У Х В А Л А

08 серпня 2018 року

м. Київ

справа №524/11511/14-ц

провадження № 61-11275ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу представника Державної казначейської служби України - Овчаренко Юлії Петрівни на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 10 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування,

В С Т А Н О В И В :

24 травня 2018 року представник Державної казначейської служби України (далі - ДКС України) - Овчаренко Ю. П. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 10 січня 2018 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 червня 2018 року касаційну скаргу залишено без руху, а заявнику надано строк для усунення її недоліків. Зокрема, представнику ДКС України - Овчаренко Ю. П. необхідно було подати заяву про поновлення пропущеного строку, у якій зазначити поважні причини для поновлення строку та надати належні та допустимі докази на їх підтвердження. Верховним Судом також встановлено, що ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 травня 2018 року первісну касаційну скаргу, подану представником ДКС України, було повернуто через не усунення її недоліків. Підпис уповноваженої особи ДКС України на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення спростовують доводи представника ДКС України - Овчаренко Ю. П. про те, що ухвала Верховного Суду від 15 березня 2018 року про залишення без руху первісної касаційної скарги не надходила на адресу заявника.

Згідно із частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Апеляційним судом Полтавської області прийнято постанову 10 січня 2018 року, тому останній день строку на касаційне оскарження припадав на 09 лютого 2018 року.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

На виконання ухвали суду, представник ДКС України - Овчаренко Ю. П. надіслала заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, у якій послалася на те, що ДКС України 22 березня 2018 року отримала ухвалу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 березня 2018 року, проте представник ДКС України - Овчаренко Ю. П. перебуває за іншою адресою - у м. Кременчуці Полтавської області і зазначену ухвалу не отримувала, тому «вважає причини пропуску строку на касаційне оскарження поважними, що є підставою для його поновлення».

У рішенні від 29 жовтня 2015 року (заява №32053/13) у справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії» від 03 грудня 2003 року). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків ( рішення у справі «Пономарьов проти України»від 03 квітня 2008 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сама концепція «поважних причин» не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Зазначені представником ДКС України - Овчаренко Ю. П. причини пропуску строку не є об'єктивними перешкодами для звернення особи з касаційною скаргою у визначені законом строки, оскільки неналежна організація роботи структурних підрозділів ДКС України не є поважною причиною для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

У пункті 74 рішення у справі «Лелас проти Хорватії» і пункті 70 рішення у справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування» та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов'язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу. Принцип «належного урядування» передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер'їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року, «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Враховуючи те, що наведені представником ДКС України - Овчаренко Ю. П. обставини свідчать про неузгодженість дій підрозділів ДКС України, що свідчить про не дотримання відповідачем своїх власних внутрішніх правил та процедур, підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження відсутні.

За таких обставин, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ДКС України - Овчаренко Ю. П. на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 10 січня 2018 рокунеобхідно відмовити.

Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника Державної казначейської служби України - Овчаренко Юлії Петрівни на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 10 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. С. Олійник