Єдиний унікальний номер 243/659/18 Номер провадження 22-ц/775/1128/2018
Головуючий у 1 інстанції Мінаєв І.М.
Доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів: Азевича В.Б., Тимченко О.О.

за участі секретаря судового засідання Кіпрік Х.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області в м.Бахмут цивільну справу №243/659/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Слов?янського міського центру зайнятості, ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області,

на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2018 року (суддя Мінаєв І.М.), ухваленого в приміщенні суду в м. Слов'янську Донецької області, повний текст судового рішення складено 23 травня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

29 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Слов?янський міський центр зайнятості, ОСОБА_2, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що він відповідно наказу №674-п від 01 серпня 2017 року працював на посаді заступника начальника Слов?янського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. Наказом начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області № 1305-п від 20 грудня 2017 року звільнений з посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, з яким ознайомлено позивача під підпис 29 грудня 2017 року.

Відповідно до штатного розпису, затвердженого начальником Управління виконавчої дирекції ФСС України в Донецькій області 01 серпня 2017 року, посад «заступник начальника Слов?янського відділення Управління виконавчої дирекції ФСС України в Донецькій області» було дві одиниці, які відрізнялись між собою розподілом функціональних обов?язків, одну з яких займав позивач, іншу третя особа ОСОБА_2

До його (позивача) функціональних обов`язків входило, зокрема, координація та контроль діяльності сектору страхових експертів з охорони праці.

27 жовтня 2017 року відповідачем письмово доведено до його відома попередження про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема, про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які втуплять в дію з 01 січня 2018 року та про можливе майбутнє вивільнення.

13 грудня 2017 року позивач був запрошений на засідання комісії зі скорочення працівників управління та відділень Управління виконавчої дирекції ФСС України в Донецькій області. На цьому засіданні голова комісії усно повідомив, що посада позивача відповідно до постанови правління Фонду соціального страхування України №50 від 10 жовтня 2017 року скорочується з 01 січня 2018 року. ОСОБА_1 не погодився з запропонованою посадою заступника начальника відділу профілактики страхових випадків, оскільки, отримане ним попередження стосувалося змін в роботі відповідно до ст.32 КЗпП України, яке містило попередження про можливе майбутнє вивільнення, його не було ознайомлено з наказом про скорочення посади.

Позивач зазначає, що посада, яку він обіймав на день звільнення, не була скорочена, а лише змінено її назву на «заступник начальника відділення - начальник відділу страхових експертів з охорони праці», збільшено посадовий оклад. До звільнення позивач координував та контролював діяльність сектору страхових експертів з охорони праці, який з 01 січня 2018 року став іменуватися не як «сектор» страхових експертів з охорони праці, а як «відділ». Загальна чисельність працівників до скорочення штату складала 35 одиниць, а після - 43. Вищевказане свідчить, що на підприємстві з 01 січня 2018 року відбулася зміна в організації виробництва та зміна істотних умов.

У зв`язку із цим ОСОБА_1 на підставі статей 5-1, 32, 40, 42, 49-2, 235 КЗпП України, просив скасувати наказ начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області №1305-п від 20 грудня 2017 року про його звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України, поновити його в Слов?янському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на посаді заступника начальника відділення - начальника відділу страхових експертів з охорони праці, стягнути з відповідача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29 грудня 2017 року по день ухвалення рішення суду та понесені ним судові витрати (а.с.1-5, 90-96 т.1).

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2018 року позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Слов?янський міський центр зайнятості, ОСОБА_2, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задоволено частково.

Скасовано наказ начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області №1305-п від 20.12.17р. про звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 в Слов?янському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на посаді заступника начальника Слов?янського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. Стягнуто з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29 грудня 2017 року по день ухвалення судом рішення 26972,14грн, з яких підлягають утриманню податки і обов'язкові платежі. Стягнуто з відповідача на користь Слов?янського міського центру зайнятості суму виплаченого ОСОБА_1 забезпечення за період з 30 січня 2018 року до 15 травня 2018 року в розмірі 25009,02 грн. Стягнуто з відповідача судовий збір у розмірі 1409,60грн. та на користь ОСОБА_1 суму понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката 7539,82грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі у відповідності до положень ч.7 ст.235 КЗпП України та п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України.

Не погодившись з рішенням суду відповідачем управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення судом під час розгляду справи норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, зазначивши в п.п.27, 46 оскаржуваного рішення про збільшення посад з 01 січня 2018 року з 35 до 43, не врахував, що Слов`янському відділенню наказом Управління №272 від 26 жовтня 2017 року «Про припинення діяльності відділень» передано виконання повноважень дев`яти відділень, діяльність яких була припинена, що призвело до збільшення рівня навантаження на посадових осіб Слов`янського відділення та обумовило необхідність збільшення кількості штатних посад. Висновок суду про те, що «… працівник повинен бути повідомлений не про можливе звільнення, а про наступне звільнення» (п.50 оскаржуваного рішення), є помилковим, оскільки законом не встановлено ані форму, ані порядок попередження працівників про вивільнення, тому відповідач керувався словосполученням «можливе вивільнення», що не суперечить нормам діючого законодавства.

Висновок суду, викладений в п.51 рішення про те, що попередження повинно містити конкретну календарну дату припинення трудових правовідносин з працівником, суперечить ст.49-2 КЗпП України, відповідно до норми якої про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Відповідачем також було дотримані вимоги частини 3 ст.49-2 КЗпП України та запропоновано позивачу зайняти посаду заступника начальника відділу профілактики страхових випадків - страхового експерта з охорони праці, що відповідає його професії/кваліфікації. Трудові відносини з позивачем припинено через його відмову зайняти запропоновану посаду.

Безпідставними, необґрунтованими та сумнівними є висновки суду щодо нерівнозначності посади заступника начальника відділу профілактики страхових випадків - страхового експерта (Управління) посаді заступника начальника відділення - начальника відділу страхових експертів з охорони праці (Відділення), оскільки позивачу було запропоновано зайняти посаду в Управлінні, яке є органом вищого рівня ніж Відділення, та зазначена посада входить до структури управління.

Висновки суду наведені в п.53 мотивувальної частини судового рішення, щодо запропонування відповідачем позивачу зайняти посаду, яка не передбачена штатним розписом Відділення, є незрозумілими та необ`єктивними, оскільки ОСОБА_1 було запропоновано зайняти посаду, яка передбачена штатним розписом Управління, що вводився в дію з 01 січня 2018 року. Факт наявності чи виникнення вакантних посад з моменту вручення позивачу повідомлення про вивільнення до дати фактичного припинення трудових відносин не є свідченням наявності у роботодавця можливості надання пропозицій щодо їх зайняття.

Висновок суду про те, що роботодавцем грубо порушено трудові права позивача є суб`єктивним та упередженим, оскільки судом не було встановлено, що звільнення відбулося із злісних мотивів, особистих неприязних стосунків, систематичного вчинення відповідачем порушення прав найманого працівника, тощо.

Ухвалюючи рішення про поновлення позивача на роботі, суд не врахував, що посада, на яку його поновлено, фактично скорочена і не передбачена штатним розписом, введеним в дію з 01 січня 2018 року.

Скаржник також не погодився з рішенням суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також судового збору, оскільки ці вимоги є похідними від вимоги про поновлення на роботі. Щодо рішення суду в частині стягнення з Управління на користь Слов`янського міського центру зайнятості суми виплаченого позивачу забезпечення на випадок безробіття, зазначає, що в даному випадку суд вийшов за межі позовних вимог.

13 липня 2018 року до Апеляційного суду Донецької області надійшов відзив Слов?янського міського центру зайнятості, в якому він просить залишити без змін рішення суду першої інстанції посилаючись на те, що пунктом 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду утримується із роботодавця. Вважає, що сума, яка була отримана позивачем, як допомога по безробіттю, повинна бути повернута відповідачем Слов?янському міському центру зайнятості.

17 липня 2018 року до Апеляційного суду Донецької області надійшов відзив ОСОБА_1, в якому він зазначив, що відповідно до постанови правління Фонду №47 від 12 вересня 2017 року «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», затверджено граничну чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів у кількості 5192 штатні одиниці шляхом скорочення одиниць в робочих органах, які залишися на тимчасово окупованій території Донецької області, тоді як чисельність кожного робочого органу на території України збільшилась. Наказ №272 від 20 жовтня 2017 року «Про припинення діяльності відділень», на який посилається апелянт, не може бути прийнято судом апеляційної інстанції як належний та допустимий доказ, оскільки відповідачем не було подано його в суд першої інстанції. Посилання скаржника на неправильне застосування судом норм матеріального права в частині мотивування невідповідність попередження формі та змісту, визначеному частиною 3 ст.32, частиною 1 ст.49-2 КЗпП України, підлягає відхиленню, оскільки воно не містить попередження про вивільнення, як на невідворотну подію, а лише зазначає «можливе вивільнення». Суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо порушення відповідачем частини 1 ст. 42 КЗпП України, не надання ним доказів наявності у ОСОБА_2 переважного права залишення на роботі. Висновок суду про поновлення позивача на попередній посаді відповідає ст.6 ЦК України.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу третя особа ОСОБА_2 не скористався.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017, Апеляційний суд Донецької області ліквідовано.

Частиною 6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» визначено, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8 п. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Позивач в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, рішення суду без змін.

Треті особи що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Слов?янський міський центр зайнятості, ОСОБА_2, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності (т.2 а.с.8, 12).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідача, позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 знаходився в трудових відносинах з відповідачем:

- з 06.10.2011 року працював виконуючим обов'язки начальника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань у м.Слов?янську;

- з 08.01.2013 року позивача призначено начальником відділення виконавчої дирекції Фонду у м.Слов?янськ;

- з 31.07.2017 року у зв'язку з реорганізацією Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, звільнено з посади за переведенням до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області;

- з 01.08.2017 року ОСОБА_1 на підставі наказу №674-к від 01.08.2017р. призначений на посаду заступника начальника Слов?янського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області,

що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1, виданої на ім?я ОСОБА_1 (т.1 а.с.104-106).

27 жовтня 2017 року позивача ОСОБА_1 було письмово попереджено про зміни в організації виробництва і праці, зміну істотних умов праці Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та відділень, зокрема, про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступлять в дію з 01.01.2018 р. та про можливе майбутнє вивільнення (т.1 а.с.10).

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з скорочення працівників управління та відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області №1 від 13.12.2017р., позивачу запропоновано переведення на посаду заступника начальника відділу профілактики страхових випадків - страхового експерта з охорони праці управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, з чим останній не погодився, про що зазначив 14.12.2017р. у вказаному протоколі (т.1 а.с.11).

Наказом управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області Фонду соціального страхування України №1305-п від 20.12.2017р. заступника начальника Слов?янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області ОСОБА_1 звільнено з 29.12.2017р. за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників відділення (т.1 а.с.12).

Відповідно до інформації Слов'янського міського центру зайнятості, що міститься у відповіді на адвокатський запит, 30.01.2018р. управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, на виконання положення п.4 ч.3 ст.50 Закону України «Про зайнятість населення» та наказу Міністерства соціальної політики №317 від 31.05.2013р., надавало Слов?янському міському центру зайнятості форму звітності № 4-ПН «Інформацію про заплановане масове вивільнення працівників у зв?язку зі змінами в організації виробництва і праці» 10.11.2017р., про що зроблено запис у Журналі реєстрації підприємств, організацій, установ про заплановане масове вивільнення працівників (т.1 а.с.48, 49).

ОСОБА_1 з січня 2018р. перебуває на обліку в Слов?янському міському центрі зайнятості як безробітний та отримує допомогу по безробіттю. За відомостями Центру від 02.04.2018р., за період з 30.01.2018р. по 15.05.2018р. позивачу виплачено матеріальне забезпечення на випадок безробіття у сумі 25009,02грн. (т.1 а.с.167).

Після звільнення, 02.02.2018р. та 22.02.2018р. відповідачем було надіслано ОСОБА_1 листи №01-07/4-18 та №01-07/19-53 відповідно, в яких на підставі положень ст.42-1 КЗпП України було запропоновано зайняти посади: завідувача сектору розслідування нещасних випадків та профзахворювань відділу з профілактики страхових випадків (посадовий оклад 9000грн.), або посаду головного спеціаліста відділу управління за любим статутним напрямком діяльності Фонду, завідувача сектору розслідування нещасних випадків та профзахворювань відділу профілактики страхових випадків, завідувача сектору по роботі зі зверненнями страхувальників та застрахованих осіб відділу страхових виплат та матеріального забезпечення, завідувача сектору телекомунікаційних послуг та мережевого обладнання відділу інформаційних технологій, або посаду головного спеціаліста відділу управління за любим статутним напрямком діяльності Фонду (т.1 а.с.59, 60).

Відповідно до відомостей Управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області №07-28/105 від 22.03.18р., наданих на виконання ухвали суду від 28.02.18р., станом з 13.12.17р. по 20.12.17р. було затверджено 35 штатних посад (зайнятих місць 32 шт. од., вільних - 3 шт. од., а саме: головний спеціаліст - бухгалтер у відділі бухгалтерського обліку, головний спеціаліст у відділі страхових виплат, головний спеціаліст-юрисконсульт у секторі юридичної роботи), посадовий оклад заступників начальника Слов?янського відділення управління станом на 13.12.17р., 20.12.17р. складав 5890грн. на місяць.

Станом на 01.01.2018 р. було затверджено 43 штатні посади (зайнятих місць 40 шт. од., вільних - 3 шт. од., а саме: головний спеціаліст сектору обліку страхувальників відділу роботи з потерпілими, головний спеціаліст відділу з організації медичної реабілітації, головний спеціаліст юридичного сектору), посадовий оклад заступника начальника відділення - начальника відділу страхових експертів з охорони праці, заступника начальника відділення - начальника відділу роботи з потерпілими, заступника начальника відділення - начальника адміністративно-господарського відділу, складає 12160грн. на місяць. Окрема посада заступника начальника Слов?янського відділення управління з 01.01.2018 р. штатним розкладом не передбачена (т.1 а.с.74,75).

Судом також встановлено, відповідно до штатного розпису Слов'янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, затвердженого начальником управління 01.08.2017р., у відділенні передбачено 2 штатних посади заступника начальника відділення, а також посади заступника начальника відділення - начальника відділу страхових виплат та заступника начальника відділення - начальника відділу обліку страхувальників (т.1 а.с.76).

Відповідно до штатного розпису Слов?янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області з 01.01.2018р., затвердженого начальником управління, у відділенні передбачено наступні посади заступників начальника відділення: заступник начальника відділення - начальник відділу страхових експертів з охорони праці, заступник начальника відділення - начальник відділу роботи з потерпілими, заступник начальника відділення - начальник адміністративно-господарського відділу, тобто 3 посади заступника начальника відділення з суміщенням (т.1 а.с.77).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у Слов'янському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, на підставі Постанов Правління Фонду №47 від 12.09.2017р., №50 від 10.10.2017р., №51 від 10.10.2017 р., №52 від 10.10.2017р., з 01.01.2018 року відбулася зміна істотних умов праці, яка була викликана змінами в організації виробництва і праці, зокрема, мало місце скорочення посади заступника начальника відділення, що супроводжувалося перерозподілом повноважень штатної одиниці заступника начальника відділення між заступником начальника відділення - начальником відділу страхових експертів з охорони праці та заступником начальника відділення - начальником відділу роботи з потерпілими. Про заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці було повідомлено Слов'янський міський центр зайнятості у відповідності до положень ч.3 ст.49-2 КЗпП України.

Суд прийшов до висновку що, попереджаючи позивача про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та «можливе майбутнє вивільнення» (т.1 а.с.10) роботодавцем не дотримано вимог закону. В обґрунтування суд послався на вимоги ч.3 ст.32, ч.1 ст.49-2 КЗпП України, якими закріплено обов?язок останнього (роботодавця) повідомити працівника про зазначені зміни не пізніше ніж за два місяці. В законі не міститься поняття «можливе вивільнення», працівник повинен бути повідомлений не про можливе звільнення, а про наступне звільнення за для усвідомлення, що з настанням певної календарної дати його трудові відносини з роботодавцем будуть припинені.

На переконання суду, комісією з скорочення працівників управління та відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області 13 грудня 2017 року ОСОБА_1 було запропоновано переведення на посаду заступника начальника відділу профілактики страхових випадків - страхового експерта з охорони праці (т.1 а.с.11). Однак вказана посада, як зазначив суд, не була передбачена штатним розписом від 01.08.2017р., та штатним розписом від 01.01.2018р. (у штатному розписі від 01.01.2018р. наявна посада заступника начальника відділення - начальника відділу страхових експертів з охорони праці та 2 посади страхового експерта з охорони праці). Суд зазначив, що посади заступника начальника відділу профілактики страхових випадків - страхового експерта є нерівнозначною посаді заступника начальника відділення - начальника відділу страхових експертів з охорони праці (передбачена штатним розписом 01.01.2018р.), оскільки відділом є структурний підрозділ відділення (Слов?янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування).

Суд також зазначив, що в ході розгляду справи встановлено наявність станом з 13.12.2017р. по 20.17.2017р. у Слов?янському відділенні 3 вакантних посад, а саме: головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку, головного спеціаліста відділу страхових виплат та головного спеціаліста-юрисконсульта сектору юридичної роботи (т.1 а.с.74, 75). Вказані посади позивачу запропоновано не було.

Крім того, ч.1 ст.42 КЗпП України закріплено переважне право залишення на роботі працівника з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці при скороченні чисельності чи штату працівників у зв?язку зі змінами в організації виробництва і праці. Аналізуючи та надаючи оцінку обставинам справи, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач не довів наявність підстав для переважного права на залишення на роботі у іншої особи, зокрема, у іншого заступника ОСОБА_2 (третя особа по справі).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Стаття 368 частина 1 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017), справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Стаття 263 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017), судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 367 частина 1 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату працівників.

Звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу (ч.2 ст.40 КЗпП України).

Статтею 141 КЗпП України передбачено, при звільненні працівників у зв'язку зі скороченням чисельності або штату повинні додержуватись правила щодо переведення звільнених працівників на іншу роботу при наявності вакантних робочих місць (посад) і згоди працівників.

Згідно із частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду України у Постанові «Про практику розгляду судами трудових спорів» : - розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

В судовому засіданні встановлено, та не заперечується учасниками справи, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема, зміна системи оплати та стимулювання праці, розміру посадових окладів, зміна найменування посад, скорочення чисельності або штату працівників, що призвело до масового їх вивільнення. У штатному розписі Слов'янського відділення було виключено посаду заступника начальника відділення.

Позивача про даний факт було повідомлено 27.10.17р. з попередженням про можливе майбутнє вивільнення (т.1. а.с.10).

Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим довід апеляційної скарги про те, що законом не встановлено ані форму, ані порядок попередження працівників про вивільнення. Тому попередження позивача з зазначенням «можливе майбутнє вивільнення» та без зазначення конкретної дати, не суперечить нормам діючого законодавства. Статтею 49-2 КЗпП України лише встановлено строк - «про наступне вивільнення працівник повинен бути персонально попереджений не пізніше ніж за два місяці».

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги про дотримання відповідачем при звільненні вимог ч.3 ст.49-2 КЗпП та пропонування позивачу відповідної посади також є прийнятними і заслуговують на увагу.

Так, з копії витягу з протоколу №1 від 13.12.17р. (т.1. а.с11) вбачається, що позивачу запропоновано переведення на посаду заступника начальника відділу профілактики страхових випадків - страхового експерта з охорони праці управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. З даною пропозицією позивач не погодився.

Судом досліджувались докази (штатні розписи) на підтвердження наявних посад у Слов'янському відділенні Фонду станом на 01.08.17р. та 01.01.18р. (т.1 а.с.76, 77). Зокрема встановлено, що затвердженим 01.08.17р. штатним розписом у відділенні передбачено 2 штатних посади заступника начальника відділення, одну з яких займав позивач. Також є 2 посади заступників із суміщенням, а саме: заступник начальника відділення - начальник відділу страхових виплат, та заступника начальника відділення - начальника відділу обліку страхувальників (т.1 а.с.76).

Штатним розписом Слов?янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області з 01.01.2018р., затвердженого начальником управління, у відділенні передбачено посади 3 заступників начальника відділення - начальників відділів: заступник начальника відділення - начальник відділу страхових експертів з охорони праці, заступник начальника відділення - начальник відділу роботи з потерпілими, заступник начальника відділення - начальник адміністративно-господарського відділу (т.1 а.с.77). З даного штатного розпису вбачається, що посади заступників начальників відділення відсутні.

Суд в своєму рішенні зазначив про нерівнозначність посади заступника начальника відділу профілактики страхових випадків - страхового експерта посаді заступника начальника відділення - начальника відділу страхових експертів з охорони праці (передбачена штатним розписом 01.01.18р.), адже відділом є структурний підрозділ відділення (Слов?янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування). Дійсно вказані посади є нерівнозначними, оскільки з матеріалів справи та наданих сторонами в судовому засіданні апеляційного суду пояснень, вбачається, що запропонована позивачу посада заступника начальника відділу профілактики страхових - страхового експерта з охорони праці управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області фактично є вищою, оскільки це посада в обласному управлінні, яке є керівним органом по відношенню до відділення. Відмова позивача, згідно наданих ним в суді пояснень, обумовлена бажанням залишитись працювати у відділенні на посаді аналогічній посаді яку він раніше займав і яка з 01.01.2018р. відсутня у штатному розписі відділення.

Згідно ст.42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Проте, на думку колегії суддів, висновок про обґрунтованість доводів позивача про наявність у нього переваги в порівнянні з іншими заступниками що працювали на час його звільнення, зокрема, перед третьою особою по справі ОСОБА_2, по строку роботи в установі і як слід більш високої кваліфікації, не є переконливим доказом, що позивач відноситься до категорії осіб зазначених в ст.42 КЗпП України, інших доказів позивачем суду не надано. Крім того, судом першої інстанції встановлено, що посадові обов'язки позивача, які він мав до часу звільнення, з 01.01.189р. було розподілено між ОСОБА_2 (заступником начальника відділення - начальника відділу страхових експертів з охорони праці) та ОСОБА_4 (заступником начальника відділення - начальника відділу роботи з потерпілими), з приводу кваліфікації та продуктивності праці якої позивач доводів не наводить.

Згідно довідки наданої на виконання ухвали суду, станом з 13.12.17р. по 20.12.17р. у Слов'янському відділенні Фонду було три вакантні посади: головного спеціаліста - бухгалтера, головного спеціаліста у відділі страхових виплат, головного спеціаліста - юристконсульта. Станом на 01.01.18р. також три вільні посади: головного спеціаліста відділу з організації медичної реабілітації, головного спеціаліста сектору обліку страхувальників відділу роботи з потерпілими, головного спеціаліста юридичного сектору.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачем було запропоновано позивачу саме зазначені вище посади.

Разом з тим, окрім запропонованої позивачу 14.12.17р. посади заступника начальника відділу профілактики страхових випадків - страхового експерта з охорони праці управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області, відповідач листом від 02.02.18р. запропонував ОСОБА_1 зайняти посаду завідувача сектору розслідування нещасних випадків та профзахворювань відділу з профілактики страхових випадків (посадовий оклад 9000 грн.), або посаду головного спеціаліста відділу управління за любим статутним напрямком діяльності Фонду (т.1 а.с.60). Окрім того, листом від 22.02.18р. ОСОБА_1 запропоновано одну з посад, а саме: завідувач сектору розслідування нещасних випадків та профзахворювань відділу профілактики страхових випадків, завідувач сектору по роботі зі зверненнями страхувальників та застрахованих осіб відділу страхових виплат та матеріального забезпечення, завідувач сектору телекомунікаційних послуг та мережевого обладнання відділу інформаційних технологій, або посаду головного спеціаліста відділу управління за любим статутним напрямком діяльності Фонду (т.1 а.с.59).

Судом в рішенні правильно зазначено, що роботодавець має право визначати перелік посад за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Окрім того, позивач в судовому засіданні зазначив, що у разі запропонування йому інших посад (головного спеціаліста - бухгалтера, головного спеціаліста у відділі страхових виплат, головного спеціаліста - юрисконсульта) окрім посади аналогічної посаді заступника начальника відділення, він не погодився би з цією пропозицією.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду щодо фактичного збільшення штатної чисельності працівників Слов'янського відділення фонду є необґрунтованими, і судом першої інстанції надана правильна оцінка процесу змін в організації праці, істотних умов праці, зокрема змін системи оплати праці, систем стимулювання праці та скорочення чисельності в цілому в роботі управлінь та відділень Фонду соціального страхування України, на виконання Постанов Правління Фонду №47 від 12.09.17р., №50 від 10.10.17р., №51 від 10.10.17р., №52 від 10.10.17р. та доводи позивача в обґрунтування позовних вимог про відсутність скорочення посад, а наявність лише змін в повноваженнях (зокрема заступників відділень) та змін організації праці - відхилено (п.47, п.49 рішення).

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства, а саме п.1 ч.1 ст.40, ст.49-2 КЗпП України. Рішення суду в частині скасування наказу про звільнення позивача та поновлення його на роботі підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Оскільки інші позовні вимоги, зокрема, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від основної вимоги про поновлення на роботі, то і останні задоволенню не підлягають, а рішення в цій частині також підлягає скасуванню.

Щодо рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь третьої особи - Слов`янського міського центру зайнятості суми виплаченого позивачу забезпечення на випадок безробіття, колегія зазначає, що воно ухвалене в порушення норм процесуального права, оскільки суд вийшов за межі позовних вимог, та по суті задовольнив вимогу яка позивачем заявлена не була, а третя сторона Слов?янський міський центр зайнятості не має статусу учасника справи, яка заявляє самостійні вимоги і їх не заявляла.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 7 ст.141 ЦПК передбачено, що у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла до висновку про задоволення апеляційної скарги та відмови у задоволенні позову позивача, якого звільнено від сплати судового збору, то управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області слід компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України суму сплаченого при поданні апеляційної скарги судового збору в розмірі 2114,40грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області задовольнити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Слов?янського міського центру зайнятості, ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовити.

Компенсувати Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області за рахунок держави сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір в розмірі 2114 (дві тисячі сто чотирнадцять)грн. 40коп. в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Агєєв

Судді: В.Б. Азевич

О.О. Тимченко

Повне судове рішення складено 9 серпня 2018 року.

Головуючий: О.В. Агєєв