АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1115/18Головуючий по 1 інстанції - ОСОБА_1
Категорія: 50 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах :

Головуючого Нерушак Л.В. (суддя - доповідач)

Суддів Карпенко О.В., Фетісової Т.Л.

за участю секретаря Наконечної М.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_3;

відповідач ОСОБА_4

особа, яка подала апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_4;

розглянувши в м. Черкаси у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 травня 2018 року, ухваленого суддею Середою Л.В. у залі Золотоніському міськрайонному суді Черкаської області 16 травня 2018 року о 16 год. 15 хв., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів, - :

в с т а н о в и в :

19 березня 2018 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів шляхом зміни розміру і способу стягнення аліментів з твердої грошової на частку з доходу відповідача на утримання їх неповнолітніх дітей.

Свої вимоги позивач ОСОБА_3 мотивує тим, що рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14.08.2007 року із відповідача ОСОБА_5 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошові сумі 150 грн., на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Позивач ОСОБА_3 вказує, що станом на дату подання позову змінилась економічна ситуація в країні, доходів позивача критично не вистачає для належного утримання дітей, а сплачуваних відповідачем аліментів в розмірі 150 грн. на дитину недостатньо для їх належного матеріального утримання.

Діти ОСОБА_6 та ОСОБА_8 хоч і перебувають на утриманні матері, але й зі сторони батька також потребують матеріальної допомоги. Відповідач ОСОБА_5 є працездатною здоровою людиною, працевлаштований та отримує постійний заробіток, а тому він спроможний та повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своїх дітей у розмірі, який буде достатнім для належного забезпечення їх потреб. Оскільки сторонам добровільно домовитися про зміну розміру аліментів не вдалося, позивач звернулася до суду з вказаним позовом та просила стягувати з відповідача ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 травня 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів задоволено частково.

Змінено розмір і спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку з доходу відповідача.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_2, проживаючої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_7, аліменти на утримання дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини з усіх доходів відповідача щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Виконавчий лист виданий Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області від 14.08.2007 року про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на користь ОСОБА_9 на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі 150 (сто пятдесят) грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, справа № 2-1079/2007 рік, відкликано із Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області після набрання даним рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави кошти по сплаті судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 оскаржив рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що дане рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням вимог матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають істотне значення для справи. Він вказує, що судом першої інстанції не взяв до уваги жодного наведеного відповідачем доказу, та судом не оцінено належним чином підстави, які вказують на зміну сімейного та матеріального стану, погіршення стану здоров`я, які підтверджуються документально. Суд першої інстанції відступив від дотримання основної засади судочинства, так, як порушив рівність учасників судового процесу та надав перевагу стороні позивача, ухваливши незаконного рішення, вважає відповідач.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції ухвалив стягнути фактично 2/3 частини з доходів відповідача на утримання дітей від першого шлюбу з позивачем. Разом з тим, суд не врахував інтереси інших двох дітей відповідача, які також є малолітніми та дружина не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Фактично рішенням суду на утримання інших двох дітей, а також на своє утримання відповідача, суд залишив 1/3 частину доходів платника аліментів. Таким чином, суд порушив принцип рівності усіх дітей відповідача та їх однакове право на належне утримання від батька. ОСОБА_4 посилається, що судом не враховано, що відповідач часто хворіє та перебуває на стаціонарному лікуванні. Крім того, діти навчаються в санаторній школі-інтернаті, періодично там проживають, тричі на день харчуються, проходять лікування за рахунок держави, що також не враховано судом при збільшенні розміру аліментів. ОСОБА_4 вважає, що позивач не реалізувала своє право на звернення за тимчасовою державною допомогою на дітей, порядок якого визначений у ч. 8 ст. 181 СК України, коли виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів держави.

Також ОСОБА_4 вказує у скарзі, що після ухвалення рішення свудом першої інстанції у справі, яка ним оскаржується , Компаніївським районним судом Кіровоградської області видано судовий наказ від 24.05.2018 року про стягнення з відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_9, в розмірі 1/3 заробітків (доходів) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину з часу звернення до суду до часу досягнення донькою ОСОБА_8 повноліття до 11 липня 2031 року, а починаючи з 11 липня 2031 року по одній чверті заробітку (доходів) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до часу досягнення сином ОСОБА_11 повноліття до 14 травня 2034 року.

ОСОБА_4 просить скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 травня 2018 року про збільшення розміру аліментів. Відмовити позивачу ОСОБА_3 повністю у задоволенні позову про збільшення розміру аліментів на утримання дітей. Судові витрати за подання апеляційної скарги просить покласти на позивача.

13 липня 2018 року на адресу апеляційного суду Черкаської області надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача від позивача ОСОБА_3

У відзиві позивач ОСОБА_3 вказує, що рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, так як судом не допущено порушень норм матеріального та процесуального права. Вона вказує, що апеляційна скарга відповідача не містить жодних доказів того, що судом було допущено порушення вимог закону, які є підставою відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України для скасування рішення суду. У відзиві позивач посилається, що безпідставними є доводи відповідача, щодо не дослідження наданим ним доказів та не врахування їх судом. Вважає, що судом досліджено та враховано всі докази, надані сторонами, обґрунтування яких відображено в рішенні, що підтверджується висновками суду в мотивувальній частині . ОСОБА_3 вказує у відзиві, що відповідач посилається у скарзі, що він хворіє, але при цьому посилається на докази, отримані ним після відкриття провадження у справі про збільшення розміру аліментів, що викликає сумнів у позивача та не дає підстав вважати надану відповідачем інформацію достовірною про наявність у нього хронічних захворювань. При цьому позивач зазначає, що наявність хронічних хвороб надається лише у випадку, коли особа постійно хворіє та страждає від одних і тих симптомів хвороби, що не підлягає повному виліковуванню, а відповідач належних доказів та підтверджень таким обставинам стану свого здоровя не надав. Позивач ОСОБА_3 звертає увагу, що її діти також періодично хворіють, проходять лікування і в стаціонарі та потребують фінансування лікування та матеріальних затрат на покращене харчування, яке забезпечувалось виключно матірю за період з 2007 року по 2018 рік , про що батько дітей не турбується і до уваги не приймає.

Не може бути прийнятим до уваги як доказ, наданий відповідачем наказ про стягнення аліментів на утримання його двох дітей в нинішньому шлюбі, вважає позивач, оскільки відповідач проживає разом з дітьми та дружиною, тому заява про видачу наказу була подана до суду дружиною відповідача після відкриття провадження у даній справі з ціллю, щоб зменшити розмір аліментів на утримання дітей позивача. Така обставина, як нововиявлена не може бути врахована, оскільки судовий наказ був виданий 24 травня 2018 року після ухвалення оскаржуваного відповідачем рішення від 16 травня 2018 року, тому не міг бути врахованим судом першої інстанції. Згідно даних рішень з відповідача мають стягуватись аліменти на утримання 4 дітей, та обидва рішення є законними і передбачають стягнення однакових часток доходу батька на утримання всіх дітей. ОСОБА_3 вказує, що прожитковий мінімум для дітей такого віку становить на сьогодні 1860 грн., тому ні позивачем, ні судом не було порушено права відповідача та абсолютно правомірно і законно застосовано належні норми права. Вона вказує, що обставини, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, не є підставою для перегляду рішення суду першої інстанції та його скасування . ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення суду першої інстанції від 16 .05. 2018 року залишити без змін.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справа підлягає розгляду апеляційним судом Черкаської області у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням, але без виклику сторін.

Згідно до вимог ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

При цьому, за загальним правилом встановленим вказаною нормою права, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Згідно вимог ст.128 ЦПК України вбачається, що суд лише повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, а не викликає до судового засідання, якщо їх явка є не обов'язковою.

На підставі викладеного, розгляд даної справи проводиться судом апеляційної інстанції за загальним правилом, встановленим чинним процесуальним законом України з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання, але без виклику до судового засідання, оскільки їх явка є не обов'язковою.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до ч.1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право : скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності, судом допущено неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Ухвалюючи рішення, та задовольняючи частково позовні вимоги про збільшення розміру аліментів шляхом зміни розміру і способу стягнення аліментів з твердої грошової на частку з доходу відповідача на утримання їх неповнолітніх дітей, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог, пославшись, що обовязок відповідача по утриманню своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття встановлений відповідним судовим рішенням, отже є доведеним.

Суд першої інстанції , також виходив з вимог закону, що судом може бути змінено за позовом платника або одержувача аліментів у звязку із зміною матеріального чи сімейного стану, поліпшення чи погіршення їх матеріального становища, розмір аліментів , який вже визначено судовим рішенням .Тому у звязку із зверненням позивача до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дітей з підстав погіршення матеріального становища та з врахуванням, що з дати стягнення аліментів в розмірі 150 грн. на одну дитину щомісячно пройшов значний проміжок часу, за який суттєво змінилась соціальна - економічна ситуація в країні , зросли ціни на продукти харчування, одяг, взуття та інші потреби дітей, які в силу ч. 3 ст. 82 ЦПК України не потребують доказування, то суд, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку виходив з того, що з 2007 року прожитковий мінімум для дітей від 6 до 18 років зріс з 463 грн. до 1860 грн. При цьому відповідач продовжує сплачувати лише 150 грн., що не відповідає інтересам дітей. Таким чином, суд, враховуючи, що відповідач має на утриманні ще двоє неповнолітніх дітей в другому шлюбу, враховуючи інтереси всіх дітей відповідача, які мають право на утримання від свого батька, дійшов висновку, що стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів на кожну дитину, але не менше 50 % встановленого чинним законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що суд вважав обґрунтованим та таким, що буде відповідати інтересам сторін.

Суд задовольнив позовні вимоги частково, оскільки позивач просила про зміну розміру аліментів саме з дати подання позову до суду, з чим суд не погодився, оскільки дійшов висновку про відмову у задоволенні цієї частини вимог, пославшись що згідно вимог закону, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішення законної сили.

Апеляційний суд не повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду не відповідають в повній мірі вимогам закону, судом не враховано вимоги закону щодо стягнення аліментів на утримання двох дітей та визначення частки аліментів на кожну дитину, тому судом невірно застосовано норми матеріального права, а за таких обставин рішення суду підлягає зміні в частині визначення розміру часток аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на кожну дитину.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 07.09.2011 року( а. с. 5)

В шлюбі у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується відповідними даними свідоцтвами про народження серії 1-СР № 115590 від 30.10.2002 року та серії 1-СР № 044153 від 17.04.2007 року ( а. с. 7-8 ).

Згідно даних копієї виконавчого листа Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14.08.2007 року підтверджується, що із відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_12 стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошові сумі в розмірі 150 грн., на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття ( а. с .6) .

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач уклав другий шлюб, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії І-ОЛ № 067170, про те, що відповідач уклав 09.02.2013 року шлюб з ОСОБА_10 (а. с. 27), з якою вони мають двох дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8 (а. с. 28) та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_9 (а. с. 29), що підтверджується даними свідоцтв про народження дітей.

Не погоджуючись із прийнятим судом рішенням , відповідач ОСОБА_4 оскаржив рішення суду в апеляційному порядку і в додатку до апеляційної скарги додав копії судового наказу від 24.05.2018 року, з якого вбачається, що судом стягнуто аліменти з відповідача і на двох інших неповнолітніх дітей, з якими відповідач проживає разом.

Згідно даних копії судового наказу Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 24.05.2018 року стягнуто з відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_9, в розмірі 1/3 заробітків (доходів) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину з часу звернення до суду до часу досягнення донькою ОСОБА_8 повноліття до 11 липня 2031 року, а починаючи з 11 липня 2031 року по одній чверті заробітку (доходів) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до часу досягнення сином ОСОБА_11 повноліття до 14 травня 2034 року.

Однак, навіть без даного судового наказу, який виданий після ухвалення рішення суду першої інстанції, судом було враховано та зазначено в рішенні, що на утриманні відповідача є ще двоє малолітніх дітей, тому вказані доводи відповідача були предметом судового розгляді суду першої інстанції, і враховані судом при визначення розміру аліментів у частці та значно більшому розмірі , ніж раніше стягнуті аліменти з відповідача за рішенням суду від 14.08. 2007 року. Судом дана оцінка та обґрунтування, з яких підстав він виходив, задовольняючи вимоги позивача частково.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що діти від першого шлюбу потребують матеріальної допомоги від їхнього батька незалежно від того, що діти навчаються та періодично проживають в санаторній школі-інтернаті, на що посилається відповідач в апеляційній скарзі, вказуючи, що судом першої інстанції не надано оцінки, та не прийнято до уваги наданих ним доказів. Отже , такі доводи скаржника є безпідставними, та не приймаються до уваги апеляційним судом, оскільки були предметом розгляду суду першої інстанції та їм дана належна оцінка, що не дає відповідачу права сплачувати аліменти в меншому розмірі, ніж передбачено вимогами закону.

Посилання скаржника ОСОБА_4 на те, що позивач має право звернутись за призначенням тимчасової державної допомоги на дітей, не є підставою для звільнення відповідача від обовязку утримувати своїх дітей, оскільки він посилається на норми закону, які не підлягають застосуванню за даних обставин, встановлених судом у справі.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу відповідача, що вказаний ним закон стосується батьків місце перебування яких невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, однак перелічені вимоги не мають відношення до відповідача, який має місце проживання та роботу, не ухиляється від сплати аліментів та не надав доказів, що, будучи працездатним, він не має можливості утримувати своїх дітей, а перекладає такий обовязок на державу, щоб держава надавала допомогу позивачу на утримання їх спільних дітей.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі, що він часто хворіє та перебуває на стаціонарному лікуванні та амбулаторно, що підтверджено ним наданими епікрізами та випискою із медичної карти амбулаторного хворого в матеріалах справи, приймаються до уваги апеляційним судом, однак не дають підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача щодо скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття та забезпечувати дітям на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Таким чином, колегією суддів апеляційного суду досліджено докази про стан здоровя відповідача та враховано наявність у нього двох інших дітей, що узгоджується з нормами ст. 182 СК України, як і враховувалось судом першої інстанції , про що суд вказав у рішенні. Проте, лише вказаних відповідачем доказів недостатньо, щоб відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, враховуючи, що ним сплачуються аліменти на двох дітей в твердій грошовій сумі 300 гривень, що є дуже низьким та не відповідає вимогам чинного законодавства щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Доводи в апеляційній скарзі відповідача ОСОБА_4 про те, що судом не враховано положення ч. 4 ст. 273 ЦПК України, є необґрунтованими, та не підлягають задоволенню апеляційним судом, оскільки з 2007 року дійсно змінились обєктивні соціально-економічні умови, зокрема розмір прожиткового мінімуму для дитини збільшився майже в 4 рази та наразі становить 1860 грн. Тому розмір аліментів в сумі 150 грн. на даний момент є недостатнім для забезпечення нормального утримання дитини і її належного матеріального забезпечення при нинішньому рівні життя.

Отже, позивач, діючи в інтересах дітей та відповідно до вимог ч. 4 ст. 273 ЦПК України мала всі законом передбачені підстави для звернення до суду з новим позовом про збільшення розміру аліментів та визначення їх у частці відповідно до вимог чинного законодавства.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для збільшення розміру стягнення аліментів, проте вважає, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування вимог матеріального права при визначенні нового розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача , оскільки суд помилково дійшов висновку про стягнення аліментів в розмірі по 1/ 3 частині на кожну дитину до повноліття дітей, тоді як згідно вимог закону ч. 5 ст. 183 СК України встановлено, що на двох дітей розмір аліментів має становити одну третину (1/ 3), на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Апеляційний суд вважає, що за таких обставин, доводи апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, оскільки суд допустився помилки у визначенні нового розміру аліментів із твердої грошової суми 150 грн. на визначення їх у частці по 1/ 3 на кожну дитину, тому відповідно при стягуванні із відповідача 2/ 3 часток на дітей від першого шлюбу та 1/ 3 частки на двох дітей від другого шлюбу , у відповідача не залишається коштів , що є порушенням вимог закону.

Враховуючи вимоги чинного законодавства, ч. 5 ст. 183 СК України, що на трьох і більше дітей стягується половина заробітку платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину, то апеляційний суд дійшов висновку за достатнє стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/3 заробітків (доходів) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не на кожну дитину, а на двох дітей до їх повноліття.

Такий розмір аліментів є справедливим, достатнім та враховує баланс інтересів дітей відповідача як від першого, так і від другого шлюбу, оскільки на дітей стягуватимуться аліменти в рівнозначних частках по 1/ 3 згідно рішення суду та н підставі судового наказу від 24.05. 2018 року.

Апеляційний суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги щодо скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки частковому задоволенню підлягають доводи відповідача щодо невідповідності розміру аліментів, визначених для стягнення судом першої інстанції у звязку із збільшенням розміру аліментів, які вже стягувались по рішенню суду, тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру аліментів з 1/ 3 частини на кожну дитину на 1/ 3 частину на двох дітей до їх повноліття. В решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

У звязку із частковим задоволенням апеляційної скарги та зміною рішення суду, судові витрати, понесені за сплату судового збору, залишити за особою, яка подавала апеляційну скаргу, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення аліментів.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів змінити в частині розміру аліментів.

Змінити розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_4,

на користь ОСОБА_3, на утримання дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з розміру 1/3 частини з усіх доходів відповідача щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття на розмір 1/3 частини з усіх доходів відповідача щомісячно на двох дітей, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судові витрати за сплату судового збору у суді апеляційної інстанції залишити за особою, яка подавала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів , з дня виготовлення повного тексту постанови, в порядку та за умов , визначених цивільно процесуальним законом.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Карпенко О.В.

ОСОБА_13