Провадження № 2/263/31/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2018 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі: головуючої судді Шатілової Л.Г., при секретарі Лопаитнюк К.О., за участю представника позивачки адвоката ОСОБА_1, представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське», треті особи: Комунальне підприємство «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління», ОСОБА_4, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_5 звернулася до суду з позовною заявою до КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління», ОСОБА_6, ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське», третя особа: ОСОБА_4., про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, в якій просила стягнути з відповідачів на її користь: 9760,00 гривень у відшкодування матеріальної шкоди, витрат на оплату послуг по проведенню оцінки вартості матеріальних збитків, які склали 858,50 гривень, у відшкодування моральної шкоди 2500,00 гривень, а всього - 13118,50 гривень, а також стягнути з відповідачів на її користь понесені судові витрати:витрати по сплаті судового збору та витрати з оплати правової допомоги адвоката.1 0.05.2017 року позивачка ОСОБА_5 звернулася до суду з уточненим позовом до ОСОБА_6, ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське», треті особи: КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління», ОСОБА_4, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 29.06.2016 року, близько о 10-25 годині на перехресті вул. Артема з вул. Карасівською в м. Маріуполі, водій автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_6 скоїв наїзд на автомобіль НОМЕР_2, під її керуванням, внаслідок ДТП було пошкоджено належний їй автомобіль НОМЕР_2. Власником автомобіля НОМЕР_1 є відповідач ОСОБА_6, його цивільно-правова відповідальність перед третіми особами була застрахована в ПраТ «СТ «Іллічівське», Поліс № АЕ/5294881, строком дії з 12.08.2015 року по 21.08.2016 року. Страхова сума за шкоду,заподіяну майну,за даним полісом складає 50000,00 гривень, франшиза 510,00 гривень. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріальних збитків, спричинених володільцю експортного засобу № 163 від 21.07.2016 року, вартість відновлювального ремонту належного їй автомобіля НОМЕР_2 складає 9 611,61 гривень, що складають реальні витрати на ремонт 8510,00 гривень, витрати на придбання заднього лівого ричага -1050,00 гривень, розвал сходження 200,00 гривень; витрати на оплату послуг по проведенню оцінки вартості матеріальних збитків 858,50 гривень (у тому числі 8,50 гривень послуги банку за прийом платежу).У даному випадку саме автомобіль НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_6 скоїв наїзд на належний їй автомобіль НОМЕР_2, тому окрім матеріальної шкоди, відповідачем було завдано їй моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у звязку з ушкодженням належного їй автомобіля, та неможливості протягом певного часу ним користуватися, внаслідок чого було порушено її нормальні життєві звязки. На вказаному автомобілі вона приїхала до м. Маріуполя на відпочинок із сімєю, але внаслідок вказаної ДТП вона не змогла спокійно провести відпустку, оскільки планувала поїздки на море на вказаному автомобілі. З огляду на вищевикладене просила суд: стягнути з ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» на її користь суму матеріальної шкоди в розмірі 9760,00 гривень, витрати на оплату послуг по проведенню оцінки вартості матеріальних збитків,які склали 858,50 гривень, а всього 10618,50 гривень; стягнути з ОСОБА_6 на її користь суму франшизи в розмірі 510 гривень, суму моральної шкоди в розмірі 2500,00 гривень; стягнути з відповідачів у дольовому порядку на її користь понесені судові витрати - витрати по сплаті судового збору в розмірі 1102,40 гривень та витрати по оплаті правової допомоги адвоката в розмірі 2500,00 гривень.

Представник позивачки адвокат ОСОБА_1 у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові та додатково наданої письмової промови в судових дебатах, просила їх задовольнити в повному обсязі, судове засідання, призначене на 08.08.2018 року просила провести без її участі та без участі позивачки ОСОБА_5

Відповідач ОСОБА_6 та його надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги не визнав, з підстав, викладених у письмових запереченнях та додатково наданих письмових поясненнях по справі, просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_6- ОСОБА_3 у судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні за необґрунтованістю.

Представник відповідача - ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» просив відмовити у задоволені позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, розгляд справи просив провести без його участі.

Представник третьої особи КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_4 позов вважали необґрунтованим, тому просили відмовити в його задоволенні.

Зясувавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19.01.2017 року по справі № 263/12324/16-п було встановлено, що 29.06.2016 року приблизно о 10-25 годині водій трамваю №554 моделі «КТМ 5МЗ» ОСОБА_4, рухаючись по маршруту №8 по вулиці Куїнджі (Артема) від бульвару Шевченко у напрямі вулиці Миколаївської в Центральному районі міста Маріуполя, на перехресті вулиці А.Куїнджі (Артема) з вулицею Карасівською, не звернула увагу на перешкоду у вигляді автомобіля «RENAULT CLIO SYMBOL», державний номер - АН2564ЕІ, під керуванням водія ОСОБА_6, який зупинився на трамвайній колії, та не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, чим скоїла наїзд на зазначений транспортний засіб, який, в свою чергу, за інерцією від удару трамваєм зіткнувся з автомобілем «HYUNDAI ELANTRA», державний номер - АН5540НМ, під керуванням водія ОСОБА_5, що рухався по вулиці А. Куїнджі (Артема) в напрямку перехрестя з бульваром Шевченка. Внаслідок цього транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водіям спричинена матеріальна шкода. Тим самим водій ОСОБА_4 порушила вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Вищевказаною постановою ОСОБА_4 було визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП; провадження у справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП України - закрито, у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення/а.с.77-78/.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 03.03.2017 року постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19.01.2017 року змінено та виключено з постанови суду посилання на пошкодження транспортного засобу «HYUNDAI ELANTRA», державний номер - АН5540НМ, під керуванням водія ОСОБА_5, та визнання останньої потерпілою, внаслідок вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП; в іншій частині постанову місцевого суду залишено без змін /а.с. 93-94/.

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 80 ЦПК України регламентовано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або юридичної особи, підлягають відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої є неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до абз. 1 п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на вазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини».

Протиправність дій відповідача ОСОБА_6, як водія транспортного засобу «RENAULT CLIO SYMBOL», державний номер НОМЕР_3, та наявність причинно-наслідкового звязку між діями останнього та завданням шкоди транспортному засобу позивачки не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Крім того, суд зауважує, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09.08.2017 року, за клопотанням представника позивачки по справі було призначено судову автотехнічну експертизу, однак 21.03.2018 року до суду надійшло повідомлення в.о. директора Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_7 № 2549/2616 від 14.03.2018 року про неможливість надати висновок експертизи, на підставі ст. 86 ЦПК України, та п. 1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом МЮУ № 53/5 від 08.10.1998 року, у звязку з несплатою вартості експертизи протягом 45 днів /а.с. 173/.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у частині стягнення матеріальної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сімї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п.5 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року, зі змінами, внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Беручи до уваги, що факт завдання шкоди позивачці неправомірними діями відповідача ОСОБА_6 не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, вимоги ОСОБА_5 про стягнення на її користь суми моральної шкоди в розмірі 2500,00 гривень також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесені позивачкою судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 1167 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», постановою Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року, зі змінами, внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст. ст. 2, 80, 81, 137, 141, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське», треті особи: Комунальне підприємство «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління», ОСОБА_4, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.Г. Шатілова