Справа № 361/3275/18
Провадження № 4-с/361/54/18
У Х В А Л А

03 серпня 2018 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Радзівіл А.Г.

за участю секретаря Бас Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження, зобовязання поновити провадження та стягнути недоотримані суми,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2018 року скаржник звернувся до суду із скаргою в якій просить скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 16 травня 2018 року ВП № 53833696, зобовязати відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області поновити виконавче провадження ВП № 53833696 та стягнути з Броварського обєднаного управління Пенсійного фонду України недоотримані суми пенсії за період з 01 січня 2014 року по 31 липня 2016 року, з 01.01.2016 року по 31.09.2017 року на загальну суму 79453 грн. 32 коп. по виконавчому листу № 2-2517/10 виданому 18 січня 2017 року Броварським міськрайонним судом Київської області.

В судове засідання скаржник не зявився, до суду подав заяву про можливість проводити розгляд у його відсутності.

Суд, розглянувши у судовому засіданні скаргу, дійшов наступного висновку.

Відповідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

В пунктах 1, 4, 5, 12, 13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах зазначається, що відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року .

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до статті 383 ЦПК, частини першої статті 12, частини четвертої статті 82 Закону про виконавче провадження право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника.

Враховуючи положення статті 383 ЦПК, суб'єктом оскарження може бути державний виконавець чи інша посадова особа державної виконавчої служби, які представляють орган державної виконавчої служби, зазначений у статті 3 Закону України "Про державну виконавчу службу", оскільки відповідно до частини другої статті 4 цього Закону державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК), незалежно від місця виконання судового рішення.

Скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК.

З 15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, але вказані в Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах норми знайшли свої відображення і у нормах які набрали чинності і в новій редакції Цивільного процесуального Кодексу України щодо порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державної виконавчої служби або приватного виконавця, державного виконавця.

Таким чином, розглянувши вказану скаргу із її змісту вбачається, що вона подана з порушенням норм чинного законодавства, а саме не відповідає ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

Зокрема, в змісті поданої скарги не вказаний як заінтересована особа державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, рішення (постанову) якого оскаржує скаржник, із зазначенням прізвища, імя, по-батькові, адреси місця роботи; зміст оскаржуваного рішення, державного виконавця та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, на підставі яких можливо суду дійти висновку, що оскаржувана постанова про закриття виконавчого провадження винесена неправомірно і підлягає скасуванню.

Також в скарзі заявник просить стягнути з Броварського обєднаного управління Пенсійного фонду України недоотримані суми пенсії за період з 01 січня 2014 року по 31 липня 2016 року, з 01.01.2016 року по 31.09.2017 року на загальну суму 79453 грн. 32 коп. по виконавчому листу № 2-2517/10 виданому 18 січня 2017 року Броварським міськрайонним судом Київської області, що суперечить змісту ст. 447 ЦПК України, оскільки в даному разі подана скарга на рішення державного виконавця, тому зважаючи на вищевказану норму скаржнику необхідно уточнити зміст позовних вимог в цій частині.

Згідно із ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення.

Відповідно ч. 11 ст. 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Враховуючи наведене, вважаю, що позовну заяву слід залишити без руху, надавши скаржнику термін для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження, зобовязання поновити провадження та стягнення недоотриманих сум, - залишити без руху.

Вказані недоліки, зазначені в описовій частині ухвали, слід усунути в строк який не може перевищувати пяти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Якщо недоліки не будуть усунуті в зазначений в ухвалі строк, скарга відповідно п.8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України може бути залишена без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Радзівіл А.Г.