Справа № 457/498/17 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/783/1451/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 29 листопада 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання та додаткових витрат у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно від усіх видів заробітку з моменту звернення із позовною заявою.

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено частково, вирішено стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти на користь його матері ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 21.04.2017 року.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_2 640 грн. судового збору в користь держави.

Заочне рішення судув апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3,вважає, що заочне рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що відповідач мав намір і бажання особисто приймати участь у судовому засіданні, ним було подано заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку із перебуванням на амбулаторному лікуванні у ЛОКП, проте оскаржуване рішення ухвалено без його участі, внаслідок чого відповідач не зміг скористатися правами, які надані йому ст.ст. 43, 49 ЦПК України. Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги той факт, що у квартирі разом з позивачкою проживає її донька, ОСОБА_5, на яку також покладено обов»язок утримувати хвору матір, однак суд не досліджував дану обставину, не витребовував доказів на підтвердження її майнового стану та про доходи. Суд першої інстанції не врахував того, що ОСОБА_5 отримує допомогу на хвору матір. Щодо свого майнового стану, апелянт зазначає, що починаючи з 01 січня 2016 року до 31 грудня 2016 року, він, як підприємець, ніяких доходів не отримував, а з грудня 2016 року в зв'язку з цим взагалі знявся з реєстрації, як фізична особа - підприємець, ремонтом побутової техніки не займається, тому ніяких доходів не отримує навіть для того, щоб утримувати сім»ю і матеріально забезпечити її. Інших заробітків чи доходів від здійснення будь-якої іншої діяльності, в тому числі як найманого працівника, він також не має, пенсії та соціальної допомоги не отримує, в Трускавецькому центрі зайнятості, як безробітний, не зареєстрований та допомоги з безробіття не отримував. Таким чином, його матеріальне становище за 2017 рік не надавало йому фінансової можливості сплачувати аліменти на утримання матері у твердій грошовій сумі коштів у розмірі 800 грн. щомісячно, оскільки така сума аліментів на місяць ставить його у вкрай важке матеріальне становище. Крім цього, внаслідок хронічних захворювань, які на сьогоднішній день особливо прогресують, в період з 24 червня 2017 по 31 липня 2017 року, відповідач перебував на лікуванні в Дрогобицькій міській лікарні та Трускавецькій міській лікарні в відділенні нейрохірургії, про що свідчать виписки та довідка з амбулаторної картки амбулаторного хворого, а з 27.02.2018 року йому була присвоєна перша група інвалідності. Таким чином, його захворювання не дають можливості ефективно працювати та отримувати доходи, оскільки більшість часу він сам витрачає на лікування та курси профілактичних заходів з метою попередження та недопущення ускладнення чи прогресування захворювань. Більша частина коштів витрачаються саме на придбання ліків та препаратів медичного призначення, а також спрямовані на профілактику захворювань та необхідний відпочинок, що не дає об'єктивної можливості сплачувати аліменти на утримання матері у твердій грошовій сумі коштів у розмірі 800 грн. щомісячно. Також звертає увагу суду на те, що довідкою, виданою Дрогобицьким об'єднаним управлінням ПФУ від 30.03.2017 року за №1033/4 підтверджено, що позивач, як пенсіонер за віком, за період з вересня 2016 року по березень 2017 рік отримала пенсію у розмірі 10 053,30 гривень, що свідчить про значно гірше матеріальне становище відповідача, ніж самого позивача. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання сторони не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, від представника відповідача - адвоката ОСОБА_3 надійшла заява про відкладення розгляду справи, однак жодних підтверджуючих документів про поважність причин неявки в судове засідання призначене на 30 липня 2018 року не надано. На переконання колегії суддів матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка є непрацездатною, згідно висновку потребує постійного стороннього догляду, розмір її пенсії наближений до прожиткового мінімуму, а відтак є такою, що потребує матеріальної допомоги та дійшов висновку про підставність позову.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачка ОСОБА_4 є матір'ю відповідача, ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про його народження, серії НОМЕР_1

Відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №365233, ОСОБА_4 присвоєно І групу інвалідності, відповідно до висновку про умови та характер праці вона потребує постійного стороннього догляду.

Згідно із ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Згідно із роз'ясненнями, викладеними у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України ), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК України).

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України (чинної на момент ухвалення рішення), ст.. 81 чинного ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Довідкою, виданою Дрогобицьким об'єднаним управлінням ПФУ від 30.03.2017 року за №1033/4 підтверджується, що ОСОБА_4, як пенсіонер за віком, за період з вересня 2016 року по березень 2017 року отримала пенсію у розмірі 10053,30 гривень.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України» на 2017 рік, станом на момент ухвалення рішення, прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність становить 1247 грн. 00 коп.

Відтак, позивачка на час пред'явлення позову отримувала 1501 грн. 09 коп., що перевищує прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1247 грн., який встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», що спростовує твердження про те, що позивачка потребує матеріальної допомоги, і що не було враховано судом при ухваленні оскаржуваного рішення.

Крім того, Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №812020, підтверджується, що ОСОБА_2 присвоєно І групу інвалідності загального захворювання та він потребує постійного стороннього нагляду, з лютого 2018 року йому виплачено державну соціальну допомогу, як інваліду першої групи, в розмірі 103.71 грн.

Відтак, відмовляючи в позові ОСОБА_4 щодо стягнення аліментів з сина, ОСОБА_6, колегія суддів, враховуючи матеріальне становище відповідача, який є непрацюючою, малозабезпеченою особою, дійшла висновку про неспроможність відповідача надавати матеріальне утримання позивачці, зважаючи на його стан здоров'я, а також те, що позивачка отримує соціальне забезпечення від держави в достатньому розмірі, оскільки розмір пенсії перевищує розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого державою на 01 січня 2017 року для категорії осіб, до яких відноситься позивач, у розмірі 1247 грн.

З огляду на вищенаведене судова колегія вважає, що рішення суду слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері - відмовити.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв'язку з неповним з'ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Заочне рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 29 листопада 2017 року - скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 08.08.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.