Справа № 444/2643/16 Головуючий у 1 інстанції: Оприск З.Л.
Провадження № 22-ц/783/5846/17 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: апелянта ОСОБА_2, її представника -

ОСОБА_3, представника позивача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 13 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Новокам'янської сільської ради Жовківського району Львівської області, третя особа - Жовківська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_5, від імені та в інтересах якої діяв на підставі довіреності, посвідченої 08.03.2016 року в м.Тель-Авів, Ізраїль, ОСОБА_6, звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті своєї матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, і на момент смерті була останнім членом та головою колгоспного двору по даному господарству.

Позивач зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину після смерті матері, однак, Жовківська державна нотаріальна контора відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно, про що винесено постанову від 29.11.2016 року.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 13.02.2017 року, з урахуванням виправлених у ньому описок ухвалою суду від 02.03.2017 року, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2, яка не брала участі у розгляді даної справи, вважає, що оскаржуваним рішенням суду вирішено питання про її законні права та інтереси, просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити.

Свої доводи апелянт обґрунтовувала тим, що рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 22.09.2015 року задоволено її позов та визнано за нею право власності на спірний житловий будинок за набувальною давністю. Крім того, зазначає, що в цьому будинку з 1988 року проживала її баба - ОСОБА_9, яка за домовленістю з ОСОБА_5 переоформила будинок в сільській раді на себе і з того часу проживала в будинку, обробляла земельну ділянку та була головою даного господарства до смерті у 2000 році і за життя склала заповіт не неї, яким заповіла їй спірний будинок. Звертає увагу, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки доказам у справі і жодним чином не вказав про судові рішення в іншій справі, які набрали законної сили і якими було відмовлено у задоволенні позовної вимоги позивача про визнання за нею права власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування після смерті матері, зокрема, з тієї підстави, що позивач 12.10.1979 року вибула та виписана з будинку АДРЕСА_1 і не проживала разом з матір'ю на момент її смерті, а тому не могла вважатись такою, що прийняла спадщину. Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції, посилаючись в оскаржуваному рішенні на ст.ст.548, 549 ЦК (1963 року), не перевірив обставин фактичного прийняття позивачем спадщини після смерті її матері.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони апелянта в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22.03.1952 року (а.с.15), позивач ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_5 (а.с.14)), є дочкою ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12) і на момент смерті, відповідно до виписки з погосподарської книги том №1 (особовий рахунок НОМЕР_2) Новокам'янської сільської ради Нестеровського району за 1977-1979 роки, виданої Новокам'янською сільською радою Жовківського району Львівської області 01.12.2016 року (а.с.11), була останнім членом та головою колгоспного двору по господарству АДРЕСА_2, яка згідно з рішенням сесії Новокам'янської сільської ради 4-го демократичного скликання №8 від 30.03.2004 року перейменована на вул.Кочани (а.с.13).

Відповідно до довідки Новокам'янської сільської ради Жовківського району №1199 (а.с.68), позивач ОСОБА_5 проживала разом зі своєю матір'ю ОСОБА_8 до дня її смерті в селі Нова Камянка, та вела з нею спільне господарство.

Спадкову справу після смерті ОСОБА_8 заведено 13.11.2013 року на підставі заяви позивача ОСОБА_5 від 31.10.2013 року (а.с.60-71).

Постановою державного нотаріуса Жовківської державної нотаріальної контори Галань О.Я. від 29.11.2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів на вказане спадкове нерухоме майно (а.с.19).

З рішень Жовківського районного суду Львівської області від 03.07.2014 року та Апеляційного суду Львівської області від 23.12.2014 року у справі №444/3017/13-ц (а.с.23-32) також встановлено, що рішенням виконавчого комітету Нестеровської районної ради народних депутатів №190 від 30.06.1989 року вирішено, зокрема, оформити право власності окремих громадян та колгоспних дворів на житлові будинки в с.Новокам'янка Новокам'янської сільської Ради народних депутатів згідно з додатком №1 до рішення від 08.06.1989 року, в якому під порядковим №87 вказано будинок АДРЕСА_2 навпроти прізвища ОСОБА_9

Однак, за життя ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, права власності на спірний житловий будинок не оформила.

Рішенням виконавчого комітету Новокам'янської сільської ради №4 від 20.01.2004 року, право власності на спірний будинок було оформлено на ОСОБА_2 (ОСОБА_2) та видано їй на підставі цього рішення свідоцтво про право власності на будинок.

Однак, вказаним вище рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 03.07.2014 року, яке в цій частині було залишене без змін рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23.12.2014 року, рішення виконавчого комітету Новокам'янської сільської ради №4 від 20.01.2004 року «Про оформлення права власності на житловий будинок ОСОБА_2» та видане ОСОБА_2 (ОСОБА_2.) на підставі цього рішення свідоцтво про право власності на цей будинок визнані недійсними та скасовані.

З дослідженої реєстраційної справи на будинковолодіння АДРЕСА_1 судами у названих вище судових рішеннях встановлено, що вперше реєстрація права власності на будинок за вказаною адресою проведена лише 11.01.2005 року за заявою ОСОБА_2 саме на підставі рішення виконавчого комітету Новокам'янської сільської ради №4 від 20.01.2004 року.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23.12.2014 року також встановлено, що будинок по АДРЕСА_1 району збудований у 1918 році, вказане господарство було віднесено до суспільної групи господарств «колгоспників», головою сім'ї був ОСОБА_13 (батько позивача ОСОБА_5), який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, членами двору в різні роки були його дружина ОСОБА_8 (мати позивача ОСОБА_5), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач ОСОБА_5 вибула з двору 12.10.1979 року, ОСОБА_15 - вибув з двору в 1974 році, ОСОБА_16 - вибула з двору в 1974 році, ОСОБА_17 - вибула з двору у 1974 році.

З досліджених оригіналів погосподарських книг Новокам'янської сільської ради Жовківського району Львівської області за 1986-1990 роки по рахунку №332 рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23.12.2014 року встановлено, що за первинним записом головою сім'ї зазначено ОСОБА_5, дані про яку закреслено, проставлено відмітку про те, що вона вибула 12.10.1979 року в м. Червоноград. Проте, в графі «підписи голови сім'ї» проставлено підписи від імені ОСОБА_5 станом на 01.01.1986 року, 01.06.1986 року, 01.01.1987 року, 01.06.1987 року, 01.01.1988 року, 01.06.1988 року. У вказаний період внесено по даному рахунку відомості про голову сім'ї ОСОБА_9 та членів сім'ї ОСОБА_18, ОСОБА_7, суспільна група - колгоспний двір. Підписи від імені ОСОБА_9 проставлені станом на 01.01.1989 року, 01.06.1989 року, 01.01.1990 року, 01.06.1990 року. В цей самий час, ОСОБА_9 рахується головою колгоспного двору по рахунку №344 погосподарських книг Новокам'янської сільської ради Жовківського району Львівської області за 1986-1990 роки, при цьому, в рядках з 17 по 21 проставлено відмітку про те, що зміни даних про особу за наступні періоди немає, а також проставлено підписи від імені ОСОБА_9 як голови сім'ї станом на 01.01.1986 року, 01.06.1986 року, 01.01.1987 року, 01.06.1987 року, 01.01.1988 року, 01.06.1988 року, 01.01.1989 року, 01.06.1989 року, 01.06.1990 року.

Цим рішенням суду також встановлено, що станом на 01.01.1980 року по господарству за НОМЕР_2 обліковувалася лише одна особа - ОСОБА_5 (позивач ОСОБА_5), яка в жовтні 1979 року вибула в м.Червоноград на роботу продавцем магазину.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР №3 від 02.03.1973 року «Про судову практику в справах про поділ колгоспного двору і виділ з нього» (яка була чинною станом на 1979 рік), у випадку припинення членства всіх мешканців колгоспного двору у відповідному колгоспі, колгоспний двір не міг далі відноситися до суспільної групи «колгоспний двір» та автоматично втрачав статус колгоспного двору, і в залежності від сфери зайнятості його працездатних членів у народному господарстві, перетворювався в господарство робітників або службовців.

Таким чином, апеляційний суд у своєму рішенні від 23.12.2014 року дійшов висновку про те, що з 01.01.1980 року господарство за особистим рахунком НОМЕР_2 не могло відноситися до суспільної групи «колгоспний двір», а враховуючи те, що член двору ОСОБА_5 вибула з господарства на постійне місце проживання у м. Червоноград 12.10.1979 року, а останній член колгоспного двору ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, особовий рахунок такого господарства в погосподарській книзі необхідно було закрити.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23.12.2014 року визнано дії Новокам'янської сільської ради Жовківського району при перезакладці погосподарських книг за 1980-2005 роки по будинковолодінню АДРЕСА_2, в частині віднесення господарства до суспільної групи господарств «колгоспників» незаконними.

Визнано записи в погосподарських книгах Новокам'янської сільської ради Жовківського району за 1980-1982 роки, особовий рахунок НОМЕР_2, віднесення господарства до суспільної групи господарств «колгоспників» - недійсними; за 1983-1985 роки, особовий рахунок НОМЕР_2, віднесення господарства до суспільної групи господарств «колгоспників» - недійсними; за 1986-1990 роки, особовий рахунок НОМЕР_5, віднесення господарства до суспільної групи господарств «колгоспників» - недійсними; за 1991-1995 роки, особовий рахунок НОМЕР_4, віднесення господарства до суспільної групи господарств «колгоспників» - недійсними; за 1996-2000 роки, особовий рахунок НОМЕР_3, віднесення господарства до суспільної групи господарств «колгоспників» - недійсними.

Визнано записи в погосподарських книгах Новокам'янської сільської ради Жовківського району за 1986-1990 роки, особовий рахунок НОМЕР_5 щодо внесення ОСОБА_9, 1905 р.н., ОСОБА_18, 1948 р.н., ОСОБА_7, 1985 р.н. - недійсними; за 1991-1995 роки, особовий рахунок НОМЕР_4 щодо внесення ОСОБА_9, 1905 р.н., ОСОБА_18, 1948 р.н., ОСОБА_7, 1985 р.н. - недійсними, за 1996-2000 роки, особовий рахунок НОМЕР_3, щодо внесення ОСОБА_9, 1905 р.н. - недійсними, за 2001-2005 роки особовий рахунок НОМЕР_6 щодо внесення ОСОБА_19, 1981 р.н. - недійсним.

Вказаними вище судовими рішеннями позивачу ОСОБА_5 відмовлено у задоволенні позовної вимоги про визнання за нею права власності на спірний житловий будинок в порядку спадкування після смерті матері, зокрема, з тієї підстави, що державний нотаріус постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину не виносив, а тому такі вимоги позивача є передчасними.

Разом з тим, цими рішеннями підтверджено той факт, що останнім членом та головою колгоспного двору по спірному господарству була мати позивача, а тому після її смерті позивач мав право на спадкування належного їй майна у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, у редакції 1963 року, чинній на момент відкриття спадщини, було передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 цього Кодексу визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він протягом цього строку подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_8, встановлено, що заяву про прийняття спадщини позивач подала лише у жовтні 2013 року, однак, задовольняючи вказаний позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач прийняла спадщину відповідно до ст.549 ЦК УРСР.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки з оглянутих апеляційним судом оригіналів погосподарських книг по даному господарству, копії з яких долучено до матеріалів справи, підтверджено, що позивач після смерті своєї матері протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки, починаючи з 01.01.1980 року по 01.06.1988 року вона записувалась (облікувалась) в погосподарських книгах по спірному господарству як голова двору, про що розписувалась в цих книгах, а відтак, після смерті матері не втрачала зв'язку з даним господарством, здійснюючи фактичне управління та володіння цим нерухомим майном.

Названим вище рішенням апеляційного суду також встановлено, що ОСОБА_9 у період 1986-1990 років проживала у спірному будинку (у господарстві під №332) з дозволу позивача ОСОБА_5 (ОСОБА_5), що ще раз підтверджує факт фактичного управління та володіння позивачем спірним нерухомим майном впродовж тривалого часу з дня відкриття спадщини після смерті матері.

За таких обставин, колегія суддів вважає доводи апелянта про недоведеність позовних вимог позивача щодо прийняття нею спадщини відповідно до ст.549 ЦК УРСР безпідставними.

Безпідставними є й доводи апелянта в частині посилання на вказані вище судові рішення, якими позивачу раніше було відмовлено у визнанні в судовому порядку права власності на спадкове майно, оскільки, як уже зазначалось, суди свої висновки обґрунтовували тим, що нотаріус позивачу на той час не відмовляв у видачі свідоцтва про право на спадщину в позасудовому порядку, однак, в даній справі вже така постанова нотаріуса від 29.11.2016 року є і на неї позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог.

Крім того, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 11.05.2018 року у справі №444/2064/15-ц скасовано рішення Жовківського районного суду Львівської області від 22.09.2015 року про визнання за апелянтом ОСОБА_2 права власності на спірний будинок за набувальною давністю і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Таким чином, суд першої інстанції не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_2, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката, як один з видів судових витрат, підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В судовому засіданні апеляційного суду сторона позивача долучила письмові документи для відшкодування витрат на правничу допомогу, однак, підстав для проведення апеляційним судом розподілу судових витрат у випадку залишення рішення суду першої інстанції без змін статтею 141 ЦПК України не передбачено.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 13 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 03 серпня 2018 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.