Постанова

Іменем України

11 липня 2018 року

м. Київ

справа № 656/599/17

провадження № 61-22254 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: ГулькаБ. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області, Іванівська районна державна адміністрація Херсонської області, Іванівська селищна рада Херсонської області,

представник Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області - Тищенко ЄвгенійСергійович,

представник Іванівської районної державної адміністрації Херсонської області - ОстапенкоІгор Валерійович,

представник Іванівської селищної ради Херсонської області - Трохименко Людмила Миколаївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 2 листопада 2017 року у складі судді Ковальчук Т. М. та постанову апеляційного суду Херсонської області від 6 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Кутурланової О. В., Майданіка В. В., Орловської Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, Іванівської районної державної адміністрації Херсонської області, Іванівської селищної ради Херсонської області про поновлення строку договору оренди землі, визнання незаконним (протиправним) та скасування наказу.

Позовна заява мотивована тим, що 11 червня 2007 року між ним та Іванівською районною державною адміністрацією Херсонської області укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого йому було передано в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 63,44 га, розташовану за межами населених пунктів на території Іванівської селищної ради Херсонської області, терміном на 5 років. 30 грудня 2008 року та 25 квітня 2012 року між сторонами укладались додаткові угоди до вказаного договору оренди земельної ділянки, якими було внесено зміни щодо розміру орендної плати, а саме визначено її розмір 1,5 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки та терміну дії основного договору, що визначений строком на 10 років.

27 квітня 2017 року він звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, як розпорядника земель сільськогосподарського призначення державної власності на території області, з заявою про продовження договору оренди, оскільки він має переважне право на його укладення. Проте 19 травня 2017 року наказом Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області йому відмовлено у поновленні цього договору оренди у зв'язку з закінченням терміну дій цього договору та невиконанням ним вимог пункту 11 договору оренди земельної ділянки про те, що розмір орендної плати переглядається один раз на два роки у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендної земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

Вважав, що зазначена відмова порушує його переважне право на укладення договору оренди земельної ділянки та є безпідставною, так як хоча зміни до договору не вносилися, проте орендна плата за 2015 та 2016 роки сплачена ним з урахуванням зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі унаслідок інфляції.

З урахуванням викладеного та уточнених позовних вимог ОСОБА_9 просив суд визнати поновленим на той самий строк і на тих самих умовах договір оренди земельної ділянки від 11 червня 2007 року та додаткову угоду від 25 квітня 2012 року, укладені між ним та Іванівською районною державною адміністрацією Херсонської області, терміном на 5 років, зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області укласти з ним договір оренди на новий термін, визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 19 травня 2017 року про відмову у поновленні договору оренди на новий строк та його припинення.

Рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 2 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_9 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у позивача переважне право на укладення спірного договору оренди земельної ділянки відсутнє, оскільки ним було порушено пункт 11 цього договору щодо зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі унаслідок інфляції. 27 січня 2016 року Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області було направлено позивачу лист, яким запропоновано останньому переглянути орендну плату на рівні 8 % від нормативно-грошової оцінки землі та строку дії договору оренди, що був отриманий ним 16 лютого 2016 року. У 2016 році ОСОБА_9 було сплачено орендну плату за користування спірною земельною ділянкою у сумі, яка відповідає 3 % від нормативно-грошової оцінки вартості землі, а у березні 2017 року він звернувся з заявою про поновлення терміну дії цього договору на 7 років та встановлення орендної плати на рівні 4 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. 19 травня 2017 року позивачу наказом Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області відмовлено у поновленні договору оренди земельної ділянки.

Постановою апеляційного суду Херсонської області від 6 лютого 2018 року апеляційна скарга ОСОБА_9 відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачем було порушено пункт 11 спірного договору оренди земельної ділянки щодо зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі унаслідок інфляції, оскільки 27 січня 2016 року Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області було направлено йому лист, яким запропоновано переглянути орендну плату на рівні 8 % від нормативно-грошової оцінки землі та строку дії договору оренди, що узгоджується з пунктом 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, згідно з яким розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки. Позивачем цих дій вчинено не було. Тому у позивача переважне право на укладення спірного договору оренди земельної ділянки відсутнє. Отримання ОСОБА_9 вказаного листа Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

У касаційній скарзі ОСОБА_9 просить оскаржувані судові рішення скасувати й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що він належним чином виконував зобов'язання за договором оренди земельної ділянки, вчасно сплачував орендну плату. Пропозицій щодо зміни розміру орендної плати він не отримував, а рекомендоване повідомленням про вручення поштового відправлення такі обставини не спростовує, оскільки підпис у цьому повідомленні йому не належить. Відповідно до умов спірного договору оренди та положень законодавства він звернувся до відповідача з заявою про свій намір поновлення договору оренди земельної ділянки, в якій зазначив про згоду на встановлення орендної плати у розмірі 4 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. Отже, у нього наявне переважне право на укладення договору оренди спірної земельної ділянки, як у орендаря, який належним чином виконував умови договору.

У червні 2018 року Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області подало відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, у позивача відсутнє переважне право на укладення договору оренди земельної ділянки, оскільки ним було порушено його умови, а саме пункт 11 цього договору, проігноровано пропозицію управління щодо збільшення розміру орендної плати, яка основана на імперативній нормі закону, та визначення терміну дії договору. При цьому позивачу було відмовлено у погодженні запропонованих ним умовах договору, які не відповідали закону, отже погодження не досягнуто.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_9 Іванівська селищна рада Херсонської області погодилась з доводами касаційної скарги.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Спір стосується переважного права орендаря на переукладення договору оренди землі.

Частинами першою-п'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у встановлений цим договором строк, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Таким чином, відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Отже, для застосування частини першої статті 33 цього Закону та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що 27 січня 2016 року Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області було направлено позивачу лист, яким запропоновано йому переглянути орендну плату на рівні 8 % від нормативно-грошової оцінки землі та строку дії договору оренди, що був отриманий ним 16 лютого 2016 року. У 2016 році ОСОБА_9 було сплачено орендну плату за користування спірною земельною ділянкою у розмірі 3 % від нормативно-грошової оцінки вартості землі, а у березні 2017 року він звернувся з заявою про поновлення терміну дії цього договору на 7 років та встановлення орендної плати на рівні 4 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. 19 травня 2017 року позивачу наказом Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області відмовлено у поновленні договору оренди земельної ділянки.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку про те, що у позивача переважне право на укладення спірного договору оренди земельної ділянки відсутнє, оскільки ним було порушено пункт 11 цього договору щодо зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі унаслідок інфляції, так як вказаний лист Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 27 січня 2016 року залишено без реагування. Отже, домовленості щодо орендної плати та інших умов договору сторонами не досягнуто, що виключає застосування статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Доводи касаційної скарги про те, що він належним чином виконував зобов'язання за договором оренди земельної ділянки, безпідставні та спростовані вищевказаними встановленими судами обставинами.

Посилання касаційної скарги на те, що пропозицій щодо зміни розміру орендної плати він не отримував, а рекомендоване повідомленням про вручення поштового відправлення такі обставини не спростовує, оскільки він це повідомлення не підписував, безпідставні, так як ним такі доводи належними та допустимими доказами не підтверджено, що є його процесуальним обов'язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року).

Доводи касаційної скарги про порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та неврахування відповідних цій конвенційній нормі рішень Європейського суду з прав людини про рівні процесуальні, змагальні процедури, безпідставні, так як позивач не навів обґрунтованих підстав того, що його процесуальні права у процесі порушувалися. Тим більше він користувався послугами представника.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 2 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Херсонської області від 6 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк