Головуючий суду 1 інстанції - Мартинюк В.Б.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 419/3374/16-ц
Провадження № 22ц/782/532/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 липня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Гаврилюка В.К., Стахової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

відповідач - Щастинська міська рада,

третя особа - приватний нотаріус Новоайдарського нотаріального округу Сологубова Тетяна Іванівна,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_3,

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_2, Щастинська міська рада, Новоайдарська селищна рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 19 квітня 2018 року ухваленого у складі судді Мартинюка В.Б. в смт. Новоайдар Луганської області, повний текст рішення складено 24 квітня 2018 року,

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Щастинської міської ради про встановлення факту, який має юридичне значення, визнання права на спадкове майно, третя особа - приватний нотаріус Новоайдарського нотаріального округу Сологубова Тетяна Іванівна, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Новоайдарської селищної ради, Щастинської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації, усунення від права на спадкування та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог за первісним позовом та за зустрічним позовом

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, Щастинської міської ради про встановлення факту, який має юридичне значення, в обґрунтування якого вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла її тітка ОСОБА_5, після смерті якої залишилось спадкове майно, до складу якого входить домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1

За життя ОСОБА_5 заповіту не склала. Спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_5 немає, спадкоємцем за законом другої черги після смерті останньої був її рідний брат та батько позивача ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4

У встановлений законом строк ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Новоайдарського районного нотаріального округу Сологубової Т. І. із заявою про прийняття спадщини за правом представлення після батька, на підставі якої нотаріусом заведено спадкову справу. Проте, свідоцтво про право на спадщину вона не отримала у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та документів, які підтверджують родинні відносини між ОСОБА_6 та спадкодавцем.

Під час судового розгляду ОСОБА_2уточнила позовні вимоги та просила суд встановити факт, що вона є племінницею ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, тобто донькою рідного брата ОСОБА_5 - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4; визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на майно, що належало ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а саме на житловий будинок з господарськими побудовами та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, Новоайдарської селищної ради, Щастинської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, в обгрунтування якого вказала, що вона є спадкоємцем за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року тітки ОСОБА_5, після смерті якої залишилось спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, та земельна ділянка площею 0,0588 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та яку ОСОБА_5 не встигла оформити належним чином.

ОСОБА_3 зазначила, що у встановлений законом шестимісячний термін з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5 до нотаріуса не звернулася у зв'язку з проведенням АТО на території Луганської області, скрутним матеріальним становищем та відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на майно, у зв'язку з чим нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено.

Також, ОСОБА_3 вказала, що з початку 2014 року мешкала без реєстрації разом зі своєю тіткою ОСОБА_5, здійснювала догляд за нею, надавала матеріальну допомогу та вважається такою, що спадщину прийняла.

Крім того, ОСОБА_3 вважає, що ОСОБА_2 підлягає усуненню від права на спадкування, оскільки ухилялася від надання допомоги ОСОБА_5, яка через тяжку хворобу була у безпорадному стані.

Під час судового розгляду ОСОБА_3 уточнила позовні вимоги та просила суд встановити факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з 2015 року по день смерті останньої - ІНФОРМАЦІЯ_3 року; усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року; визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,0588 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Новоайдарського районного суду Луганської області від 01 березня 2017 року об'єднано в одне провадження позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Щастинської міської ради про встановлення факту, який має юридичне значення, визнання права на спадкове майно, третя особа - приватний нотаріус Новоайдарського нотаріального округу Сологубова Тетяна Іванівна, та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Новоайдарської селищної ради, Щастинської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації, усунення від права на спадкування та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 19 квітня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Щастинської міської ради про встановлення факту, який має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно, третя особа - приватний нотаріус Новоайдарського районного нотаріального округу Сологубова Тетяна Іванівна, задоволено частково. Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, є племінницею ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року у віці 73 (семи десяти трьох) років. Визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом після ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а саме на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 61,10 м. кв., житловою площею 53,20 м. кв., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 У задоволенні інших позовних вимог за первісним позовом відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Новоайдарської селищної ради, Щастинської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації, усунення від права на спадщину та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом задоволено частково. Встановлено факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5 на момент смерті, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом після ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а саме на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 61,10 м. кв., житловою площею 53,20 м. кв., та 1/2 земельної ділянки площею 0,0588 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 В задоволенні інших позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 19 квітня 2018 року, задовольнивши її позовні вимоги в повному обсязі, та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на недоведеність обставин, щомають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 19 квітня 2018 року, визнати її спадкоємицею за законом на майно померлої ОСОБА_5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом на майно померлої ОСОБА_5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи осіб, які подали апеляційні скарги

ОСОБА_2 посилається на те, що судом у якості єдиного доказу факту спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 прийнято до уваги акт про фактичне проживання від 19.02.2017 року, складений депутатом Щастинської міської ради, однак не з'ясував, з якою метою ОСОБА_3 отримала цей акт. Суд не задовольнив клопотання її представника про долучення до матеріалів справи пояснювальної записки депутата Щастинської міської ради про те, що вказаний акт видано для вирішення поточних соціальних питань.

Додатково ОСОБА_2 зазначає, що судом не взято до уваги показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які пояснили, що ОСОБА_3 ніколи не проживала разом з ОСОБА_5, остання догляду не потребувала, а необхідну допомогу у побутових справах надавала ОСОБА_2. При цьому жоден свідок не засвідчив, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 проживали разом.

Щодо присадибної ділянки, то в матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку.

В червні 2018 року ОСОБА_3 звернулася із апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що задовольняючи її позовні вимоги та визнаючи за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, суд не врахував, кому буде належати інша 1/2 частина, і що таке рішення неможливо виконати.

Додатково ОСОБА_3 зазначила, що між нею та ОСОБА_6 укладено договір довічного утримання, тому вона стала спадкоємицею майна останнього. Позивачка ОСОБА_2 відмовилася надавати допомогу батьку, то про яку допомогу може йти мова тітці.

Крім того, судом в судовому засіданні не досліджувався документ, що підтверджує витрати ОСОБА_3 на поховання ОСОБА_5.

(2) Позиція учасників справи

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 08 червня 2018 року ОСОБА_3, Щастинській міській раді, приватному нотаріусу Новоайдарського нотаріального округу Сологубовій Т.І. роз'яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргуОСОБА_2 у письмовій формі, проте від учасників справи не надійшло відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 10 липня 2018 року ОСОБА_2, Щастинській міській раді, Новоайдарській селищній раді, приватному нотаріусу Новоайдарського нотаріального округу Сологубовій Т.І. роз'яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргуОСОБА_3 у письмовій формі, проте від учасників справи за зустрічним позовом не надійшло відзиву на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_10 доводи своєї апеляційної скарги підтримали, надавши пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 просили відмовити.

ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_11 в судовому засіданні подану апеляційну скаргу підтримали, надавши аналогічні пояснення викладені в апеляційній скарзі. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 не визнали, просили відмовити у її задоволенні.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановленні факти про те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла тітка ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після її смерті залишилось спадкове майно, до складу якого входить домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору дарування від 06.06.1969 року та копією договору дарування від 02.10.1996 року.

За життя ОСОБА_5 заповіту не склала, що підтверджується копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори).

Спадкоємцем за законом другої черги після смерті ОСОБА_5 був її рідний брат ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, та який є батьком ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Також, суд виходив з того, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 за правом представлення є ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

У встановлений законом строк ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Новоайдарського районного нотаріального округу Сологубової Т. І. із заявою про прийняття спадщини за правом представлення, на підставі якої нотаріусом заведено спадкову справу №15/2016, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Проте, свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_2 не отримала у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та документів, які підтверджують родинні відносини між ОСОБА_2 та спадкодавцем.

При зверненні ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Новоайдарського районного нотаріального округу Луганської області Сологубової Т. І. з метою прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено з причини пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини, не надання документів, що підтверджують факт її проживання разом зі спадкодавцем на день смерті та не надання правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що факт родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 підтверджується копією свідоцтва про смерть останньої, копією свідоцтва про смерть батька ОСОБА_6, копією свідоцтва про народження ОСОБА_2, копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, копією свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_2, копією свідоцтва про одруження ОСОБА_2, копією свідоцтва про народження ОСОБА_5.

Вказані обставини та висновки суду першої інстанції в частині встановлення факту родинних відносин підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам закону, зазначеному в тексті оскаржуваного рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне заначити, що обставини, які підтверджують факт родинних відносин між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, яка є їх тіткою, також підтверджуються показами свідків ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_9, ОСОБА_7, та не оспорюються учасниками справи.

Щодо вимог за зустрічним позовом про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на момент смерті останньої, то суд першої інстанції дійшов висновку про встановлення даного факту на підставі акту про фактичне проживання від 19.02.2017 року.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до частин третьої, п'ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно роз'яснень наданих в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у спорах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Обґрунтовуючи свої вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації, ОСОБА_3 зазначала, що з початку 2014 року мешкала без реєстрації разом зі своєю тіткою ОСОБА_5, здійснювала догляд за нею, надавала матеріальну допомогу та вважається такою, що спадщину прийняла.

На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_3 суду надано акт про фактичне проживання по день смерті від 19 квітня 2017 року складений депутатом Щастинської міської ради ОСОБА_13

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. ч.2,3 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Однак, задовольняючи позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації суд першої інстанції не надав належної правової оцінки акту про фактичне проживання від 19 квітня 2017 року, не звернув уваги на те, що в акті не зазначений період проживання ОСОБА_3 разом з ОСОБА_5.

Взявши до уваги лише акт про фактичне проживання від 19 квітня 2017 року, суд не надав оцінки показанням свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 (які є сусідами померлої ОСОБА_5), ОСОБА_7, якими спростовується факт проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_5 однією сім'єю.

Свідки показали, що ОСОБА_5 до смерті проживала одна, сама готувала собі їжу, ходила до магазину за продуктами, нею сплачувались комунальні послуги. Допомагала ОСОБА_5 племінниця ОСОБА_2.

Показання свідка ОСОБА_12 не підтверджують факт проживання ОСОБА_3 разом з ОСОБА_5 однією сім'єю, оскільки про ці обставини свідку відомо зі слів ОСОБА_3, що підтверджується технічним записом судового засідання. Отже, показання свідка ОСОБА_12 з приводу зазначених вище обставин не є допустимими доказами в силу ч. 2 ст. 90 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд не оцінив взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, не врахував, що акт про фактичне проживання від 19.04.2017 року не узгоджується з іншими доказами та не є безспірним доказом. Вказані в акті про фактичне проживання ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не були допитані судом в якості свідків, не попереджалися про кримінальну відповідальність.

Зазначені обставини свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Крім того, судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено ОСОБА_2 в приєднанні до матеріалів справи пояснювальної записки депутата Щастинської міської ради ОСОБА_13, в якому зазначені підстави видачі акту про фактичне проживання, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, акт про фактичне проживання від 19 квітня 2017 року, наданий ОСОБА_3 вже під час розгляду справи в суді першої інстанції. Після ознайомлення з зазначеним актом ОСОБА_2,на спростування обставин, зазначених в акті, до суду була надана пояснювальна записка депутата Щастинської міської ради ОСОБА_13, в приєднанні якої судом відмовлено.

Однак, відмовляючи у приєднанні до матеріалів справи пояснювальної записки депутата Щастинської міської ради ОСОБА_13, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 пояснювальна записка надавалась на спростування обставин викладених в акті, який наданий ОСОБА_3 з порушенням встановленого законом строку подання доказів.

ОСОБА_3 належних та допустимих доказів проживання разом з ОСОБА_5 однією сім'єю суду не надано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені вище обставини та дійшов помилкового висновку про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5 на момент смерті, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову ОСОБА_3 у встановленні факту спільного проживання однією сім'єю без реєстрації.

Визнаючи за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності по ? частині домоволодіння суд першої інстанції виходив із встановленого кола осіб, які мали б право на спадщину за законом у випадку, якби вони були живими на час відкриття спадщини та зважаючи на коло осіб, які подали заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, у спадкодавця не було спадкоємців першої та другої черги, однак був брат, який помер до відкриття спадщини. Оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є спадкоємцями батька ОСОБА_6 (рідного брата спадкодавця) та є спадкоємцями за правом представлення, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що за кожним із них слід визнати право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом за правом представлення.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 не проживала разом з ОСОБА_5 однією сім'єю на момент смерті останньої, то вона вважається такою, що не прийняла спадщину.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно, до складу якого входить домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами слід відмовити.

Крім того, визнавши за ОСОБА_3 право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,0588 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, суд першої інстанції не врахував положення ст. 125,126 Земельного кодексу України в редакції на час винесення міською радою рішення та не виклав обставини із посиланням на докази, якими підтверджується належність на праві власності зазначеної земельної ділянки на момент смерті ОСОБА_5.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

В ч. 1 статті 126 Земельного кодексу України зазначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що документом підтверджуючим право власності на землю є державний акт.

На підтвердження належності ОСОБА_5 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3 надано до суду рішення Щастинської міської ради «Про передачу ОСОБА_5 у приватну власність шляхом приватизації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1» від 27 листопада 2003 року.

Зазначеним рішенням передано ОСОБА_5 у приватну власність шляхом приватизації земельну ділянку площею 0,058 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за адресою: АДРЕСА_1, та ОСОБА_5 необхідно було звернутися до землевпорядного підприємства для оформлення державного акту на право приватної власності на землю.

Проте, рішення міської ради від 27.11.2003 року не є правовстановлюючим документом.

Отже, ОСОБА_3 під час розгяду справи в суді першої інстанції у відповідності до положень ст. 77 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження належності померлій ОСОБА_5 на праві власності зазначеної вище земельної ділянки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування, суд виходив з того, що не встановлено та не підтверджено доказами, яким чином ОСОБА_2 ухилялася від надання спадкодавцеві допомоги, не зазначено чи могла вона її надавати, та згідно медичних документів ОСОБА_2 з 14.12.2015 року по лютий 2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Луганському клінічному онкологічному диспансері, що підтверджується копією епікризу. Відповідно до довідки поліклініки Щастинської міської лікарні ОСОБА_2 перебуває на Д/обліку в Щастинській міській лікарні з діагнозом «Рак шийки матки», який встановлено 10.12.2015 року.

Тому, з урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для усунення спадкоємця ОСОБА_2 від права на спадщину, оскільки не доведено фактів безпорадного стану спадкодавця з урахуванням його потреб в отриманні допомоги саме від племінниці ОСОБА_2 та її умисного ухилення від надання допомоги спадкодавцю.

Висновок суду відповідає обставинам справи та законодавству, зазначеному в тексті рішення, яке регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно п. 6 роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у спорах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної

громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Колегія суддів приймає роз'яснення, які містяться в пункті 4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», що для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом про усунення від права на спадкування, оскільки ОСОБА_3 не доведено факт ухилення ОСОБА_2 від надання спадкодавцеві ОСОБА_5 допомоги, факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця у допомозі саме ОСОБА_2, що в силу статей 81 ЦПК України є її процесуальним обов'язком.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на довідку Щастинської міської лікарні від 23.03.2017 року в якій зазначено, що ОСОБА_5 перебуваючи на лікуванні з 05.01.2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року, постійно потребувала догляду ОСОБА_3, як і надана під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції виписка амбулаторного хворого, яка видана померлій ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 не заслуговують на увагу, оскільки зазначені довідка та виписка амбулаторного хворого до суду першої інстанції не надавалися, судом першої інстанції не досліджувалися, а судом апеляційної інстанції відмовлено у їх прийнятті та дослідженні, оскільки не надано апеляційному суду доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від ОСОБА_3, як це передбачено ч. 3 ст. 367 ЦПК України. Як вбачається із матеріалів справи, розгляд справи судом першої інстанції здійснювався з грудня 2016 року по квітень 2018 року, ОСОБА_3 та її представники були присутні в судових засіданнях, давали пояснення, заявляли клопотання, суд першої інстанції сприяв учасникам судового процесу у встановленні фактичних обставин у справі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що в рішенні суду невірно викладені пояснення свідка ОСОБА_12, а саме «в січні 2016 року ОСОБА_2 на прохання ОСОБА_3 2-3 дні доглядала за тіткою, коли та знаходилася в лікарні» не заслуговують на увагу, як на підставу для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Так, в рішенні суду зазначено, що свідок ОСОБА_12 пояснила «в січні 2016 року ОСОБА_2 на прохання ОСОБА_3 2-3 дні доглядала за тіткою, коли та знаходилася в лікарні».

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник, які приймали участь в суді першої інстанції зазначили, що свідок ОСОБА_12 надавала пояснення, що саме вона ОСОБА_12 на прохання ОСОБА_3 2-3 дні доглядала за тіткою, коли та знаходилася в лікарні, а не ОСОБА_2 як в рішенні зазначив суду.

Вказана описка не впливає на висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування ОСОБА_2.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у спорах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року зазначено, що вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 не зверталася до нотаріальної контори в межах шестимісячного строку з моменту смерті ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 не проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, рішення про визначення ОСОБА_3 додаткового строку для прийняття спадщини на час розгляд справи в суді апеляційної інстанції судом не приймалося, тому вона вважається такою, що не прийняла спадщину.

За таких обставин, у ОСОБА_3, як у особи, яка на час розгляду справи судом не прийняла спадщину, та під час розгляду справи позивачем за зустрічним позовом не надано належних та достатніх доказів проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, тому відсутнє право на звернення із вимогою про усунення від права на спадкування ОСОБА_2.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_16 про те, що при дослідженні судом першої інстанції доказів не розглядався документ, підтверджуючий її витрати на поховання, не заслуговують на увагу, оскільки суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. ОСОБА_3 із вимогами про стягнення витрат на поховання у встановленому законом порядку не зверталася, тому у суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог були відсутні правові підстави для встановлення обставин відшкодування ОСОБА_2 витрат на поховання.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, є племінницею ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року у віці 73 (семи десяти трьох) років та відмови у задоволенні позовних вимог про усунення від права на спадкування слід залишити без змін, в іншій частині рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення.Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1.У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Новоайдарської селищної ради, Щастинської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації, визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 19 квітня 2018 року в частині встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, є племінницею ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року у віці 73 (семи десяти трьох) років та відмови у задоволенні позовних вимог про усунення від права на спадкування залишити без змін, в іншій частині рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1

У задовленні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Новоайдарської селищної ради, Щастинської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації, визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 серпня 2018 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді В.К. Гаврилюк

Н.В.Стахова