Постанова

Іменем України

25 липня 2018 року

м. Київ

справа № 753/20725/16-ц

провадження № 61-23490св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Погорєлов БроніславСергійович, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Укркомунбанк», публічне акціонерне товариство «Укркомунбанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1на рішення Дарницького районного суду м. Києва у складі судді Кириченко Н. О. від 15 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Поливач Л. Д., Вербової І. М., Махлай Л. Д., від 19 квітня 2017 року

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Погорєлова Б. С., уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Укркомунбанк», публічного акціонерного товариства «Укркомунбанк» про визнання права власності на грошовий вклад у порядку спадкування за законом.

Позовна заява мотивована тим, що він є сином померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй на праві власності майно: квартиру АДРЕСА_1, банківський вклад у розмірі 200 000 грн, відкритий у публічному акціонерному товаристві «Укркомунбанк» (далі -ПАТ «Укркомунбанк») 13 травня 2013 року на підставі договору про строковий банківській вклад в національній валюті. Внесення грошових коштів до банку підтверджується квитанцією № 1217014_26 від 13 травня 2013 року, строк дії договору до 23 травня 2014 року.

20 травня 2014 року ОСОБА_3 було укладено договір № 16866514/195934/200514 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки с.

Він єдиний спадкоємець ОСОБА_3, у встановлений законом строк подав заяву до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Погорєлова Б. С. про прийняття спадщини після смерті матері і отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно у вигляді квартири.

Також він звернувся до приватного нотаріуса із заявою про оформлення права власності на грошовий вклад у порядку спадкування за законом, але усно приватний нотаріус повідомив про неможливість оформлення права власності на вклад у зв'язку з початком процедури ліквідації банку відповідно до листів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15 березня 2016 року № 21-15230/16, від 14 серпня 2015 року № 98/15, від 23 жовтня 2015 року № 21-40747/15.

Позивач вважав, що нотаріус безпідставно (неправомірно) відмовив йому у вчиненні нотаріальної дії, тому просив суд визнати за ним право власності на грошові кошти у розмірі 200 000 грн, які знаходяться на розрахунковому рахунку № НОМЕР_1, відповідно до договору про строковий банківський вклад від 13 травня 2013 року, укладеного на ім'я ОСОБА_3, та відкритому у ПАТ «Укркомунбанк» картковому рахунку № НОМЕР_2 відповідно до договору від 20 травня 2014 року про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки в порядку спадкування за законом, які залишилися після смерті ОСОБА_3

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що грошові кошти у розмірі 200 000 грн після закінчення строку дії договору про строковий банківський вклад фізичної особи резидента в національній валюті були перераховані на картковий рахунок, який був відкритий 20 травня 2014 року відповідно до договору на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки ПАТ «Укркомунбанк», та зберігаються на вказаному рахунку, оскільки померла ОСОБА_3 до смерті могла отримати у банку зазначені грошові кошти.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 березня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, погодився з висновком районного суду, зазначивши, що ОСОБА_1, як спадкоємець першої черги після померлої ОСОБА_3, не позбавлений права оформити свої спадкові права, у порядку спадкування за законом, після припинення існування обставин, які перешкоджають у отриманні інформації необхідної для підтвердження наявності грошових коштів на відповідному картковому рахунку спадкодавця.

У квітні 2017 рокуОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просив скасувати оскаржувані судові рішення й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що він був позбавлений можливості реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері, у зв'язку з чим його права мають бути захищені судом шляхом визнання за ним право власності на спадщину.

Оскільки сторонами спірного договору банківського вкладу є банк (боржник) і вкладник (спадкодавець), а зобов'язання банку виплатити всі гроші по вкладу не припинилися та пов'язані з особою вкладника, то таке зобов'язання відповідача внаслідок смерті вкладника не припиняється та триває до моменту фактичного повернення коштів спадкоємцям. Саме до цього зводиться правовий висновок, висловлений у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-65цс13.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод кожна фізична особа має право вільно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше ніж в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, у нього відсутній іншій дієвий спосіб захисту прав, передбачений у частині першій статті 6 Європейської конвенції з прав людини на справедливий і безсторонній суд.

У липні 2017 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укркомунбанк» подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

07 травня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що 13 травня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Укркомунбанк» укладено договір про строковий банківський вклад фізичної особи резидента в національній валюті, за умовами якого банк приймає грошові кошти вкладника на вкладний рахунок № НОМЕР_1 у розмірі 200 000 грн на строк до 23 травня 2014 року з нарахуванням 17,50 % річних (а.с. 18). Грошові кошти внесено на рахунок банку 13 травня 2013 року, про що є відповідна квитанція № 1217014_26 (а.с. 17).

20 травня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Укркомунбанк» укладено договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки ПАТ «Укркомунбанк» (а.с. 16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3. померла (а.с. 13). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй на праві власності майно: квартиру № АДРЕСА_1 та банківський вклад у розмірі 200 000 грн, відкритий у ПАТ «Укркомунбанк» 13 травня 2013 року на підставі договору про строковий банківський вклад в національній валюті, які зараховано на картковий рахунок ОСОБА_3., відповідно до вищезазначеного договору від 20 травня 2014 року.

ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_3 та її спадкоємцем першої черги за законом.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 14 вересня 2015 року № 604 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Укркомунбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 14 вересня 2015 року № 169 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Укркомунбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з указаним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Укркомунбанк» з 14 вересня 2015 року до 13 вересня 2017 року, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Укркомунбанк», визначені статтями 37, 38, 48, 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному юрисконсульту відділу методологічного забезпечення та контролю виведення неплатоспроможних банків з ринку ОСОБА_4 строком на 2 роки з 14 вересня 2015 року до 13 вересня 2017 року включно.

Відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кожному вкладнику банку Фонд гарантує відшкодування коштів за його вкладом та відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

Судом установлено, що на даний час банк позбавлений можливості надати запитувану інформацію щодо вкладу ОСОБА_3, оскільки не встановлено місцезнаходження первинних бухгалтерських документів ПАТ «Укркомунбанк», а також серверів (зі встановленою базою даних банку), інших документів та технічних засобів враховуючи відсутність фактичного доступу до банківської установи.

Разом з тим, ПАТ «Укркомунбанк» повідомив, що запитувана інформація може бути надана при отриманні відповідного доступу до первинних банківських документів банку, у тому числі до автоматизованої банківської системи ПАТ «Укркомунбанк».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що обраний ОСОБА_1 спосіб захисту (визнання права власності) не відновлює порушене право позивача, оскільки у грошових зобов'язаннях судови захист здійснюється шляхом стягнення чітко визначених грошових коштів, про що йдеться і в постанові Верховного Суду України, на яку посилається заявник у касаційній скарзі.

Крім того, доказом прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 може бути відповідний документ встановленого зразка, яким є свідоцтво про право на спадщину, проте з таким документом ОСОБА_1 до банку не звертався, у матеріалах справи він також відсутній.

З урахуванням вищезазначених вимог закону суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), дійшли до правильного висновку про те, що позивач не довів своїх заявлених позовних вимог, що є його процесуальним обов'язком у силу статей 10, 60 ЦПК України 2004 року.

При цьому ОСОБА_1, як спадкоємець першої черги після померлої ОСОБА_3, не позбавлений права оформити свої спадкові права у порядку спадкування за законом, після припинення існування обставин, які перешкоджають у отриманні інформації необхідної для підтвердження наявності грошових коштів на відповідному картковому рахунку спадкодавця.

Крім того, позивач не позбавлений можливості в судовому порядку захистити свої порушені права, у разі його доведення, шляхом пред'явленням відповідного позову, пов'язаного з грошовими зобов'язаннями, але у спосіб, передбачений законом.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно з статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк