідок чого не може підвищити свій дохід шляхом влаштування на роботу, навіть легку та на неповний день. Вона розлучена з чоловіком з 1996 року, у квітні 2013 року була прооперована у відділенні нейрохірургії, кошти за операцію сплатила старша дочка, яка постійно піклується проблемами позивача. Позивачу було рекомендовано пройти післяопераційну реабілітацію. Проте, позивач позбавлена можливості отримувати матеріальну допомогу від будь-кого, крім своїх сина та доньки.

Як було зазначено вище, відповідно до положень статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Тому, задовольняючи позов частково, суд вірно виходив з того, що позивач є непрацездатною особою та потребує матеріальної допомоги, а у відповідачів, які є повнолітніми, по відношенню до неї виникає обов'язок щодо утримання матері та його виконання.

Стосовно розміру стягнутих аліментів відповідачі апеляційної скарги не подавали.

Позивач, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказувала на необхідність стягнення у визначеному позовною заявою розмірі аліментів, посилаючись на те, що суд не врахував усіх доходів її доньки та її цивільного чоловіка, з яким остання веде спільне господарство.

Наразі, колегія не приймає такі доводи апеляційної скарги , оскільки ці обставини не були і не могли бути предметом судового розгляду з підстав того, що обов'язок по утриманню батьків ніяким чином не розповсюджується на осіб, які не є дітьми утриманця, або які ведуть спільне господарство з дітьми. Окрім того, відсутні будь-які докази , що вказані обставини впливають на зміну матеріального стану особи, яка повинна утримувати позивачку.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, немає, а отже слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на суть прийнятого рішення не впливають.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 14 серпня 2018 року.

Головуючий: В.А. Кравець

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.В. Кулікова