Постанова

Іменем України

25 липня 2018 року

м. Київ

справа № 440/753/15-ц

провадження № 61-3924 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С.Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Мельничук О. Я., Крайник Н. П., Савуляка Р. В., від 30 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 14 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав грошові кошти у розмірі 500 тис. грн зі сплатою 15 % річних з кінцевим строком повернення 13 грудня 2017 року. В забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредитних коштів між сторонами цього ж дня був укладений договір іпотеки, предметом якого є корівник загальною площею 1383 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_2

У зв'язку з тим, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, станом на 30 січня 2017 року у нього перед банком виникла заборгованість в сумі 191 135 грн 92 коп., в рахунок погашення якої позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів із встановленням початкової ціни реалізації предмета іпотеки у розмірі 1 201 274 грн.

Рішенням Буського районного суду Львівської області у складі судді Журибіди Б. М. від 30 березня 2017 року у задоволенні позову

ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сума заборгованості є неспівмірною із вартістю предмета іпотеки і не завдає збитків іпотекодаржеталю і не змінює обсяг його прав.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2017 року задоволено апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове про задоволення його позову.

В рахунок заборгованості за договором відновлюваної кредитної лінії у сумі 191 135 грн 92 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_4, а саме: корівник, що знаходиться по АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів із встановленням початкової ціни реалізації предметі іпотеки у розмірі 1 201 274 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позичальник вчасно не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, допустив заборгованість по кредиту, а тому є всі, передбачені законом та договором, підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року, ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням суду з нього було стягнуто всю заборгованістю за вказаним кредитним договором, яке ним було виконано в повному обсязі, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження, а тому звернення стягнення на предмет іпотеки за цим кредитним договором є подвійним стягненням за одне й теж саме зобов'язання, що заборонено законодавством України та порушує його законні права і інтереси. Крім того, розмір заборгованості, вказаний позивачем, є неспівмірним із вартістю предмета іпотеки. Вказує, що станом на час вирішення спору прилюдні торги вже не проводяться, оскільки продаж предмету іпотеки здійснюється через електронні торги, а відтак суд апеляційної інстанції помилково визначив спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

У березні 2018 року від ПАТ «Державний ощадний банк України» надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому банк посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність оскаржуваного відповідачем рішення суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 14 грудня 2007 року між

ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є

ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір (із подальшими змінами), за умовами якого позичальник отримав грошові кошти у розмірі 500 тис. грн на зі сплатою 15 % річних з кінцевим строком повернення 13 грудня 2017 року.

На забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредитних коштів між сторонами цього ж дня був укладений договір іпотеки, предметом якого є належний відповідачу на праві власності корівник загальною площею 1383 кв.м, що знаходиться по

АДРЕСА_2

Крім того, судом установлено, що банк вже звертався до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, який рішенням Буського районного суду Львівської області від 10 листопада 2015 року задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за вказаним кредитним договором, яка станом на 07 травня 2015 року становила 316 515 грн 77 коп. та включала: залишок прострочених платежів за кредитом - 54 672 грн 96 коп.; залишок прострочених платежів за відсотками - 17 607 грн 49 коп.; залишок основного боргу -

214 641 грн 42 коп.; нараховані, але не сплачені відсотки - 3 320 грн 31 коп.; нарахована пеня за кредитом - 8 799 грн 20 коп.; нарахована пеня за відсотками - 2 372 грн 84 коп.; розмір інфляційних втрат -

12 773 грн 84 коп.; 3 % річних від прострочених платежів - 2 328 грн 07 коп.

У зв'язку із сплатою відповідачем стягнутої вказаним рішенням суду заборгованості, постановою державного виконавця Буського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 31 січня 2017 року закінчено виконавче провадження.

При цьому згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений такий обов'язок позичальника, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Використовуючи своє право згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, шляхом пред'явлення 07 травня 2015 року позову про стягнення усього розміру заборгованості за договором до кінцевого терміну, банк змінив строк виконання зобов'язання.

Тобто, ПАТ «Державний ощадний банк України» використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті

1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України».

Встановивши, строк виконання зобов'язань травень 2015 року, банк продовжував нараховувати пеню та проценти після цієї дати.

Колегія суддів вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав лише 31 січня 2017 року, а станом на час звернення банку до суду не виконав у повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а отже, строк дії договору змінився в даному випадку із дня звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Однак суд апеляційної інстанції на вказане уваги не звернув, помилково погодився із розрахунком банку заборгованості в частині нарахування процентів та пені поза межами строку дії договору, в рахунок якої звернув стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертаючи стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення суми основного боргу за кредитним договором у розмірі 64 628 грн 64 коп., не перевірив, чи не виконав відповідач свої зобов'язання за кредитним договором, з огляду на постанову про закінчення виконавчого провадження, та чи не призведе це подвійного стягнення заборгованості за одне й те ж саме зобов'язання.

Тобто, суд апеляційної інстанції визначив заборгованість, в рахунок якої підлягає звернення стягнення на предмет іпотеки, не перевірив правильність розрахунку, не співставив з даними про те, що сума боргу була стягнута достроково рішенням суду від 10 листопада 2015 року.

Установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду, тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, оскільки суд усунувся від виконання своїх обов'язків, що стало причиною передчасного та необґрунтованого висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки на погашення кредитної заборгованості у заявленому банком розмірі за наведених вище підстав.

При новому розгляді справи, суду апеляційної інстанції, крім викладених в цій постанові мотивів, потрібно врахувати правовий висновок, викладений у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В.Синельников

С.Ф. Хопта