АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2018 року м. Київ

Справа 755/17185/16-ц

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Білич І.М., Лапчевскої О.Ф.

секретар Довгопола А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву представника Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» - ОСОБА_2 про перегляд постанови Апеляційного суду міста Києва від 29 травня 2018 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» третя особа: Первинна профспілкова організація працівників ПрАТ «МТС Україна (Водафон)» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення коштів за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20.12.2017 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» третя особа: Первинна профспілкова організація працівників ПрАТ «МТС Україна (Водафон)» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення коштів за час вимушеного прогулу.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 29.05.2018 задоволена апеляційна скарга ОСОБА_3, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20.12. 2017 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким задоволені заявлені позовні вимоги.

Визнаний незаконним наказ Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» від 17.10.2016 № ЛС-1659 «Про припинення трудового договору» із змінами внесеними до нього.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді експерта з продажу та обслуговування абонентів (супервайзер) Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» з 25.10.2016.

№ апеляційного провадження:№ 88-ц/796/37/2018
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 220344 (двісті двадцять тисяч триста сорок чотири) гривень 02 копійки .

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» на користь Держави судовий збір в розмірі 5508 (п'ять тисяч п'ятсот вісім) гривень 60 копійки.

Відповідачем ПрАТ «ВФ Україна» 02.07.2018 подано заяву про перегляд постанови Апеляційного суду м. Києва від 29.05.2018 у зв'язку із нововиявленими обставинами. В обґрунтування заяви відповідач вказує на те, що йому стало відомо про отримання позивачем за період розгляду справи допомоги по безробіттю та заробітної плати як працівника ТОВ «Астеліт групп», проте вказані суми не були враховані при визначенні суми середнього заробітку, як було роз'яснено в п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів». При цьому. Відповідач вказує про відсутність у нього інформації про розмір отриманих позивачем виплат, тому просить про забезпечення доказів шляхом витребовування у ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС України таких даних. На підстав викладеного, просить постанову Апеляційного суду м. Києва від 29.05.2018 скасувати в частині визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ухвалити в цій частині нове рішення, яким зменшити суму середнього заробітку.

Позивач подала заперечення на заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставина в яких, посилаючись на практику Верховного Суду України за 2016, 2017 роки, наголошує на тому, що законом не передбачено зменшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також в заяві вказує, що на даний час відповідачем виконано рішення апеляційного суду, а поворот виконання рішення у трудових спорах допускається лише тоді, коли скасоване рішення ґрунтувалось на повідомлених позивачем неправдивих відомостях. На підставі викладеного, просила відмовити в задоволенні заяви відповідача.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала заяву з підстав викладених у ній, просила про задоволення заявлених ними вимог.

Позивач в судовому засіданні заперечувала проти доводів даної заяви, не вбачала підстав для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

В судовому засіданні розглянуто клопотання відповідача про забезпечення доказів шляхом витребовування у ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС України даних про отриманий позивачем дохід та відмовлено у його задоволенні з огляду на те, що такі дані будуть новими доказами, що не може бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

В силу ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи

Необхідними умовами нововиявлених обставин, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. При цьому вказаний інститут є як мірою відповідальності роботодавця, так і гарантією для працівника компенсації йому втрат від неотримання заробітної плати. Ні Кодексом Законів про працю, ні Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» не передбачено будь-яких підстав для зменшення розміру середнього заробітку за обставин отримання соціальної допомоги та/або працевлаштування. Хоча наведений Закон визначає підставою припинення виплат у зв'язку з працевлаштуванням безробітного, або поновленням безробітного на роботі за рішенням суду.

Посилання відповідача, на пункт 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» є помилковим, оскільки викладені в ньому роз'яснення були зроблені з урахуванням ч. 3 ст. 117 КЗпП, яку виключено на підставі Закону України від 20.12.2005 № 3248- IV «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України».

Така правова позиція були викладена Верховним Судом України у Постановах від 25.05.2016 (справа № 6-511 цс16), 21.09.2017 (справа № 6-2597цс16) та від 22.11.2017 (справа № 6-1660цс16). Не знайшла підстав для відступу від цієї позиції і Велика Палата Верховного Суду, про що вказано у Постанові від 20.06.2018 (справа № 826/808/16) .

Отже отримання позивачем допомоги по безробіття та в подальшому заробітної плати у зв'язку з працевлаштування, не можуть вважатися нововиявленими обставинами, оскільки, не є як такими, що входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду. Не можна стверджувати, що вказані обставини не були і не могли бути відомі відповідачу на час розгляду справи.

Крім того, колегія суддів враховує рішення ЄСПЛ у справі «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04) від 19.02.2009, де в п. 33 зазначено, що «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). 34. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).

Відтак, колегія суддів вважає, що обставини на які посилається відповідач у своїй заяві, не є нововиявленими обставинами у відповідності до положень ст. 423 ЦПК України та роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ за №4 від 30.03.2012 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами».

Керуючись ст.ст. 423, 429 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

У Х В А Л И В

Заяву представника Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» - ОСОБА_2 про перегляд постанови Апеляційного суду міста Києва від 29 травня 2018 року за нововиявленими обставинами - залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду міста Києва від 29 травня 2018 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів.

Суддя - доповідач:

Судді:

Повний текст ухвали складений 13.08.2018.