Справа № 336/1082/18
Провадження № 2/336/1286/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

31 липня 2018 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Марко Я.Р., за участю секретаря судового засідання Палубінської К.М., розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь три відсотки річних за період з 02 липня 2016 року по 01 грудня 2017 року у сумі 894, 00 грн. та втрат від інфляції грошових коштів за період з липня 2016 року по листопад 2017 року (включно) у сумі 4 313, 14 грн., а також понесені судові витрати у вигляд судового збору у сумі 704, 80 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3 200, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що 04 серпня 2010 року Камянсько-Дніпровський районний суд Запорізької області за результатом розгляду кримінальної справи № 1-115/2010 по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України, визнав останнього винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України та стягнув з нього на користь позивача шкоду, завдану злочином, у розмірі 44 000, 00 грн. Рішення суду набрало чинності 20.08.2010 року.

27 листопада 2010 року на виконання зазначеного вироку Камянсько-Дніпровським районним судом Запорізької області було видано виконавчий лист, з яким позивач звернувся до Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області з метою примусового виконання рішення суду.

30.10.2013 року Камянсько-Дніпровським районним судом Запорізької області було повторно видано виконавчий лист № 1-115/2010, за яким ОСОБА_1 також звернувся до Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області за місцем проживання відповідача.

18.02.2015 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЗМУЮ ОСОБА_3 було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 1-115/2010 від 30.10.2013 року (ВП № 46567950) та зобовязано боржника самостійно виконати рішення суду до 24.02.2015 року.

Однак, за твердженнями позивача, до сьогоднішнього дня рішення Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області відповідачем не виконано. З часу винесення рішення суду по листопад 2017 року відповідач сплатив на користь позивача суму боргу у розмірі 22 960,30 грн. Станом на 01.12.2017 року борг відповідача за виконавчим документом складає 21 039,70 грн. При цьому, починаючи з 02 липня 2016 року і по теперішній час відповідач припинив сплачувати грошові кошти на погашення боргу, ухиляється від виконання рішення суду, не зявляється на виклики державного виконавця, не надає жодних пояснень з приводу невиконання рішення суду, крім того, державним виконавцем неодноразово виносились постанови про примусовий привід боржника. З часу винесення рішення суду минуло 8 років, протягом яких боржник умисно зволікає з погашенням боргу та фактично ухиляється від виконання рішення суду. Водночас протягом цього часу відбуваються інфляційні процеси, які призводять до поступового знецінення грошових коштів.

Як зазначає позивач, зобов'язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 виникло внаслідок спричинення ним майнової шкоди позивачу і зводиться до сплати коштів, відповідно до судового рішення (вироку), а відтак, є грошовим зобов'язанням.

Так, станом на 01.12.2017 року відповідач сплатив позивачу всього 22960,30 грн., сума невиконаного грошового зобов'язання складає 21039,70 грн., із розрахунку 44000 грн. - 22960,30 грн. = 21039,70 грн.

За розрахунками позивача сума втрат від інфляції грошових коштів за період з липня 2016 року по листопад 2017 року включно становить 4313,14 грн. (25 352,84 - 21039,70), сума 3% річних за період з 02.07.2016 року по 01.12.2017 року становить 894,00 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.03.2018 року провадження у справі відкрито та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.05.2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач та його представник не зявились, в матеріалах справи міститься заява останньої за змістом якої вона просить розглядати справу без її участі та участі позивача, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Представник третьої особи Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, відзиву або будь-яких заяв до суду не подавав, а тому на підставі статей 280 282 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи без участі відповідача за письмовою згодою представника позивача.

За таких обставин судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

У відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно до статей 77, 78, 79 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі статтею 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що вироком Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 04.08.2010 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні злочину передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України та стягнуто з останнього на користь позивача шкоду у сумі 44 000, 00 грн. (а.с.12-13).

На виконання вказаного вироку суду 30.10.2013 року було видано виконавчий лист №1-115/2010 (а.с.15).

Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 18.02.2015 року відкрито виконавче провадження ВП № 46567950 на примусове виконання вказаного виконавчого листа (а.с.18).

Відповідно до інформації про виконавче провадження від 04.03.2018 року (а.с.16) вбачається, що станом на 04.03.2018 року виконавче провадження ВП № 46567950 по примусовому виконанню виконавчого листа № 1-115/2010 відкрито.

З матеріалів справи вбачається (а.с.19-28, 64-72), що відповідач частково сплатив суму спричиненої позивачу шкоди у розмірі 22 960, 30 грн.

Відповідно до копії листа Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 04.12.2017 року № 38363/7 (а.с.29) повідомлено, що на примусовому виконанні відділу перебуває виконавчий лист № 1-115/2010, виданий 30.10.2013 року Камянсько-Дніпровським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 44 000, 00 грн. Згідно наданої сторонами виконавчого провадження інформації щодо сплати боргу за виконавчим документом, ОСОБА_2 в період з березня 2011 року по листопад 2017 року сплатив борг на загальну суму 22 960, 30 грн., станом на 01.12.2017 року борг за виконавчим документом складає 21 039, 70 грн.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Частиною 5 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути за рішенням суду.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобовязання та є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи непогашення стягнутої за вищевказаним судовим рішенням суми боргу, позивач звернувся до суду з даним позовом та надав розрахунок суми позовних вимог, відповідно до якого у звязку з невиконанням рішення суду за період з липня 2016 року по листопад 2017 року (включно) нарахована сума інфляційних втрат у розмірі 4313,14 грн., сума 3% річних з простроченої суми за період з 02 липня 2016 року по 01 грудня 2017 року становить 894, 00грн.

Перевіривши доданий позивачем до позову розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за наведені вище періоди, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, арифметичну правильність та відповідність вимогам чинного законодавства, відтак, позовні вимоги про стягнення 894, 00 грн. 3 % річних та 4313,14 грн. інфляційних втрат визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З зазначеним розрахунком суд погоджується, а тому вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, повязані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Згідно з частиною 3 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися

Адвокат ОСОБА_4 представляє інтереси позивача ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги від 17.11.2017 року, договору про надання правової допомоги від 30.04.2018 року, ордеру серії ЗП № 021460, ордеру серії ЗП № 021477, виданих на підставі вказаних вище договорів.

Витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем складають 3 200, 00 грн., що підтверджуються копією додатковою угодою від 18.11.2017 року до договору про надання правової допомоги від 17.11.2017 року, копією акту виконаних робіт від 02.03.2018 року за договором про надання правової допомоги від 17.11.2017 року, копією рахунку на оплату за актом робіт від 02.03.2018 року, квитанцією до прибуткового касового ордера № 01 від 02.03.2018 року, квитанцією до прибуткового касового ордера № 02 від 03.05.2018 року, актом виконаних робіт від 03.05.2018 року за договором про надання правової допомоги від 17.11.2017 року та додатковою угодою від 18.11.2017 року, рахунком на оплату за актом робіт від 03.05.2018 року.

Виходячи з наданих адвокатом ОСОБА_4 доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, враховуючи витрачений час представника позивача на надання юридичних послуг та правової допомоги у справі № 336/1082/18, суд приходить до висновку, що заявлена сума судових витрат є обґрунтованою.

Окрім того, відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 704,80 грн.

Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 82, 133, 137, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про стягнення коштів - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП - НОМЕР_1, паспорт серія СВ 588548 виданий Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області 29.08.2002 року, остання відома адреса: м. Запоріжжя, вул. Відродження, 34) на користь ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, паспорт серія МО 083333 виданий Верхньорогачицьким РВ УМВС України в Херсонській області 26.03.1996 року, адреса:Запорізька область, Великобілозерський район, с. Гюнівка, вул. Поштова, буд. 5) три відсотки річних за період з 02 липня 2016 року по 01 грудня 2017 року у сумі 894 (вісімсот девяносто чотири) гривні та втрат від інфляції грошових коштів за період липень 2016 року по листопад 2017 року (включно) у сумі 4 313 (чотири тисячі триста тринадцять) гривень 14 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП - НОМЕР_1, паспорт серія СВ 588548 виданий Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області 29.08.2002 року, остання відома адреса: м. Запоріжжя, вул. Відродження, 34) на користь ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, паспорт серія МО 083333 виданий Верхньорогачицьким РВ УМВС України в Херсонській області 26.03.1996 року, адреса:Запорізька область, Великобілозерський район, с. Гюнівка, вул. Поштова, буд. 5) судові витрати у виді судового збору у сумі 704,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП - НОМЕР_1, паспорт серія СВ 588548 виданий Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області 29.08.2002 року, остання відома адреса: м. Запоріжжя, вул. Відродження, 34) на користь ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, паспорт серія МО 083333 виданий Верхньорогачицьким РВ УМВС України в Херсонській області 26.03.1996 року, адреса:Запорізька область, Великобілозерський район, с. Гюнівка, вул. Поштова, буд. 5) судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3 200, 00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повне рішення суду складено 09.08.2018 року.

Суддя: Я.Р.Марко