РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018

м.Харків

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря-Тущенко Т.В.

Справа № 639/3998/17

Провадження 2/639/240/18

Учасники справи:

позивач-ОСОБА_1

відповідач-ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа-Служба у справах дітей Краснокутської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач- ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, 3 особа-Служба у справах дітей Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.В обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що на протязі тривалого часу відповідач не займається утриманням та вихованням дитини, не цікавиться життям сина, його навчанням, жодного разу не привітав з днем народження або будь-яким святом, намірів спілкуватися з дитиною не виявляє, не піклується про фізичний і духовний її розвиток, не проявляє ніякої батьківської турботи та самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Всі питання з виховання та утримання дитини, забезпечення гідних умов проживання та гармонійного розвитку вирішуються позивачем самостійно , без участі та підтримки з боку відповідача.

В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечував, пояснивши, що після того, як подружжя стало проживати окремо, він навідував сина приблизно раз у квартал, подарував йому велосипед, проте з ОСОБА_1 виникали сварки, тому з метою не травмувати дитини перестав приїжджати, не телефонував, сина з 2013 р. не бачив, його вихованням не займався і дитина його не знає.Приблизно рік аліменти не сплачував, а потім у нього стали відраховувати утримання з пенсії, як інваліда 3 групи. Оскільки він одружився та йому треба було працювати, не звертався до управління служби у справах дітей з приводу встановлення днів та часів побачення з дитиною або з будь-якими іншими заявами стосовно дитини. Вважає, що оскільки він сплачує за рішенням суду аліменти, то ця обставина виключає можливість позбавлення його батьківських прав.

Представник 3-особи- Служба у справах дітей Краснокутської районної державної адміністрації направила суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, а також висновок комісії з питань захисту прав дитини про доцільність позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступного.

За приписами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно до вимог ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст.164 ч.1 п. 2 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками ( п.п.15 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.06.2011 р., мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матір'ю у смт. Краснокутськ у будинку, що належить на праві власності матері позивача. Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 19.02.2013 р. шлюб між сторонами розірвано. З вересня 2012 р. з відповідача стягнуто за відповідним рішенням суду аліменти.

Як випливає з пояснень позивача та визнано відповідачем, з 2013 р. ОСОБА_2сина не бачив, не відвідував його , не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 12.03.2018 р., проведеного за адресою АДРЕСА_1, в будинку проживає ОСОБА_1 разом з малолітнім сином ОСОБА_4, 2011 р. народження. Будинок належить матері позивача ОСОБА_5 та має усі комунальні зручності. Дитина має окрему кімнату, місце для сну, ігор, занять, одягом забезпечена.Таким чином, умови проживання дитини є цілком задовільними.

З актів, складених у 2017 р. та 2018 р. сусідами по будинку позивача випливає, що з 2013 р. батько дитини з сім'єю не проживає, не бере участі у вихованні сина, не цікавиться успіхами та проблемами дитини, син навіть не пам'ятає батька.

Також на підтвердження ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов'язків позивачем надано довідки центру первинної медико-санітарної допомоги Краснокутського району, відповідно до яких дитина ОСОБА_4 перебуває на диспансерному обліку, потребує домашнього догляду, має хронічне захворювання. Як пояснила позивач син спостерігається у отоларинголога, кардіолога, страждає захворюванням ендокринної системи, астмою. Батько дитини не цікавився станом здоров'я сина, до лікарів з цього приводу не звертався . Дані обставини в судовому засідання відповідач не заперечував.

З характеристики вихованця старшої групи Комунального закладу «Харківський санаторний навчально-виховний комплекс № 1 » Харківської областної ради ОСОБА_4, довідки початкового спеціалізованого мистецького навчального закладу «Краснокутська дитяча музична школа» Краснокутської районної ради вбачається, що батько дитини ОСОБА_2 у вихованні дитини ніякої участі не приймав, не відвідував батьківські збори та свята , концерти за участю дитини, в закладах жодного разу не з'являвся.

Згідно роз'яснень, які містяться в абз.2 п.18 приведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 , позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідач заперечував в судовому засіданні проти позову про позбавлення його батьківських прав, але ніяких дій, направлених на прагнення до виконання своїх обов'язків не здійснював, більше п'яти років дитину не бачить, нею не цікавиться, не спілкується, посилаючись на те, що не хоче травмувати сина. Своєю бездіяльністю відповідач підтвердив умисне і свідоме нехтування своїми батьківськими обов'язками.

Що стосується сварок, про які заявляв відповідач, то вони мали місце до 2013 р. та, за твердженнями ОСОБА_6, влаштовував скандали відповідач, супроводжував їх погрозами фізичної розправи і з цього приводу вона зверталася до поліції.

Згідно висновку , наданого комісією з питань захисту прав дитини Краснокутської районної державної адміністрації від 18.05.2017 р., служба у справах дітей , як представник органу опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4.

Таким чином, наданими суду доказами підтверджено, що починаючи з 2013 р. відповідач ОСОБА_2 сина жодного разу не бачив, з ним не спілкувався, будь-яких перешкод для цього не існувало, не цікавився станом здоров'я та долею дитини, матеріально її утримувати матері не допомагав. Оскільки, зазначені обставини відповідачем не заперечуються, суд приходить до висновку про те, що відповідач свідомо ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Частиною 2 статті 166 Сімейного Кодексу України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 164 ч.1 п.2, 150 Сімейного Кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа-Служба у справах дітей Краснокутської районної державної адміністрації - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони: позивач- ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7. ( ІПН НОМЕР_1, прож. АДРЕСА_1); відповідач -ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ( ІПН НОМЕР_2, прож. АДРЕСА_2) .

Повне судове рішення складено 07.08.2018.

СУДДЯ -