АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2018 року

м. Рівне

Справа № 572/1048/18

Провадження № 22-ц/787/1278/2018

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Рижий О.А.

Рішення ухвалене в м. Сарни Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту не зазначена

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючий суддя: Боймиструк С.В.

судді: Хилевич С.В., Шимків С.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 06 червня 2018 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

17 квітня 2018 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, просить суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 15089,65 грн. та судові витрати по справі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13 серпня 2007 року відповідачу був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивачем був наданий кредит, однак відповідач умови договору не виконує в зв'язку з чим утворилася заборгованість. 06 серпня 2008 року Сарненським районним судом був виданий судовий наказ відповідно до якого з відповідача стягнуто заборгованість у розмірі 3472,27 грн. Однак відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає в зв'язку з чим має заборгованість в сумі 15089,65 грн.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 06 червня 2018 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приватбанк" не погоджується з ним, вважає, що дане рішення прийняте без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Зазначає, що судом було незаконно відмовлено у стягненні заборгованості по процентам та пені в межах строку позовної давності.

Вказує, що кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, то застосовувати строк позовної давності можливо лише до зобов'язань, які залишилися поза межами такого строку, а тому проценти за кредитом та пеня підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, тобто заборгованість за процентами підлягає стягненню за останні три роки, що передували зверненню до суду із позовом, тобто за період 11 квітня 2015 року по 28 лютого 2018 року в розмірі 3321,54 грн. (11223,83 грн. (проценти станом на 28 лютого 2018 року) - 7902,29 грн.(проценти станом на 01 квітня 2015 року), а за пенею за останні дванадцять місяців, тобто за період 11 квітня 2017 року по 28 лютого 2018 року в розмірі 352,66 грн. (3175,32 грн. (пеня станом на 28 лютого 2018 року) - 2822,66 грн. (пеня станом на 01 квітня 2017 року).

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове , яким задовольнити позов ПАТ КБ "Приватбанк" в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_3 зазначає, що вказана апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду є законним та обґрунтованим.

Просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю, а рішення суду першої інстанції у даній справі залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 13 серпня 2007 року ОСОБА_3 підписав заяву № б/н, згідно якої отримав кредит у розмірі 7 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Картка видана 27.08.2007 року і доказів видачі банком в подальшому інших кредитних карт позичальнику в справі немає.

Згідно анкети-заяви та відповідно до ст.634 ЦК України, ОСОБА_3 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку з яким він ознайомився та погодився з умовами та правилами надання банківських послуг щодо кредитування Приватбанком, і яка містить власноручний підпис відповідача, підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку.

Позичальник належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором. В зв'язку з чим позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості в сумі 3472,27 грн..

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором.

Згідно зі cт. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відзиві на позов відповідач заявив клопотання про застосування строків позовної давності.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позов про стягнення заборгованості пред'явлено після закінчення трьохрічного терміну, визначеного ст. 256 ЦПК України та позивачем не наведено жодних доказів поважності причин пропуску строку позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК, суд зобов'язаний застосувати позовну давність лише за заявою сторони у спорі, причому така заява має бути подана до винесення судового рішення.

На аркуші справи 35 є заява від відповідача ОСОБА_3, в якій він ставить питання про застосування позовної давності.

Однак, наслідки пропуску строку позовної давності не можуть бути застосовані до позовних вимог в задоволенні яких слід відмовити за безпідставністю.

Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», суд зазначає у рішенні про відмову у позові з підстав пропуску без поважних причин строку для звернення з позовом, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи в спорі між тими сторонами та з того предмету Сарненський районним судом 6 серпня 2008 року було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» кредитної заборгованості в розмірі 3472,27 грн. та судові витрати (а.с.5).

У відзиві на позов ОСОБА_3 стверджує про сплату ним залишку заборгованості стягнутого судовим наказом, однак доказів на підтвердження цього не надав.

З розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що після винесення судового наказу ОСОБА_3 сплачено відсотків та погашено кредиту на 1250 грн. (а.с.6-9).

В п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5, роз'яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду 14 лютого 2018 року, провадження № 61 - 2404 св 18, де зокрема зазначено, що згідно ст. 611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення відсотків після дати направлення вимоги про дострокове припинення кредиту та право стягувати з боржника інфляційні втрати. Є лише право стягувати 3% річних, які передбачені ст. 625 ЦК України.

Відповідно до п.9.12 Умов і правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, тобто до 13 серпня 2008 року.

Отже, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, банк звернувшись в липні 2008 року про дострокове погашення всієї заборгованості, змінив строк виконання зобов'язання за кредитним договором, а сам кредитний договір припинив свою дію, тому проведення в позові нарахування за його умовами є безпідставним.

З вимогами про стягнення 3% річних на прострочену заборгованість та відповідними обґрунтуваннями банк до суду не звертався, тому підстави для задоволення позовних вимог по справі відсутні.

Оскільки вимоги банку не підлягають задоволенню, то відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка її подала.

Суд першої інстанції наведених вище норм матеріального права не врахував, не всі його висновки відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення даного спору, а тому оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову в задоволенні позову за його безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк"задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 06 червня 2018 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості15089,65 грн. відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 серпня 2018 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.В. Хилевич

С.С. Шимків