Постанова

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 752/1939/16-ц

провадження № 61-21052св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4, на рішення Голосіївського районного суду міста Києва, у складі судді Ладиченко С. В., від 04 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Махлай Л. Д., Крижанівської Г. В., Кравець В. А., від 27 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (далі - ПрАТ «СК «УНІКА») про стягнення страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Свої вимоги ОСОБА_3 мотивував тим, що 31 жовтня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП), в якій пошкоджено належний йому автомобіль марки BMW 520і, реєстраційний номер НОМЕР_1. Автомобіль застрахований у ПрАТ «СК «УНІКА», відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту № 030529/4600/0000087 від 14 вересня 2015 року. Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення. Загальна вартість матеріальних збитків відповідно до звіту про оцінку майна від 14 грудня 2015 року складає 271 165 грн без ПДВ. За складання звіту позивачем сплачено 1 500 грн. На звернення щодо надання дозволу на проведення відновлювального ремонту автомобіля страховою компанією повідомлено, що дозвіл на проведення ремонтних робіт буде надано лише після узгодження рахунку-фактури. Позивач вважав, що представники страхової компанії, зловживаючи своїми правами, затягували строк прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування та не надавали дозволу на проведення відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля, що позбавило його права користуватись і володіти своїм майном у повній мірі. Після надання усіх додатково витребуваних документів, огляду пошкодженого застрахованого автомобіля за участю представника відповідача представниками ПрАТ «СК «УНІКА» повідомлено, що рішення щодо виплати страхового відшкодування не приймалось. З метою виконання умов договору страхування та вказівок страхової компанії, не вчиняючи жодних перепон задля прийняття рішення щодо відшкодування збитку та огляду пошкодженого автомобіля, позивачем 25 листопада 2015 року замовлено проведення на СТО відповідного діагностування системи безпеки та електроустаткування пошкодженого автомобіля. Результати вказаного дослідження надано ПрАТ «СК «УНІКА», однак рішення щодо виплати страхового відшкодування так і не прийнято.

Із урахуванням зазначеного, змінивши позовні вимоги, ОСОБА_3 просив позов задовольнити, стягнути з ПрАТ «СК «УНІКА» на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 271 165 грн; витрати на проведення висновку про вартість майна (звіту про оцінку) у розмірі 1 500 грн; пеню у розмірі 58 520,37 грн, три відсотки річних у розмірі 4 591,23 грн та інфляційні втрати у розмірі 21 150,88 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 04 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «СК «УНІКА» у відшкодування понесених судових витрат 6 165, 60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач створив перешкоди страховику у визначенні обставин, характеру та розміру збитків, що є підставою для відмови у здійсненні страхової виплати. Стягуючи із позивача на користь страхової компанії судові витрати, районний суд виходив із того, що відповідачем було оплачено послуги із проведення експертизи, які підлягають стягненню із позивача, враховуючи результат розгляду справи.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права. Позивач, не надавши автомобіль для проведення експертизи, ухилився від проведення такої експертизи, а питання, поставлені експертам, мають суттєве значення для правильного вирішення даної справи, а тому із урахуванням частини першої статті 146 ЦПК України, 2004 року, обставини, викладені у позовній заяві, визнані судом недоведеними. До неможливості проведення експертизи призвели лише дії позивача, відповідач поніс витрати на проведення експертизи, які підлягають стягненню із позивача із урахуванням положень статей 86, 88 ЦПК України, 2004 року.

14 липня 2017 року ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2017 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Представник позивача посилається на те, що судами безпідставно стягнуто із позивача судові витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи, оскільки експертиза не була проведена експертною установою, витрати повинні бути повернуті відповідачу, а не стягуватися із позивача. Позивачу безпідставно відмовили у задоволенні позовних вимог, оскільки у матеріалах справи достатньо доказів, які свідчать про доведення позивачем заявлених позовних вимог, про це, зокрема, свідчить факт ДТП, яка сталася 31 жовтня 2015 року, у результаті якої було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб. 03 листопада 2015 року експертом відповідача було проведено огляд пошкодженого автомобіля та були складені акти огляду № 1 та № 2. Позивачем від страхової компанії не було отримано жодного листа із вимогою передачі автомобіля для діагностування систем безпеки та електроустаткування у присутності представника відповідача. Позивач виконав усі дії для здійснення діагностики систем безпеки та електроустаткування, надав страховій компанії усі необхідні документи, самостійно сплачував за послуги транспортування транспортного засобу до офіційного дилера BMW, тобто виконав усі умови договору страхування наземного транспортного засобу. Відповідач безпідставно ухиляється від виплати страхового відшкодування, чим порушує умови договору страхування, який укладено між сторонами спору.

19 липня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «СК «УНІКА» про стягнення страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що 31 жовтня 2015 року з вини позивача сталася ДТП, внаслідок якої було пошкоджено належний йому автомобіль марки BMW 520і, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузову НОМЕР_2.

Зазначений автомобіль на час ДТП був застрахований у ПрАТ «СК УНІКА» відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту № 030529/4600/0000087 від 14 вересня 2015 року.

Відповідно до пункту 6.2.4 договору добровільного страхування наземного транспортного засобу «каско», укладеного між сторонами 14 вересня 2015 року, страховик зобов'язаний самостійно з'ясовувати причини, обставини страхового випадку та розмір збитків, направляти запити до компетентних органів із метою отримання відповідних висновків, призначати або уповноважувати осіб (експертів, аварійних комісарів та ін.) для визначення причин, обставин та розміру збитків.

Відповідно до пункту 6.3.6 цього договору страхувальник зобов'язаний при настанні страхового випадку виконувати дії, передбачені договором, а також виконувати інструкції страховика або його уповноважених представників та надавати повну інформацію про причини, обставини страхового випадку, забезпечувати можливість страховику (його уповноваженому представнику) здійснити огляд та експертизу ТЗ (транспортного засобу) та/або ДО (додаткового обладнання) для визначення обставин, наслідків страхового випадку та розміру заподіяних збитків.

18 листопада 2015 року страховик направив позивачу лист, в якому просив здійснити діагностування систем безпеки та електроустаткування й надати їх результати. Позивач таке діагностування не провів.

26 листопада 2015 року страховик направив позивачу лист, в якому просив надати автомобіль для здійснення діагностування систем безпеки та електроустаткування в присутності представника ПрАТ «СК «УНІКА» на потужностях найближчого офіційного дилера автомобілів BMW. У листі зазначалося, що таке діагностування необхідно у зв`язку із проведенням розслідування обставин події, що може бути визнана страховою, щодо встановлення відповідності пошкоджень автомобіля даній ДТП. При цьому страховик вказав, що зобов`язується відшкодувати вартість транспортування автомобіля до найближчого офіційного дилера автомобілів BMW. Позивач автомобіль для здійснення діагностування систем безпеки та електроустаткування не надав.

Відповідно до звіту про оцінку майна від 14 грудня 2015 року, складеного ФОП ОСОБА_5 за замовленням позивача, вартість матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП власнику автомобіля марки BMW 520і, реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 271 165 грн без ПДВ. Вартість робіт (послуг) по виконанню робіт з оцінки майна складає 1 500 грн.

За клопотанням відповідача ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 27 вересня 2016 року було призначено судову інженерно-транспортну експертизу, зокрема з метою встановлення обставин спрацювання подушок безпеки водія та пасажира.

Відповідно до повідомлення експерта про неможливість надання висновку від 17 січня 2017 року, висновок не наданий, зокрема, через те, що автомобіль не був наданий для проведення дослідження.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 982 ЦК України визначено, що істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Відповідно до положень статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. У разі необхідності страховик або Моторне (транспортне) страхове бюро можуть робити запити про відомості, пов'язані із страховим випадком, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ і організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також можуть самостійно з'ясовувати причини та обставини страхового випадку.

Статтею 26 Закону України «Про страхування» визначені підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування, серед яких є подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку. Відповідно до частини другої цієї статті умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Відповідно до статті 979 ЦК України обов`язку страховика виплатити страхувальникові страхову виплату кореспондується обов`язок страхувальника виконувати умови договору страхування, у тому числі і щодо зобов`язання забезпечити можливість страховику здійснити огляд та експертизу транспортного засобу для визначення обставин та наслідків страхового випадку.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, із урахуванням вказаних норм матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем було порушено умови договору страхування, а саме пункти 6.2.4 та 6.3.6, не виконано вимогу страхової компанії, не надано автомобіль для здійснення діагностування систем безпеки та електроустаткування в присутності представника ПрАТ «СК «УНІКА» на станції технічного обслуговування офіційного дилера автомобілів BMW. Лист страхової компанії від 26 листопада 2015 року із вимогою надати автомобіль було отримано ОСОБА_3 15 грудня 2015 року, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення (а.с. 66-67), що не спростовано позивачем.

ПрАТ «СК УНІКА» мала обґрунтовані сумніви у причинно-наслідковому зв'язку між подією ДТП, а саме наїздом на бордюрний камінь, і завданою матеріальною шкодою власнику автомобіля, зокрема щодо спрацювання подушок безпеки пасажира і водія.

Вказані обставини стали підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування із урахуванням положень статті 979 ЦК України та статті 25 Закону України «Про страхування».

У судовому засіданні, яке відбулося 07 квітня 2016 року, представник ПрАТ «СК «УНІКА» заявив клопотання про огляд автомобіля, однак позивач проти цього заперечував.

Також позивач не надав автомобіль для проведення експертного дослідження

Відповідно до частини першої статті 146 ЦПК України, 2004 року, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Під час розгляду справи ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 27 вересня 2016 року було призначено судову інженерно-транспортну експертизу, яка не була проведена, оскільки не було забезпечено можливості дослідження автомобіля та відсутності доступу до блоків управління подушками безпеки.

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач, не надавши автомобіль для проведення судової експертизи, фактично ухилився від проведення експертизи, висновки якої мають вирішальне значення у даній справі, оскільки вона була призначена саме для з`ясування технічних питань про те, чи відповідають дата та час спрацювання подушок безпеки водія та пасажира заявленим у позовній заяві обставинам та показникам одометру під час огляду транспортного засобу страховиком; чи відповідає номер блоку управління подушок безпеки водія та пасажира номеру блоку управління, встановленому заводом - виробником для даної марки транспортного засобу; чи було змінено блок управління подушок безпеки водія та пасажира на новий.

Колегія суддів погоджується з висновками районного та апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, оскільки суди попередніх інстанцій правильно застосували до даних правовідносин норми матеріального права та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки останнім було порушено умови договору страхування (пункти 6.2.4 та 6.3.6), не було надано автомобіль для встановлення обставин завдання шкоди та визначення її розміру, проти огляду автомобіля позивач заперечував і у судовому засіданні, а також не надав доступ до автомобіля для проведення у даній справі судової інженерно-транспортної експертизи.

Однак із висновками судів попередніх інстанцій у частині стягнення із ОСОБА_3 на користь ПрАТ «СК «УНІКА» судових витрат у розмірі 6 165,60 грн, сплачених відповідачем за проведення судової експертизи, колегія суддів Верховного Суду погодитися не може, виходячи із наступного.

Відповідно до частини першою статті 88 ЦПК України, 2004 року, кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи.

Частиною першою статті 88 ЦПК України, 2004 року, визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Стягуючи із позивача на користь відповідача суму коштів у розмірі 6 165,60 грн, які було перераховано ПрАТ «СК «УНІКА» Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, що підтверджується платіжним дорученням № 033342 від 22 вересня 2016 року (а. с. 146), судами попередніх інстанцій залишено поза увагою, що проведення судової експертизи не відбулося, послуги експертною установою не були надані, акт виконаних робіт не був складений, а тому ПрАТ «СК «УНІКА» має правозвернутися до Київського науково-дослідному інституту судових експертиз у позасудовому порядку для вирішення питання щодо повернення сплачених авансовим платежем коштів.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи те, що судами попередніх інстанцій неправильно вирішено питання щодо стягнення із позивача судових витрат на користь відповідача, рішення районного та ухвала апеляційного суду у цій частині підлягають скасуванню.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2017 року у частині стягнення із ОСОБА_3 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» у відшкодування понесених судових витрат 6 165,60 грн - скасувати.

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
Ю. В. Черняк