Постанова

Іменем України

16 липня 2018 року

м. Київ

справа № 635/8704/16-ц

провадження № 61-15001св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

третя особа - служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Харківського районного суду Харківської області у складі судді Шинкарчука Я. А. від 01 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Бровченка І. О., Кружиліної О. А., Хорошевського О. М. від 30 січня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа - служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області,про позбавлення батьківських прав.

Позовна заява мотивована тим, що з 25 квітня 1998 року ОСОБА_4 й ОСОБА_6 перебували у шлюбі, який на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2015 року розірвано.

У цьому шлюбі в них народився син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу залишився проживати з батьком, мачухою та сестрою за адресою: АДРЕСА_1. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення, в сім'ї склалися стійкі доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйняттю життя та оточуючих людей.

Із жовтня 2014 року ОСОБА_6 життям дитини не цікавилася, не телефонувала, не виявляла бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у його вихованні, не виконувала обов'язку матері утримувати дитину. ОСОБА_6 не піклується про фізичний і духовний розвиток ОСОБА_5, його навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, взагалі не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання дитиною освіти.

Крім того, станом на 20 жовтня 2016 року в неї була наявна заборгованість у розмірі 11 тис. 46 грн. 30 коп. зі сплати аліментів, установлених рішенням Харківського районного суду Харківської області від 28 квітня 2016 року.

У зв'язку з викладеним, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили суд позбавити батьківських прав ОСОБА_6 стосовно неповнолітнього сина - ОСОБА_5

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01 грудня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не надано належних та допустимих доказів свідомого ухилення ОСОБА_6 від участі у вихованні дитини, що давало б підстави для можливості застосування до неї такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Матеріали справи не містять доказів, на підставі яких можна дійти до безперечного висновку про те, що ОСОБА_6 злісно ухиляється від участі у вихованні дитини.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 30 січня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 відхилено. Рішення Харківського районного суду Харківської області від 01 грудня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а ОСОБА_6 категорично заперечує проти позбавлення її батьківських прав, прагне брати участь у вихованні дитини, тому позбавлення їїбатьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_5 є передчасним. Розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

У касаційних скаргах, поданих у березні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять скасувати судові рішення й ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги мотивовані тим, що суди дійшли висновку про відмову в задоволенні позову за відсутності доказів у матеріалах справи на підтвердження наявності перешкод для виконання матір'ю батьківських обов'язків. Разом з тим, ними надано належні й достатні докази ухилення ОСОБА_6 від виконання батьківських обов'язків, такі як: відповіді на адвокатські запити завідувача поштового відділення від 05 грудня 2016 року, Амбулаторії загальної практики - сімейної медицини с. Мала Рогань Харківського району Харківської області від 07 грудня 2016 року, довідку Харківської гімназії № 178 «Освіта» Харківської міської ради від 05 грудня 2016 року, характеристику учня вказаної гімназії від 05 грудня 2016 року, постанову про відкриття виконавчого провадження від 23 червня 2016 року; відповідь Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 21 жовтня 2016 року про наявність у ОСОБА_6 заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 11 тис. 46 грн 30 коп. станом на 20 жовтня 2016 року.

Крім того, судами не надано оцінки думці дитини і не враховано висновок органу опіки і піклування щодо доцільності позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав, який підтримував орган опіки і піклування в судових засіданнях.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

11 травня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційні скарги задоволенню не підлягають.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2015 року шлюб, зареєстрований 25 квітня 1998 року між ОСОБА_6. та ОСОБА_4 розірвано.

У шлюбі ОСОБА_6. та ОСОБА_4народилася дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 14 вересня 2000 року.

ОСОБА_5 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 разом з батьком - ОСОБА_4, дружиною батька - ОСОБА_10, сестрою - ОСОБА_11

Згідно з відповіддю на адвокатський запит від 30 листопада 2016 року завідувача поштового відділення ОСОБА_12, до поштового відділення, за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Мала Рогань, вул. Шкільна, буд. 3, поштова кореспонденція на ім'я ОСОБА_5 від його матері - ОСОБА_6 в період з 01 січня до 01 грудня 2016 року не надходила.

Відповідно до відповідді Амбулаторії загальної практики - сімейної медицини с. Мала Рогань Харківського району Харківської області від 07 грудня 2016 року, отриманої на адвокатський запит від 30 листопада 2016 року, з 2011 року станом здоров'я ОСОБА_5 та його лікуванням займається тільки батько ОСОБА_4, який мешкає разом зі своїм сином. Мати ОСОБА_6 не приймала участь у лікуванні та оздоровленні дитини.

Згідно з довідкою Харківської гімназії № 178 «Освіта» Харківської міської ради Харківської області від 05 грудня 2016 року ОСОБА_5 навчається в цій гімназії в 11-А класі. За період навчання в гімназії мати учня не приходила до школи, не цікавилась успіхами в навчанні та поведінкою сина, не брала участі у роботі батьківських зборів.

У характеристиці ОСОБА_5, учня 11-А класу вказаної гімназії від05 грудня 2016 року вказано, що батько приділяє належну увагу вихованню сина, бере участь у проведенні батьківських зборів.

Відповідно до постанови державного виконавця Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Харчишина О. С. від 23 червня 2016 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 635/9052/15-ц, виданим 28 квітня 2016 року Харківським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 на утримання дочки - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, та сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частки від її заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 грудня 2015 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Згідно з листом Головного управління юстиції у Харківській області від 21 жовтня 2016 року станом на 20 жовтня 2016 року за ОСОБА_6 обліковується заборгованість зі сплати аліментів на суму 11 тис. 46 грн 30 коп.

У висновку, наданому Харківською районною державною адміністрацією Харківської області від 01 року 2017 року вказано, що наявне усунення від виконання батьківських обов'язків з боку ОСОБА_6 стосовно неповнолітнього ОСОБА_5 Виходячи з інтересів ОСОБА_5, Харківська районна державна адміністрація Харківської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_6 стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_5 в судовому порядку.

Указаний висновок не містить відомостей яким чином служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області з'ясовувала взаємовідносини батьків, їх емоційний і психологічних стан та ставлення до участі у вихованні дитини кожного з них. Крім того, відсутня інформація, що службою у справах дітей Харківської районної державної адміністрації вживались необхідні дії і заходи для сприяння налагодженню відносин дитини з матір'ю.

З урахуванням викладеного, конкретних обставин справи та положень частини шостої статті 19 СК України суд вірно не погодився із зазначеним висновком органу опіки та піклування.

Відповідно до відповіді Малороганської ЗОШ І-ІІІ ступенів від 23 лютого 2017 року, наданої на запит адвоката, з якої ОСОБА_5 вибув 27 серпня 2013 року, його мати, ОСОБА_6, за час навчання в школі ОСОБА_5 брала активну участь у вихованні сина, піклувалася про всебічний розвиток дитини, відвідувала батьківські збори, постійно цікавилась успіхами в навчанні дитини, підтримувала зв'язок з класним керівником та адміністрацією шкоди з питань його виховання та навчання.

У відповіді сільського голови Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області від 14 грудня 2017 року зазначено, що в родині ОСОБА_5 склались досить складні взаємовідносини між подружжям, між матір'ю та старшими дітьми. Батькам було рекомендовано відповідально підійти до вирішення проблеми та з урахуванням інтересів дітей, максимально зменшити психологічний стрес для них під час вирішення конфлікту і, насамперед, спробувати вирішити питання взаємовідносин між ними, як подружжям, не вплутуючи в конфлікт неповнолітніх дітей.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (батьки ОСОБА_6) вказали, що були неодноразові спроби ОСОБА_6 налагодити зв'язок з рідними дітьми, зокрема шляхом телефонних розмов, проте такі намагання супроводжувалися відповідними перешкодами зі сторони батька.

Судом також встановлено, що як у ОСОБА_6 (на утримання неповнолітніх сина і дочки, які мешкають із ОСОБА_4), так і в ОСОБА_4 (на утримання неповнолітньої дочки, яка мешкає з ОСОБА_6) наявна заборгованість зі сплати аліментів, розмір якої майже однаковий.

Згідно зі статтею 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання дитини.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У пунктах 15 і 18 указаної постанови зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов'язків.

Суди, розглядаючи та вирішуючи справу, дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наявність перешкод для ОСОБА_6 у прийнятті участі у вихованні дитини через неприязні стосунки з колишнім чоловіком та відсутність беззаперечних і достатніх доказів, які б свідчили про винну поведінку ОСОБА_6 щодо ухилення її від виховання сина, умисного і свідомого нехтування обов'язками матері.

Таким чином, доводи касаційної скарги висновків судів першої й апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 01 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 30 січня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

О.В. Білоконь

Є.В. Синельников