Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/89/18 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 47 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Микитюк О.Ю., Миніч Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №280/89/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області, третя особа: ОСОБА_2, про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 16 квітня 2018 року, яке ухвалене під головуванням судді Василенка Р.О. в м. Коростишеві,

в с т а н о в и в:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області. Просила визнати незаконним та скасувати наказ виконуючого обов'язки начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області від 19 грудня 2017 року №425 про звільнення її з посади; поновити на роботі в Коростишівському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 грудня 2017 року по день поновлення на роботі. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 01 серпня 2017 року була прийнята на посаду заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності - заступника головного бухгалтера Коростишівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області в порядку переведення з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Коростишівському районі Житомирської області. Так, 26 жовтня 2017 року її попередили про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці, зокрема, системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу та найменування посади, які вступлять в дію з 01 січня 2018 року, а також про можливе майбутнє звільнення. Разом із тим, 20 грудня 2017 року вона отримала повідомлення про те, що її посада скорочується, вакантні посади відповідно до її фаху відсутні, а тому вона підлягає звільненню з 29 грудня 2017 року, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Наказом в.о. начальника Управління виконавчої дирекції Фонду у Житомирській області від 19 грудня 2017 року №425-к була звільнена з посади 29 грудня 2017 року в зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно з п.1 ст.40 КЗпП України, із яким ознайомлена 22 грудня 2017 року. На думку позивача при її звільненні не були дотримані встановлені законодавством гарантії прав працівників та вимоги до процедури такого звільнення, а саме: пункти 3 та 10 частини другої ст.42 КЗпП України. Також розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 ст. 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкової організації, членом якої вона є (ст.43 КЗпП України). Вона не запрошувалася на засідання профкому 22 грудня 2017 року для розгляду питання про її звільнення, але профспілка надала згоду на її звільнення з ініціативи уповноваженого органу. Наголошує на тому, що має переважне право на залишення на роботі, бо до настання пенсійного віку їй залишилося 2 роки та 5 місяців, а також вона майже 9 років ефективно виконувала свою роботу, порушення трудової дисципліни не допускала та має безперервний стаж з 2008 року.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 16 квітня 2018 року позов задоволено повністю. Визнано незаконним та скасовано наказ в.о. начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області ОСОБА_2 від 19 грудня 2017 року № 425-к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності - заступника головного бухгалтера Коростишівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності-заступника головного бухгалтера Коростишівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області з 30 грудня 2017 року. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 грудня 2017 року по день постановлення рішення в сумі 37 404 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що 21 лютого 2018 року відповідачем була подана заява із запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, але суд першої інстанції безпідставно не взяв її до уваги, чим перешкодив у реалізації права надати представникам відповідача особисті пояснення у судовому засіданні та довести законність звільнення. Як наслідок, на думку відповідача, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідач не попередив позивача про наступне звільнення за два місяці до такого. Окрім того, задовольняючи позов, суд послався лише на недодержання відповідачем строку попередження позивача та інших підстав для поновлення не зазначив, а за таких обставин належало не поновлювати позивача на роботі, а змінити дату її звільнення, що зроблено не було. Також наголошує на тому, що суд при обрахуванні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу не дослідив факт працевлаштування позивача на іншу роботу та не врахував розмір виплат, які вона одержала за новим місцем роботи, що б зменшило середній заробіток за час вимушеного прогулу до 3 058,39 грн.

На апеляційну скаргу представник позивача подав відзив, у якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зокрема наголошує на тому, що при звільненні позивача відповідач не врахував переважне право ОСОБА_1 на залишення на роботі. Зокрема те, що вона має безперервний стаж роботи в установі 8 років і 9 місяців та на день звільнення їй залишалося до настання пенсійного віку 2 роки і 5 місяців, тобто менше трьох років.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, апеляційний суд доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що наказом в.о. начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області від 19 грудня 2017 року №425-к ОСОБА_1 звільнена з посади заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності - заступника головного бухгалтера Коростишівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області 29 грудня 2017 року у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно з п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.23).

Відповідно до змісту пункту 1 частини першої ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці (частина перша ст.49-2 КЗпП України).

Так, із попередженням датованим 25 жовтня 2017 року №10-237, позивач ознайомилася 26 жовтня 2017 року (а.с.42). Даним письмовим документом ОСОБА_1 дослівно попереджалася про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема, про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступають в дію з 01 січня 2018 року та про можливе майбутнє звільнення.

Разом із тим, листом від 19 грудня 2017 року №10-1255 позивач повідомлялася про те, що згідно з штатним розписом, який вводився в дію з 01 січня 2018 року, посада, яку вона обіймає, скорочується. Вакантні посади відповідно до її фаху відсутні. У зв'язку з цим, вона підлягає звільненню згідно з п.1 ст.40 КЗпП України 29 грудня 2017 року з виплатою згідно зі ст.44 КЗпП України вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати (а.с.22). Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції сторони не заперечили тієї обставини, що даний лист позивач отримала 20 грудня 2017 року (пояснення представника позивача). Обставини, що визнаються учасниками справи, не потребують доказуванню (частина перша ст.82 ЦПК України). Апеляційний суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності отримання позивачем 20 грудня 2017 року листа від 19 грудня 2017 року №10-1255 та добровільності визнання такої обставини.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що попередженням від 25 жовтня 2017 року, яке позивач одержала 26 жовтня 2017 року, відповідач попередив останню про можливе майбутнє звільнення у зв'язку із скороченням чисельності або штату працівників, оскільки у ньому посилався на нормативно-правові акти, які регулюють спірне питання. Так, дійсно зі змісту даного попередження вбачається, що відповідач посилався на постанови правління Фонду від 12 вересня 2017 року №47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», від 10 жовтня 2017 року №50 «Про затвердження структури органів Фонду», №51 «Про затвердження схем посадових окладів працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та її робочих органів», №52 «Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України», наказ виконавчої дирекції Фонду від 23 жовтня 2017 року №560 «Про затвердження граничної чисельності працівників робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування Житомирської області» та наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області від 24 жовтня 2017 року №90-ос «Про попередження працівників про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці». Разом із тим, із змісту попередження вбачається, що відповідач послався й на вимоги статті 32 КЗпП України, яка регулює питання зміни істотних умов праці, а не скорочення чисельності або штату працівників. У змісті власне попередження йдеться саме про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці (системи оплати та стимулювання праці, розміру посадових окладів), зміну найменування посади. Зміна істотних умов праці також передбачає попередження працівника з цього приводу не пізніше ніж за два місяці, а у разі непогодження припинення трудового договору (частина четверта ст.32 та п.6 частини першої ст.36 КЗпП України). У змісті самого попередження не конкретизовані підстави можливого майбутнього звільнення, а некоректний текст попередження дає підстави тлумачити його двояко. Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції з цього приводу та тлумачить зміст даного попередження на користь позивача, як найбільш слабкої сторони у трудових правовідносинах.

Отже, про наступне звільнення у зв'язку із скороченням посади (штату працівників) позивач була попереджена лише 20 грудня 2017 року, коли одержала лист від 19 грудня 2017 року №№10-1255 та саме з цього часу почався перебіг двомісячного строку персонального попередження працівника про наступне вивільнення за п.1 частини першої ст.40 КЗпП України, який передбачений частиною першою ст.49-2 КЗпП України.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із тих підстав, що відповідач не повідомив належним чином позивача про її звільнення за два місяці у зв'язку з скороченням чисельності та штату працівників згідно з п.1 ст.40 КЗпП України, оскільки ОСОБА_1 в жовтні 2017 року була повідомлена про зміну істотних умов праці та про можливе звільнення на підставі ст.32 КЗпП України, яка передбачає припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП України.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що в усіх випадках звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою ІІІ-А КЗпП України. Чинне законодавство не передбачає виключення із строку попередження працівника про наступне звільнення (не менше ніж за 2 місяці) часу знаходження його у відпустці або тимчасової непрацездатності. При недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював.

При звільненні за п.1 ст.40 КЗпП України діють переваги на залишення на роботі, що встановлені ст.42 КЗпП України. Проте до кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, входять всі працівники, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу. Відповідно до штатного розпису, який діяв до 01 січня 2018 року, до штату працівників Коростишівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області входило 10 посад (а.с.43). Відділ бухгалтерського обліку та звітності налічував чотири посади: начальника відділу - головного бухгалтера, заступника начальника відділу-заступника головного бухгалтера, головного спеціаліста та спеціаліста 1 категорії. Позивач обіймала посаду заступника начальника відділу - заступник головного бухгалтера. Згідно нового штатного розпису, який почав діяти з 01 січня 2018 року, до штату відділення входить шість посад (а.с.44). Відділу бухгалтерського обліку та звітності не існує та у штаті одна посада головного спеціаліста з бухгалтерських та фінансових питань. Отже, посада, яку займала позивач, була одна та такої посади у новому штатному розписі не передбачалося, а тому відповідачем не порушені вимоги ст.42 КЗпП України.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації (частина третя ст.49-2 КЗпП України). У попередженні від 25 жовтня 2017 року відповідачем не було запропоновано жодної посади, а у листі від 19 грудня 2017 року зазначається, що вакантних посад, відповідно до фаху позивача, немає. Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували довідку відповідача за №08-878 про те, що в Управлінні виконавчої дирекції Фонду у Житомирській області та його відділеннях вакантних посад на час попередження позивача роботодавцем про наступне звільнення та до її звільнення відповідачем не було (а.с.126). Посада головного спеціаліста з бухгалтерських та фінансових питань з'явилася після 01 січня 2018 року, а тому її не можна вважати вакантною у розумінні частини третьої ст.49-2 КЗпП України, оскільки на момент попередження відповідачем позивача такої посади ще не існувало, бо вона з'явилася лише після 01 січня 2018 року, а дата затвердження нового штатного розпису не змінює висновків суду першої інстанції з цього приводу з огляду на те, що реально посади за новим штатним розписом на день звільнення позивача відповідачем не було. Отже, дотримані відповідачем й положення закону щодо пропонування вакантних посад.

На день звільнення позивача згода профспілкового органу на її звільнення також була. Відсутність згоди профкому на час видачі наказу про звільнення, недотримання профспілковим комітетом порядку розгляду питання не тягне за вищевказаних обставин визнання в цілому наказу про звільнення незаконним та його скасування.

Оскільки колегією суддів апеляційного суду встановлено лише недодержання відповідачем строку попередження позивача про наступне звільнення, то апеляційний суд відповідно до положень ст.376 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та постановляє нове судове рішення, яким позов задовольняє частково, змінюючи дату звільнення ОСОБА_1 з 29 грудня 2017 року на 20 лютого 2018 року (20 грудня 2017 року + 2 місяці). Також стягується із відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушених прогулів за період з 02 січня 2018 року по 20 лютого 2018 року в сумі 18 182,50 грн. (35 робочих днів х 519,50 грн. середньоденна заробітна плата). У задоволені решти позову відмовляється.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що при вирішенні даного спору слід урахувати роз'яснення, що надані в пункті 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», оскільки позивач з 18 січня 2018 року працевлаштувалася за новим місцем роботи (Вищому комунальному навчальному закладі «Коростишівський педагогічний коледж ім. І.Я. Франка») та отримує весь час заробітну плату, є помилковими, з огляду на те, що роз'яснення були зроблені з урахуванням вимог закону, зокрема частини третьої статті 117 КЗпП України, яку виключено на підставі Закону України від 20 грудня 2005 року №3248-15.

Наразі виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, оскільки Законом не передбачено будь-яких підстав для його зменшення (така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року в справі №6-511цс16).

Відповідно до ст.141 ЦПК України змінюється розподіл судових витрат. При розгляді даної справи в усіх судових інстанціях позивач статтею 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Позов задовольняється частково. На відповідача покладається судовий збір пропорційно до задоволених вимог (одна немайнова та одна майнова вимога), який стягується у сумі 1 409,60 грн. в дохід держави. У відмовленій частині позову судовий збір відноситься на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області задовольнити частково.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 16 квітня 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити дату звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності - заступника головного бухгалтера Коростишівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду у Житомирській області з 29 грудня 2017 року на 20 лютого 2018 року.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області (10014, м. Житомир, майдан Корольова, буд.2; ідентифікаційний код 41313540) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) 18 182,50 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У задоволені решти вимог відмовити.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області (10014, м. Житомир, майдан Корольова, буд.2; ідентифікаційний код 41313540) в дохід держави 1 409,60 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 07 серпня 2018 року.