АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1040/18Головуючий по 1 інстанції - Кімстачов О.С.
Категорія: 19 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Карпенко О.В., Гончар Н.І.

за участю секретаря Наконечної М.М.

учасники справи:

позивач - ПАТ КБ «Приватбанк»

представник позивача - Назаренко С.М.;

відповідачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5;

особа, яка подає апеляційну скаргу - ПАТ КБ «Приватбанк» - Литвиненко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 лютого 2017 року, ухваленого під головуванням судді Кімстачова О.С. у залі судових засідань Уманського міськрайонного суду Черкаської області 20 лютого 2017 року о 10 годині 46 хвилин, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - :

в с т а н о в и в :

15 лютого 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості у розмірі 9776,83 доларів США, що за курсом 24,52 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22 січня 2016 року складає 239727,96 грн. за кредитним договором № CSU0AK15486634 від 28 грудня 2007 року та судових витрат.

Позивач обґрунтовує позов тим, що ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 28 грудня 2007 року уклали кредитний договір № CSU0AK15486634, згідно умов якого позивач видав відповідачу ОСОБА_4 кредит у розмірі 10427,67 доларів США.

Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором не виконав внаслідок чого станом на 22 січня 2016 року має заборгованість в розмірі: 9776,83 доларів США, яка складається з наступного: 4222, 37 доларів США - заборгованість за кредитом; 0, 55 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5078, 64 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та штрафи: 10,20 доларів США - штраф (фіксована частина) і 465,08 доларів США - штраф (процентна складова).

Позивач зазначає, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № CSU0AK15486634 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, проте дата в договорі поруки не вказана позивачем та не вбачається із копії договору поруки.

За таких обставин, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 9776,83 доларів США, що за курсом 24,52 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22 січня 2016 року складає 239727,96 грн. за кредитним договором № CSU0AK15486634 від 28 грудня 2007 року та судові витрати.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ КБ «Приватбанк» оскаржив рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. Банк вважає, що рішення суду прийнято без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права. ПАТ КБ «Приватбанк» вказує, що висновок суду першої інстанції щодо недоведеності заборгованості по кредиту ґрунтується на припущеннях. Суд, відмовляючи банку у задоволенні вимог, послався, що позовні вимоги банку є недоведеними, що повністю не відповідає фактичним обставинам справи, тому рішення суду є незаконним, вважає банк. На підтвердження заборгованості по кредиту позивачем надано суду розрахунок заборгованості і виписку по рахунку. Коштів, отриманих від реалізації предмета застави виявилося недостатнім для погашення боргу в повному обсязі. Банк вказує, що вимоги позивача щодо стягнення залишку заборгованості по кредиту відповідають вимогам чинного законодавства. ПАТ КБ «Приватбанк» не погоджується з висновками суду, що банк вважав поточну та прострочену заборгованість погашеною за період з 01.07. 2014 року по 08.07 2014 року, оскільки такі висновки суду вважає надуманими, так як позичальником не надано доказів належного погашення заборгованості перед банком. Відповідач не надав власного розрахунку, не навів доказів на спростування розрахунку заборгованості банку, не заявляв суду клопотання про призначення експертизи у справі. Останній платіж був здійснений відповідачем 28.02.2012 року, не враховуючи погашення боргу за рахунок реалізації предмета застави 02.07. 2014 року. Банк з позовом звернувся до суду 10.02. 2016 року, тому вважає, що строк позовної давності банком не пропущено. Так само вважає банк не припинилася і порука, оскільки п. 14 договору поруки встановлено 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, тому банк вважає, що порука припиняється 02.07. 2019 року. Тому ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 лютого 2017 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ПАТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

П. 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Апеляційне провадження у вказаній справі відкрито до набрання чинності редакції ЦПК України (15 грудня 2017 року), а тому розгляд скарги, у відповідності до п. 9 Перехідних положень ЦПК України, продовжується за правилами, що діють після набрання чинності нової редакції ЦПК України.

Справа підлягає розгляду апеляційним судом Черкаської області.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, відповідача ОСОБА_5 які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до ч.1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право : скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи ; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності, так як судом першої інстанції допущено порушення вимог матеріального та процесуального права, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якає частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором із відповідачів, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог банком, посилаючись, що рішенням суду першої інстанції від 20.09. 2011 року у справі № 2-1476-2011, банк через порушення позичальником своїх зобов'язань за договором, фактично прийняв рішення про припинення дії договору з 07.07. 2011 року, оскільки пред'явив позов про стягнення не тільки простроченої суми заборгованості по кредиту, а й всієї суми кредиту, строк сплати якої не настав , та який мав настати лише 27.12. 2012 року. Суд першої інстанції також дійшов висновку, що наведені позивачем суми заборгованості є недоведеними, суперечать іншим обставинам, на які посилається позивач .Тому наданий банком розрахунок заборгованості суд не приймає як належний доказ заявленої суми заборгованості відповідача перед банком та надає обґрунтування в рішенні своїх доводів. Також суд вказав, що банком не доведено суду , що продаж автомобіля відповідача був здійснений саме за 36000 гривень, оскільки позивач не надав суду підтверджуючий документ договору купівлі - продажу автомобіля, його договірну ціну та сплату покупцем коштів. Розподіл здійснених банком коштів за продаж автомобіля був здійснений банком в період з 27.06. 2014 року по 02.07. 2014 року. Однак, конкретних сум і дат такого розподілу коштів банк суду не надав. Суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню в зв'язку із недоведеністю вимог банком, тому судом не вирішувалось питання про застосування строків позовної давності та наслідків пропуску строку позовної давності позивачем, про що заявляв в суді відповідач у своїх запереченнях.

Апеляційний суд з висновком суду першої інстанції погодитись не може, оскільки висновки суду є необґрунтованими, не відповідають обставинам справи та вимогам закону, судом допущено порушення вимог матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи,

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ПАТ КБ «Приватбанк» (банк) і ОСОБА_4 (позичальник) підписали 28.12.2007 року кредитний договір № CSU0AK15486634 (а. с. 13-15). За умовами даного договору (п. 1.1.) банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти на умовах, зазначених у розділ 7 Договору.

Згідно з п. 7.1 розділу 7 Договору банк зобов'язувався надати кредит у таких сумах і на такі цілі: 7215,28 доларів США на купівлю автомобіля (споживчі цілі); 6,75 доларів США - для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна; 510,22 доларів США - на сплату страхових платежів за договором страхування транспортного засобу; 144,31 доларів США - сплати винагороди за надання фінансового інструменту; та 2 551,12 доларів США - на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених в пунктах 2.1.3, 2..2.7 Договору. Фактично банк надав кредит позичальнику 28.12.2007 року у загальній сумі 7 876,55 доларів США, що зазначено і в Додатку 1 до Договору «Загальна вартість кредиту» та Розрахунку заборгованості за договором станом на 22.01.2016 року в рядку «28.12.2007», і визнано в судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_7

Доказів того, що банк у подальшому надав ОСОБА_4 додатково кошти в сумі 2 551,12 доларів США на сплату страхових платежів, позивач суду не надав. У зв'язку із цими обставинами твердження позивача в позовній заяві про те, що «ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав кредит у розмірі 10 427,67 Долар. США є недоведеним, так як не підтверджений доказами.

Також п. 7.1 розділу 7 Договору визначено, що позичальник сплачує відсотки за користування кредитом в розмірі 0,93 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячну винагороду в розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту на придбання автомобіля. Період сплати зазначений з 24 по 28 число кожного місяця. Погашення заборгованості за Договором здійснюється шляхом надання банку коштів (щомісячного платежу) у сумі 183,53 долара США, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Кредитні кошти надаються на строк з 28.12.2007 року по 27.12.2012 року.

Пунктом 7.3 Договору передбачено, що забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за Договором є автомобіль ВАЗ 21114. За порушення позичальником зобов'язань з погашення кредиту передбачена сплата ним банку пені в розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. При цьому відповідно до п. 4.1 Договору пеня сплачується в гривні, а якщо кредит виданий в іноземній валюті, то в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. У п. 4.3 передбачено сплату позичальником штрафу за порушення ним строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором, більш ніж на 30 днів, у розмірі 250 грн.+5 % від суми позову.

На підставі наданих сторонами копій рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.09.2011 у справі № 2-1476-2011, додаткового рішення від 25.04.2014 у справі № 705/2268/14-ц, 2-др/705/5/14, які відповідно до правил ч. 3 ст. 61 ЦПК України мають преюдиціальне значення в цій справі, та копії Кредитного договору судом встановлено такі обставини.

Станом на 07.07.2011 року заборгованість позичальника ОСОБА_4 по кредиту складала 5 552,31 доларів США, з них: 4 624,36 доларів США - заборгованість за кредитом, 280,50 доларів США - заборгованість по відсотках, 88,24 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 264,94 доларів США- пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 31,37 доларів США - штраф (фіксована частина), 262,90 доларів США - штраф (процентна складова).

20.09.2011 року суд вирішив у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 в сумі 44 251,91 грн. перед банком звернути стягнення на предмет застави: належний ОСОБА_4 автомобіль ВАЗ 21114, 2007 року випуску, р. н. НОМЕР_1, шасі НОМЕР_2.

Фактично автомобіль ВАЗ 21114 був вилучений у ОСОБА_4 і переданий банку 03.04.2013 - Акт прийняття автомобіля, Акт відмови - для виконання рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.09.2011 року за заочним рішенням Уманського міськрайонного суду від 24.12.2012 року у справі № 2318/6704/2012, 2/2318/2354/2012.

Із вищевикладеного судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 виникли відносини договору кредиту, які відповідно до вимог ст.1054 ЦК України полягають у тому, що банк зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позивальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Банк, вважаючи, за відповідачем ОСОБА_4 має місце кредитна заборгованість, яка розрахована позивачем, згідно наданими ним розрахунками , станом на 22.01. 2016 року складає у загальній сумі 9776, 83 долара США , з яких : заборгованість за тілом кредиту - 4222, 37 дол. США , 0, 55 долів США - заборгованість про процентам за користування кредитом; 5078, 64 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, та штрафи: 10,20 доларів США - штраф (фіксована частина) і 465,08 доларів США - штраф (процентна складова), що в гривневому еквіваленті становить 239727, 96 грн. по курсу долара США , встановленому НБУ.

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з цим позовом до суду, вимагаючи стягнення всієї кредитної заборгованості за указаний період прострочення, оскільки вказав, що коштів реалізованих 02.07. 2014 року за предмет застави - автомобіль в розмірі 3084, 49 дол. США або 36500, 01 грн., які були направлені на погашення заборгованості виявилося недостатньо для погашення заборгованості в повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач ОСОБА_4 в запереченні на позов банку просив суд першої інстанції про застосування строку позовної давності, однак суд відмовив в задоволенні позову банку по суті позовних вимог у зв'язку із недоведеністю позовних вимог, з чим як зазначалось вище апеляційний суд не погодився, виходячи з такого.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку, які виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі з договорів.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов'язання, відшкодування збитків та моральної шкоди, що передбачено ст. 611 ЦК України.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України , ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у строк, визначений у зобов'язанні або відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк ( термін його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( термін).

При цьому, в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору «, так і «строк ( термін ) виконання зобов'язання ( ст. 530, 561).

Одним із видів зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому , перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила, що передбачено ч. 1 ст. 261 ЦК України.

Як слідує із матеріалів справи, зокрема, із наданих позивачем розрахунків суду, та не заперечується відповідачем та його представником , відповідач ОСОБА_4 припинив погашати тіло кредиту та відсотки, починаючи з 28 лютого 2012 року.

Із наданих письмових пояснень відповідача вбачається, що він за період з жовтня 2011 року по 28 .02.1012 року вніс на рахунок банку кошти в розмірі 817 дол. США та вказав, що загальна сума, яку він сплатив банку з січня 2008 року по 28 лютого 2012 року склала - 6153 дол. США та в гривнях ним було сплачено по кредиту 16632 грн. та пені 1697 грн. Після повідомлення банку про вилучення автомобіля у березні 2012 року на підставі прийнятого рішення судом , банк повідомив відповідача, що залишок кредиту буде погашено за рахунок реалізації коштів від продажу автомобіля. Сума непогашеного кредиту залишалась в розмірі 3550, 56.

Відповідач ОСОБА_4 стверджує, що після припинення виплат по кредиту з 28.02. 2012 року банк жодних претензій до нього не пред'являв до 2016 року, коли було пред'явлено позов до суду 15 лютого 2016 року. Дія договору закінчилась 27 грудня 2012 року.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку , що починаючи з 28.02. 2012 року, розпочався перебіг трирічного строку позовної давності, строку протягом якого позивач - банк мав право звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

Однак, як вказувалось вище в постанові, позивач звернувся до суду з позовом лише 15 лютого 2016 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги щодо дотримання банком строку позовної давності, та посилання на п.4.5 кредитного договору у якому не вказана дата , що термін позовної давності встановлюється у 5 років щодо стягнення кредиту, відсотків, винагороди та неустойки, тому строк позовної давності банком не пропущено апеляційним судом не береться до уваги, оскільки такий строк позовної давності не встановлювався сторонами на момент укладення договору в 2007 році, що вбачається не лише із заперечення відповідача, але додаткових письмових пояснень позивача , який у своїх поясненнях зазначав про трирічний термін позовної давності, наполягаючи, що банком він не пропущений.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Апеляційний суд вважає, що банку було відомо про не виконання позичальником кредитного боргу з дня його невиконання , тому перебіг строку позовної давності в частині зобов'язання відповідача виконати своє зобов'язання розпочався з початком перебігу строку позовної давності.

Після спливу визначеного договором строку кредитування, право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилися, тому й спливла позовна давність за вимогою про сплату процентів за кредитом. Оскільки сплила позовна давність до основної вимоги, вважається, що вона сплила і до додаткової вимоги про стягнення з відповідача пені, що узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду України , викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10 цс 18.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року вказано, що позовна давність застосовується лише щодо вимог про захист порушеного права. У позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, неустойку після закінчення строку дії кредитного договору 27.12. 2012 року, тому позовна давність не застосовується до вказаних вимог, а цій частині позову відмовляється за безпідставністю.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального права щодо вимог про стягнення заборгованості, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення.

За таких обставин, колегія апеляційного суду дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог банку у зв'язку з пропуском строку позовної давності позивачем при зверненні до суду з позовом.

Судові витрати залишити за сторонами, оскільки рішення суду першої інстанції скасовано, однак у задоволенні позовних вимог банку відмовлено.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 лютого 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним - скасувати, прийняти нову постанову.

Відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28 грудня 2007 року.

Судові витрати, понесені у звязку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного текстку постанови, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Карпенко О.В.

Гончар Н.І.