Справа № 191/1743/17
Провадження № 2/191/1028/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого- судді Матіяш С.К.,

при секретарі- Лобода Т.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги мотивувала тим, що з 26.12.2000 року перебувала з відповідачем у шлюбі, від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 На підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.01.2017 року шлюб розірвано. За час шлюбу, 28.04.2005 року позивачка разом з відповідачем на спільні сумісні кошти подружжя придбали житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_1. Зазначений житловий будинок оформлений на ім'я відповідача ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку, посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Ситник О.В. 28.04.2005 року за реєстром № 962 та зареєстрованого Синельниківським бюро технічної інвентаризації 23.05.2005 року в реєстровій книзі №Д-6 стор.47 за реєстром № 4273/31. Зазначає, що ринкова вартість всього житлового будинку згідно звіту складає 200 165 гривень. В зв'язку з тим, що між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу майна, вимушена звернутися до суду. Просила суд визнати за нею право приватної власності на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель

і споруд, розташованого за адресою АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала в повному обсязі. Вказала, що будинок був придбаний на кошти в складчину, тобто власні кошти подружжя в розмірі 6000 грн., кошти, які дали батьки позивачки - 3000 грн. та кошти від батьків відповідача 1500 грн. Представник позивача ОСОБА_5 також підтримав позов. Зазначив, що спірний будинок придбаний під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі за рахунок коштів спільного сімейного бюджету. Договір дарування грошових коштів між відповідачем та його матір'ю є фіктивним. Позивачка та її представник просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти позову та надав суду пояснення, будучи допитаний судом в якості свідка, пояснив, що його мати та батько дали йому 18 000 гривень, спочатку його батько не хотів давати гроші, тому склали розписку, а потім мати відповідача сказала, що гроші вони подарували йому, що не потрібно віддавати. Також зазначив, що три тисячі гривень дала теща, мати позивачки - ОСОБА_9 При цьому змінював свої пояснення відповідно до поставлених питань та вказав також, що шість тисяч гривень це були власні заощадження їх подружжя. Після купівлі будинку він купив автомобіль у розстрочку, частково грошові кошти були витрачені на сплату автомобіля, який відповідач здавав в оренду, і сам працював на ньому, займався вантажоперевезенням, з цих коштів працював та заробляв на благоустрій будинку.

Щодо письмового договору, пояснив, що договір дарування він переписав для суду, шукав старий договір, та не знайшов, тому адреса проживання матері вказана після перейменування вулиці - АДРЕСА_2, а не стара назва вулиці - АДРЕСА_2, яка була на час укладення договору в 2005 році. Також давав пояснення, що договір взагалі не складали. Окрім того зазначив, що розписку писав в день коли давали кошти - 23.02.2005 року, розписка зберігалась у нього в книжці. Дружині ОСОБА_1 не казав, що взяв гроші у батьків, так як не вважав за потрібне, вона думала, що це спільні гроші.

До суду також подано письмові заперечення відповідача, в яких зазначено, що 25.04.2005 року, відповідач прийняв в дар від своєї матері ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 11000 грн. При чому однією з основних умов, що вказано в договорі, значиться використання прийнятих в дар грошових кошті включно для купівлі жилого будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 з відповідними надвірними побудовами та спорудами. Вже 28.04.2005 року за ці кошти відповідач придбав вказаний жилий будинок, що підтверджується договором купівлі-продажу. Тому вважає, що оскільки грошові кошти у сумі 11000грн. він отримав на підставі договору дарування, то вони вважаються його особистою приватною власністю на підставі п.2 ч.1 ст.57 СК України, а оскільки за ці кошти він придбав жилий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 з відповідними надвірними побудовами спорудами, то відповідно він вважається його особистою приватною власністю на підставі п.3 ч.1 ст.57 СК України. Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача підтримав письмові заперечення надані суду та просив суд відмовити в задоволенні позову в зв'язку його безпідставністю та необґрунтованістю.

Дослідивши в судовому засідання письмові докази, заслухавши пояснення позивача, її представника, пояснення відповідача ОСОБА_2, допитаного в якості свідка, його представників, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_1, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

В судовому засіданні суд встановив, що 26.12.2000 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, видане Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Синельниківської міської ради Дніпропетровської області 26.12.2000 року, актовий запис №210 (а.с. 4).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.01.2017 року шлюб розірвано (а.с. 5).

За час шлюбу, 28.04.2005 року подружжя придбало житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу жилого будинку, посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Ситник О.В. 28.04.2005 року за реєстром № 962 та зареєстрованого Синельниківським бюро технічної інвентаризації 23.05.2005 року в реєстровій книзі №Д-6 стор.47 за реєстром № 4273/31, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та сторонами не заперечувалось. Зазначений житловий будинок оформлений на ім'я відповідача ОСОБА_2

Відповідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також відповідач надав суду письмовий доказ, договір дарування грошових коштів від 25.04.2005 року, відповідно до якого, ОСОБА_7, проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 - дарувальник, та з другої сторони - ОСОБА_2, проживаючий в АДРЕСА_2, - обдаровуваний, уклали договір згідно якого дарувальник подарувала та передала обдаровуваному, а обдаровуваний прийняв в дар від дарувальника грошові кошти в сумі 11 000 гривень. Показаннями відповідача, допитаного в якості свідка - ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_7 з'ясовано, що договір було складено перед судом та для подання в суд як доказу.

В судовому засіданні 01.12.2017 року відповідач ОСОБА_2 надав суду розписку від 23.02.2005 року в якій зазначено, що він отримав від своєї матері ОСОБА_7 у борг грошові кошти у сумі 18 000 гривень для купівлі будинку, які зобов'язується повернути протягом наступних двох років. А також на розписці є відмітка про те, що суму 11000 грн. ОСОБА_7 дарує ОСОБА_2, повертати 11000 грн. не потрібно та підпис ОСОБА_7

Суд критично оцінює наданий доказ в контексті наданих суду 16.08.2017 року заперечень та додатку до них - договору дарування грошових коштів від 25.04.2005 року.

Суд встановив, що наявні розбіжності в даті передачі грошових коштів відповідачу: укладення договору дарування грошових коштів відбулося 25.04.2005 року, а розписка була складена 23.02.2005 року. Відповідач не спростував ці розбіжності в ході розгляду справи.

Допитаний свідок в судовому засіданні ОСОБА_7, мати відповідача, пояснила суду, що дійсно уклала договір з сином, писали його уже після того, як позивачка подала до суду, як потрібно було надати документи суду. Старий договір не знає де знаходиться. А договір написали для суду по новому. Договір не складали до цього, в 2005 році договір не писали, розписку писали. Де розписка вона не знає, розписка зберігалась у них вдома, де вона зараз зберігається, їй не відомо.

Своєму сину, ОСОБА_2, вона разом з батьком давали 18 000 гривень для купівлі будинку. Батько сказав, щоб ОСОБА_2 повернув 7000 грн. Їй також відомо, що у її сина та дружини були власні заощадження п'ять чи вісім тисяч гривень. Давали кошти в присутності батька позивачки, 15000 грн. Згодом свідок пояснила, що 14000 грн. дали одразу, а потім ще 3000 грн. Син просив дати кошти в сумі 11 000 грн. За кошти, що залишились після купівлі будинку, син купував автомобіль. Їй також відомо, що батьки позивачки дали 3 000 грн. для купівлі будинку.

Свідок ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила суду, що в квітні 2005 року дочка з зятем приїхали до них і просили дати три тисячі гривень. В той час вони продали худобу і дали дітям гроші в сумі три тисячі гривень. Їй також відомо, що будинок купували за 11 000 грн. У батьків відповідача ОСОБА_2 брали 1500 гривен. А 6500 гривень були у дочки та зятя, вони складали гроші, так як займалися бізнесом, разом жили 10 років до купівлі свого будинку, вели спільне господарство, були однією сім'єю.

Згідно ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст.ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. При цьому, способи захисту своїх порушених прав сторони також обирають самостійно.

В розумінні ст. 60 СК України майно, придбане під час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя і тягар доказування, що вказане майно не належить до спільної сумісної власності покладається на того з подружжя, хто набув спірне майно за кошти, що належали йому особисто.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. За даних обставин, в суді презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя. Відповідач ОСОБА_2 не навів суду доводи про належність житлового будинку йому на праві особистої приватної власності. Таким чином, зважаючи на досліджені судом докази, та беручи до уваги показання свідків, пояснення сторін по справі, суд встановив, що житловий будинок є спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними за відсутності інших доказів.

Щодо вартості майна, яке є об'єктом поділу, то позивач надав суду письмовий доказ - Висновок про оцінку житлового будинку (А-1), загальною площею 55.3 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами (Б-1, Е-1, Л-1, №1-2), розташований за адресою: АДРЕСА_1, наданого ТОВ «С-Тиматика», дійсна вартість всього житлового будинку на час розгляду справи складає 200 165 (двісті тисяч сто шістдесят п'ять) гривень, при цьому позивач не ставить питання виплати грошової компенсації вартості 1 / 2 частки житлового будинку.

Суд бере до уваги пояснення позивача, пояснення свідків що кошти, за які придбано будинок в період шлюбу були заощадженнями родини, а також кошти, та відповідно майно, набуте подружжям за час шлюбу є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

При цьому суд також надає оцінку та враховує так обставини: час придбання майна, в період шлюбу, кошти, за які майно було придбано (джерело придбання), що складаються з власних коштів подружжя та коштів, наданих їх батьками, мету придбання майна, як встановлено в судовому засіданні, домоволодіння придбано в інтересах сім'ї та благоустрою їх родини, що підтверджує правовий статус сумісної власності подружжя.

Відповідач не довів, що майно придбане за його власні кошти, тобто лише одного з подружжя, а досліджені судом докази цього не підтверджують.

Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними.

Як зазначено у ст.70 СК України, у разі поділу майна,що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя,частки майна дружити та чоловіка є рівними,якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності насувається на підставах,що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 60,63,70 СК України, ст.382 ЦК України, ст.ст.4,12, 76, 77, 78, 80, 81, 258-261, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, право приватної власності на 1/ 2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2 судовий збір в розмірі 1002 (одна тисяча дві) гривні 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Повний текст рішення складено 27.07.2018 року.

Суддя: С. К. Матіяш