Постанова

Іменем України

26 червня 2018 року

м. Київ

справа №509/1908/14-ц

провадження № 61-17885св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2015 року у складі колегії суддів: Сегеди С. М., Артеменка І. А., Кононенко Н. А.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

На обґрунтування позову зазначило, що 11 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (далі - АКІБ «Укрсиббанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі - ПАТ «Укрсиббанк»), та відповідачем було укладено кредитний договір №0, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 220 000,00 доларів США на строк до 13 грудня 2021 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,30% річних, а позичальник ОСОБА_3 зобов'язалася повернути кредит у повному обсязі та сплатити передбачені договором платежі.

http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843581/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1 - 843581Назабезпечення виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов'язань 11грудня 2006 року між позикодавцем та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, згідно з яким ОСОБА_3 передала банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 436,9 кв.м, жилою площею 119,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також земельну ділянку загальною площею 0,0656 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий НОМЕР_1, що знаходиться за вказаною адресою.

У зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань за вказаним вище договором про надання споживчого кредиту, у ОСОБА_3 виникла заборгованість за кредитом у розмірі 327 376,95 доларів США, що еквівалентно 2 616 723, 97 грн.

08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк»було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до ПАТ "Дельта Банк" перейшло право вимоги за зазначеним вище кредитним договором.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд для погашення заборгованості позичальника перед банком за зазначеним договором про надання споживчого кредиту звернути стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 липня 2014 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. У рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 11грудня 2006 року в розмірі 327 376,95 доларів США, що згідно за курсом Національного банку України складає 2 616 723,97 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 436,9 кв.м, жилою площею 119,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також земельну ділянку загальною площею 0,0656 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу на прилюдних торгах з визначенням початкової ціни на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов&q?ан;язань за кредитнимдоговором у відповідача виникла заборгованність за кредитом у розмірі 327 376,95 доларів США, що еквівалентно 2 616 723,97 грн та підтверджується розрахунком заборгованості.08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк»та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до ПАТ &q?ми;Дельта Банк&q? я; перейшло право вимоги за зазначеним вище кредитним договором, що підтверджується договором купівлі-продажу прав вимоги від 08грудня 2011 року, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 липня 2014 року заява ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3. задоволено частково. Заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 липня 2014 року скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до пункту «а» частини другої статті 2 договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, права вимоги за кредитами переходять від продавця до покупця, та з урахуванням інших зобов'язань продавця та покупця, викладених у цьому договорі, зобов'язання продавця передати права вимоги за кредитами покупцеві є виконаним з моменту підписання продавцем та покупцем акта приймання-передачі прав вимоги за кредитами у дату закриття, про що відомості у справі відсутні. Позивачем не надано доказів державної реєстрації відступлення прав вимоги за спірним договором іпотеки на підставі договору відступлення прав вимоги від 08 грудня 2011 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року акт приймання-передачі прав вимоги за кредитами означає акт у письмовій формі, який документально підтверджує фактичну передачу прав вимоги за кредитами від продавця до покупця, який буде підписаний між продавцем та покупцем, в цілому за формою, наведеною в додатку ІІІ до цього договору. Однак, в матеріалах справи відсутній акт прийому-передачі права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 11 грудня 2006 року.

Таким чином, оскільки 08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, то позивач повинен був надати суду нотаріально посвідчений договір про відступлення прав за іпотечним договором та витяг про державну реєстрацію відомостей про таке відступлення.

У лютому 2017 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

14 квітня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.

31 серпня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ призначено справу до судового розгляду.

19 квітня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суду надана належним чином завірена копія договору купівлі-продажу прав вимог за кредитом від 08 грудня 2011 року, а також витяг з додатку №1 до вказаного договору, що є доказом переходу прав вимоги за кредитним договором.

До договору купівлі-продажу прав вимог за кредитом від 08 грудня 2011 року підписано акт від 19 грудня 2011 року, згідно із яким продавець передав права вимоги за кредитом покупцю за спірним кредитним договором, укладеним між банком та відповідачем.

Згідно із інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо спірного майна від 01 грудня 2016 року, 23 листопада 2012 року зареєстровано в державному реєстрі іпотек обтяження на підставі договору купівлі-продажу прав вимог між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги ПАТ «Дельта Банк» з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 11 грудня 2006 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно дo умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 220 000,00 доларів США строком до 13 грудня 2021 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,30% річних, а позичальник ОСОБА_3 зобов'язалася повернути кредит у повному обсязі та сплатити передбачені договором платежі.

На забезпечення виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов'язань 11 грудня 2006 року між позикодавцем та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, згідно з яким ОСОБА_3. передала АКІБ «Укрсиббанк» в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 436,9 кв.м, житловою площею 119,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 а також земельну ділянку загальною площею 0,0656 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий НОМЕР_1, що знаходиться за тією ж адресою, що підтверджується копією іпотечного договору від 11 грудня 2006 року (а.с. 21-27).

08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк»було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за вказаним вище договором про надання споживчого кредиту.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеності правових підстав вимоги у позивача за спірним іпотечним договором.

Пунктом 1 частини першоїстатті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні у обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,ПАТ «Дельта Банк»посилалось на неналежне виконання позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, а тому просило задовольнити позов.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення про відмову в позові, обґрунтовував свою позицію тим, що ПАТ «Дельта Банк» не надано належних доказів про дотримання вимог закону при відступлення права вимоги за іпотечним договором.

Із таким судовим рішенням погодитися не можна з огляду на таке.

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що згідно положень статті 212 ЦПК України 2004 року жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Крім того, за правилами частини першоїстатті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Із матеріалів справи вбачається, що умовами нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, зокрема умовами пункт 2.1 у поєднанні з умовами розділу 1 «Визначення термінів та тлумачення», розкрито поняття терміну «Права вимоги за кредитами».

У матеріалах справи є акт прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, зокрема, за кредитним договором №0, укладеного з ОСОБА_3 (а.с. 47).

Позивачем було надіслано позичальнику повідомлення про передачу прав вимог попереднього кредитора за кредитним договором та договором іпотеки, що підтверджується копією повідомлення та списком згрупованих рекомендованих повідомлень, а також вимогу про сплату суми заборгованості, що виникла, або передачу предмету іпотеки (т. 1, а.с. 42-46).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції взяв до уваги вказані вище докази у справі, тому дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вимог банку, зокрема щодо правових підстав права вимоги за спірним іпотечним договором.

Апеляційний суд безпідставно здійснив переоцінку доказів, не дослідивши належним чином матеріали справи, не з'ясував обставини передачі права вимоги від ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», тому дійшов помилкового висновку про те, що позивач не довіввідступлення права вимоги за іпотечним договором, у порушення положень статей 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України 2004 року не надав юридичної оцінки обставинам справи, а також оцінки усім доказам у справі.

Дійшовши висновку про відмову в позові, апеляційний суд не спростовував висновки суду першої інстанції про доведеність та обґрунтованість вимог позивача, вийшов за межі доводів апеляційної скарги, які не містять мотиви про недотримання позивачем вимог закону при відступлення права вимоги за іпотечним договором, що підтверджуються матеріалами справи (а.с. 137-140).

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку, що рішення суду апеляційної інстанції про відмову в позові необхідно скасувати, а рішення суду першої інстанції - залишити в силі.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Враховуючи викладене, з ОСОБА_3підлягають стягненню понесені ПАТ «Дельта Банк» судові витрати - сплата судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 4 092,48 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2015 року скасувати і залишити в силі заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 липня 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судові витрати у розмірі 4 092,48 грн (чотири тисячі дев'яносто дві) грн 48 коп.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г. І. Усик