АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року м. Чернівці

Справа №725/121/18

Апеляційний суд Чернівецької області у складі суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Лисака І.Н., Яремка В.В.

секретар Ковальчук Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 квітня 2018 року, (головуючий у 1-й інстанції Іщенко І.В.),

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду 4 квітня 2011 року. Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дитина проживає разом з нею та її батьками у будинку останніх, знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу дитині не надає.

Вказувала, що відповідач одружений, на утриманні має ще одну малолітню дитину, стан його здоровя задовільний, має періодичні достатні заробітки.

Просила стягнути із ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн щомісячно.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 квітня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн щомісячно, але не менше 50%

____________________________________________________________________

Провадження 22ц/794/616/18 Категорія 50

встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 14.02.2018 року до повноліття дитини.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 704 грн 80 коп. судового збору.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає його ухваленим з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Свої доводи мотивує тим, що при визначенні розміру стягуваних аліментів судом, відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, не враховано наявність на його утриманні доньки від другого шлюбу та батьків похилого віку, а також відсутність постійного місця роботи та стабільного доходу.

Крім того, вважає, що при стягненні аліментів у розмірі 1500 грн щомісячно судом фактично покладено на нього обовязок самостійно забезпечувати сина прожитковим мінімумом для дитини відповідного віку, що суперечить обовязку обох батьків утримувати свою дитину.

Просить скасувати рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 квітня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнути аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 930 грн щомісячно.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції повністю не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу у розмірі 1500 грн щомісячно.

Проте повністю погодитися з таким рішенням суду не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому цивільному шлюбі, під час якого народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач ОСОБА_4 із сином та батьками зареєстровані та проживають однією сімєю у будинку останніх по вул. Сумській, 26 у м. Чернівці (а.с. 13).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 1 ст. 184 цього Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

За вимогами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини , стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних,чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до наведеного матеріальне становище платника аліментів є предметом доказування.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 вдруге одружився та на його утриманні перебуває малолітня донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Проте судом першої інстанції при вирішенні спору та ухваленні рішення зазначену обставину не взято до уваги, що призвело до неповного зясування всіх обставин справи.

Разом з тим, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про наявність на утриманні апелянта також непрацездатних батьків, оскільки докази на підтвердження цього не були подані до суду першої інстанції. При цьому апелянтом не було належним чином обґрунтовано наявність обставин, які б перешкодили йому подати такі докази до суду першої інстанції, відтак й передбачених законом підстав для прийняття нових доказів на стадії апеляційного розгляду справи. Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач взагалі не посилався на такі обставини.

З огляду на наведене рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 квітня 2018 року підлягає зміні з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Визначаючи розмір аліментів, колегія суддів враховує потреби дитини з урахуванням її віку, матеріальне становище платника аліментів, його стан здоровя, наявність на утриманні малолітньої доньки та вважає, що слід визначити аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1200 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, із ОСОБА_2 в дохід держави слід сягнутисудовий збір за подання позовної заяви у розмірі 563 грн 84 коп.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 квітня 2018 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1200 гривень, але не менше ніж 50

відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 563 грн 84 коп.

У решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 3 серпня 2018 року.

Головуючий

Судді: