РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2018 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Губської Я.В.

при секретарі Балан Т.А.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, 3-тя особа: ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 14.11.2017 року звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, в якому просить витребувати у ОСОБА_4 автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Sport», 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1 з чужого незаконного володіння на підставі ст. 388 ЦК України.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30.11.2017 року було відкрито позовне провадження та призначено судове засідання.

14.12.2017 року відповідачем були подані до суду заперечення проти позовних вимог.

Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 31.01.2018 року засідання по розгляду справи по суті замінено підготовчим засіданням.

В підготовчому судовому засіданні 31.01.2018 року було залучено 3-ю особу, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_5, вирішено питання про виклик свідків, направлено учасникам судового розгляду копію позову для подання відзиву та заперечень.

Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 14.03.2018 року підготовче провадження по вищевказаній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 5 травня 2015 року він уклав договір доручення з ОСОБА_5, згідно умов якого він надав повноваження ОСОБА_5 бути його представником в органах ДАІ та всіх інших установах, підприємствах та організаціях, надав право на розпорядження автомобілем МІТ8ГГВІ8НІ марки «Mitsubishi Pajero Sport», 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1, що належав йому на праві приватної власності. При оформленні довіреності був встановлений строк її дії до 5 листопада 2015 року і вони домовились, що ОСОБА_5 поверне позивачу автомобіль в строк до 5 листопада 2015 року, або по першій його вимозі. 7 липня 2015 року позивач звернувся до ОСОБА_5 з проханням повернути йому автомобіль, але той відмовився і став вимагати від позивача гроші. Позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса і 7 липня 2015 року скасував довіреність, про що повідомив письмово ОСОБА_5 і просив повторно повернути автомобіль та довіреність, але ОСОБА_5 відмовився від виконання вимог ОСОБА_1, а тому останній був змушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою про витребування майна у ОСОБА_5

Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова 21.12.2015 року, витребувано у ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Sport», 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1, однак судове рішення залишилось без виконання, оскільки, як стверджує позивач ОСОБА_5 провів відчуження спірного автомобіля у власність гр-ки ОСОБА_4, про що позивач був повідомлений 30.10.2017 року регіональним сервісним центром листом №31/20-4693. Оскільки в даному випадку відчуження автомобіля позивач вважає незаконним, таким, що порушує його права, вимушений звернутися з даним позовом до суду та просить витребувати у ОСОБА_4 на його користь автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Sport», 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1 на підставі ст. 388 ЦК України.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти позовних вимог заперечував у повному обсязі, просив в задоволенні позову відмовити, на підтвердження своїх доводів просив суд допитати в судовому засіданні свідка - ОСОБА_6 та надав копію відповіді ТОВ «Автоконсалтинг Україна» щодо відсутності інформації про скасування довіреності ОСОБА_1.

Третя особа - ОСОБА_5 в судове засідання не з*явився, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду, ніяких заяв до суду не подавав, у зв*язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у його в відсутність.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що 05 травня 2015 року ОСОБА_1 видав на ім*я ОСОБА_5 нотаріально посвідчену довіреність, відповідно до якої уповноважив останнього бути його представником в органах ДАІ та всіх інших установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з питань, пов*язаних з вчиненням правочинів щодо користування, експлуатації та продажу (за ціну та на інших умовах за його розсудом) належного йому на праві власності автомобіля марки MITSUBISHI PAJERO SPORT 3.0 GLS 2005 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1. Вказана довіреність видана строком на шість місяців та дійсна до 05 листопада 2015 року, з правом повного або часткового передоручення. (а.с. 5)

Відповідно до заяви нотаріусу, справжність підпису ОСОБА_1 на якій засвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мітякіної С.З. 07.07.2015 за реєстровим №1302, зазначена довіреність від 05 травня 2015 року за заявою ОСОБА_1 скасована. Згідно тексту даної заяви, нотаріусом ОСОБА_1 роз'яснено зміст ст.249 ЦК України та вказано, що ОСОБА_1 про скасування довіреності буде особисто повідомлено представника по довіреності ОСОБА_5, а також відповідні органи. (а.с. 6)

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.12.2015 задоволено позов ОСОБА_1 та витребувано у ОСОБА_5 автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Sport», 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1. Даним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_1 17.07.2015 року направив лист до відповідача ОСОБА_5 з вимогою про повернення зазначеного автомобілю.(а.с. 7-10)

Відповідно до постанови головного державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби м. Харкова ГТУЮ від 18.08.2016 у виконавчому провадженні №50894455 вищезазначене рішення суду виконати не виявилося можливим, оскільки 15.07.2018 автомобіль був перереєстрований на нового власника.(а.с. 14)

Згідно листа Регіонального сервісного центру в Харківській обл. МВС України від 30.10.2017 №31/20-4693 09.06.2015 ОСОБА_5, що діяв на підставі довіреності від 05.05.2015 року зняв з обліку зазначений автомобіль для реалізації у ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Харків №1 ГУМВС України в Харківській області. 15.07.2015 автомобіль зареєстровано за ОСОБА_4 (з зазначенням підстави (вторинна реєстрація ТЗ, придбаного в торгівельній організації) (а.с. 15).

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватись на підставі довіреності. Довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем) безпосередньо третій особі.

Стаття 249 ЦК України встановлює, що особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. Права та обов'язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася.

Відповідно до п.п. 1.1,1.2,2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджений Наказом Міністерства юстиції 22.02.2012 № 296/5, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Нотаріуси посвідчують довіреності, складені від імені однієї або кількох осіб, на ім'я однієї особи або кількох осіб за усним зверненням довірителя. У довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити представнику.

Згідно п. 6 вказаного Порядку особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної, може у будь-який час скасувати довіреність або довіреність, видану в порядку передоручення. Нотаріус, завідувач державного нотаріального архіву при одержанні заяви про скасування довіреності або передоручення робить про це відмітку на примірнику довіреності, що зберігається у справах нотаріуса, у державному нотаріальному архіві, і відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій.

Якщо особа, яка видала довіреність, подасть примірник довіреності, що є у неї, напис про скасування довіреності або передоручення робиться і на цьому примірнику, після чого він разом із заявою додається до примірника, що зберігається у справах нотаріуса, в державному нотаріальному архіві.

Повідомлення особи, яка видала довіреність, представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність, про скасування довіреності може бути оформлено нотаріусом згідно з цим Порядком шляхом передавання відповідної заяви.

Таким чином, судом встановлено, що 09.06.2015 року на час зняття з обліку в органах ДАІ даного автомобіля ОСОБА_5, він діяв в інтересах позивача на підставі чинної на той момент довіреності, в межах повноважень наданих йому ОСОБА_1.

Відповідно до п.7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджений Наказом Міністерства юстиції 22.02.2012 № 296/5 посвідчені нотаріусами довіреності, а також передоручення за ними, припинення їх дії підлягають обов'язковій реєстрації в Єдиному реєстрі довіреностей у порядку, установленому Положенням про Єдиний реєстр довіреностей, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 28.12.2006 № 111/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28.12.2006 за № 1378/13252.

З матеріалів справи вбачається, що запис про те, що довіреність видана 05.05.2015 року ОСОБА_1, посвідчена приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Чуєвою О.Д., про уповноваження ОСОБА_5 на експлуатацію та розпорядження спірним автомобілем, - скасована, на примірнику, наданому позивачем - відсутня.

Обов'язок повідомлення представника та всіх відомих йому третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність наявний у позивача.

Як встановлено рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.12.2015 року, яке набрало законної сили 02.02.2016 року, позивач ОСОБА_1 надіслав лист-повідомлення ОСОБА_5 про скасування довіреності 17.07.2015 року, тобто після вчинення 15.07.2015 року правочину між останнім та відповідачкою ОСОБА_4

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомив, що є чоловіком відповідача ОСОБА_4 та пояснив,що був присутній під час вчинення правочину з купівлі-продажу автомобіля MITSUBISHI PAJERO SPORT 3.0 GLS 2005 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 за участі ОСОБА_5 у ТОВ «АВТОКОНСАЛТИНГ УКРАЇНА», що видавав рахунок-фактуру на автомобіль, і в органах ДАІ ретельно було перевірено автомобіль на наявність заборон та інших перешкод на вчинення правочину, обсяг повноважень представника ОСОБА_1 та законність даного правочину ні в кого сумнівів не викликала.

Згідно довідки директора ТОВ «Автоконсалтинг Україна» від 29.12.2017 року на адресу даного підприємства в період часу з 07.07.2015 року по 15.07.2015 року не надходило інформації від ОСОБА_1 про скасування довіреності від 05.05.2015 року на ім*я ОСОБА_5, за реєстр. №1857.(а.с. 47).

Доказів на спростування зазначеного або про обізнаність ОСОБА_5 або інших осіб про скасування довіреності суду під час розгляду справи надано не було.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 і 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

За ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Відповідно до п.24. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред'явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна.

Згідно п. 26 вищевказаної постанови, відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Таким чином, враховуючі ті обставини, які були встановлені судом, що позивач ОСОБА_1 не виконав вимоги ст. 249 ЦК України щодо повідомлення ОСОБА_5 або відповідні органи ( ДАІ або ТОВ «Автоконсалтинг Україна» та інше) про скасування довіреності до 15.07.2015 року (укладення угоди про продаж автомобіля та перереєстрацію його на ОСОБА_4 в органах ДАІ), враховуючи ті обставини, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля від 15.07.2015 року є оспорюваним, однак позивачем не ставиться питання про визнання його недійсним, суд не вбачає підстав для витребування автомобіля MITSUBISHI PAJERO SPORT 3.0 GLS 2005 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 у добросовісного набувача - відповідача ОСОБА_4 на підставі ст. 388 ЦК України за обставин, встановлених судом.

Також, суд звертає увагу на те, що доводи позивача про те, що ОСОБА_5 викрав автомобіль є голослівними та нічим не підтвердженими.

Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 4,5,13,141,258,263,265,280 ЦПК України, до п.п. 1.1,1.2,2.1, 6, 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції 22.02.2012 № 296/5, ст.ст. 203, 215, 216, 237, 244, 249, 330, 388 ЦК України суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1) до ОСОБА_4 (АДРЕСА_2), 3-я особа: ОСОБА_5 (АДРЕСА_3) про витребування транспортного засобу - автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Sport», 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1 з чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Харківської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України ( в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя