Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/703/18
Провадження № 2/553/674/2018
У Х В А Л А

Іменем України

09.08.2018 рокум. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Парахіної Є.В.,

при секретарі - Остапченко Т.О.,

розглянувши під час підготовчого провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом КАЗІЧЧІ ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якій позивач просить розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, укладений 17.07.2010 року в м. Рим, Італія, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_3 VII, Італія, актовий запис № 00356, частина 1, серія 09 від 17.07.2010 року.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_4 не погодившись з позовом, надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що шлюб між сторонами був зареєстрований на території Італії у відділі реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_5 V11 17.07.2010 року, актовий запис № 00356, частина 1, серія 09. 08.03.2018 року відповідач ОСОБА_2 перебуваючи на території Італії звернулась до адвокатської контори за правовою допомогою щодо розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_6, 22.03.2018 року останній отримав лист-пропозицію про врегулювання спору за згодою сторін, в цей же день позов ОСОБА_2 прийнято до суду за місцем реєстрації шлюбу у м. Рим за № СС-19.933/18 та місцем реєстрації відповідача ОСОБА_1. Позивач же при зверненні до суду не повідомив про існування спору між тими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав, тобто ввів в оману суд, стверджуючи про те, що спір про розірвання шлюбу між ним та відповідачем не розглядається ні судами України, ні судами Італії. Звернувся з клопотанням про залишення позову без розглялу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат ОСОБА_4 просив задовольнити клопотання, відповідач ОСОБА_2 підтримала клопотання свого представника.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позов підтримує, просить слухати справу за участю його представника.

Представник позивача адвокат ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що предметом позовних вимог в справі, яка перебуває на розгляді в суді загальної юрисдикції міста ОСОБА_5, є встановлення режиму окремого проживання подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а не розірвання шлюбу, тобто судом вирішується спір щодо іншого предмету, ніж той, що перебуває на розгляді у Ленінському районному суді м. Полтави, та з інших підстав, відповідно, підстав для залишення даного позову без розгляду у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України немає.

Як встановлено в п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як вбачається з наявних у справі письмових доказів, в тому числі повідомлення адвоката ОСОБА_8 від 08.03.2018 року, адресованого ОСОБА_6, інформації по справі СС-19.933/2018 з Порталу електронних послуг від 26.04.2018 року, предметом позовних вимог в справі, що перебуває на розгляді в суді загальної юрисдикції міста ОСОБА_5 та призначена до попереднього слухання на 20.09.2018 року, є питання про встановлення режиму окремого проживання.

Як встановлено в ч. 1 ст. 496 ЦПК України, іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року, при застосуванні статей 119, 120 Сімейного кодексу України судам необхідно враховувати, що інститут окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер.

За змістом положень ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Застосування при вирішенні національними судами законодавства іншої держави не передбачене, відповідно, доводи представника відповідача, наведені в обґрунтування клопотання, про те, що за чинним законодавством Італії встановлення режиму окремого проживання є частиною процедури розірвання шлюбу, які до того ж жодними об'єктивними доказами не підтверджені, не можуть бути взяті до уваги.

Враховуючи те, що представником відповідача не надано доказів перебування в провадженні суду іншої справи між сторонами у справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу з тих самих підстав, які є підставою даного позову, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання представника відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 257 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання представника відповідача адвоката ОСОБА_4 про залишення позовної заяви КАЗІЧЧІ ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу без розгляду відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_9