АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2018 року

м. Київ

справа №755/19222/17

провадження №22-ц/796/6296/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.,

суддів - Лапчевської О.Ф., Кулікової С.В.

за участю помічника судді, який за дорученням головуючого судді здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградової А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Центр»

третя особа: ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року у складі судді Чех Н.А.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Центр», третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визнати незаконними та скасувати накази ТзОВ «Сервіс-Центр» № б/н 10-17 від 10 листопада 2017 року, № б/н 16-17 від 16 листопада 2017 року, № б/н 16(2)-17 від 16 листопада 2017 року та поновити її на роботі.

Посилалася на те, що 15 лютого 2013 року вона була прийнята на посаду головного бухгалтера ТОВ &q?у ;Сервіс-Центр&q?ят; за сумісництвом.

01 квітня 2016 року згідно наказу відповідача, підписаного Генеральним директором ОСОБА_2, введено в дію штатний розклад, відповідно до якого розмір заробітної плати головного бухгалтера (за сумісництвом) складає 6 000,00 грн. Однак, з 01 квітня 2016 року вона отримувала заробітну плату 500 грн. замість 6 000 грн. На її неодноразові звернення до генерального директора щодо недоплати заробітної плати остання наголошувала на відсутності відповідного обсягу коштів, а у вересні-жовтні 2017 року взагалі заявила, що коштів не має і виплачувати заборгованість не буде. У зв'язку з цим, позивач звернулася до Державної служби з питань праці з проханням провести перевірку дотримання вимог законодавства про працю. За наслідками перевірки було встановлено факт порушення нарахування та виплати заробітної плати головному бухгалтеру та складено протокол про адміністративне правопорушення у відношенні генерального директора.

10 листопада 2017 року відповідачем було видано наказ № б/н 10-17 про притягнення до дисциплінарної відповідальності головного бухгалтера за порушення трудової дисципліни, а саме: порушення нарахування та виплати заробітної плати головному бухгалтеру.

Зазначала, що з таким наказом не згідна, оскільки за вказані порушення вже було встановлено винну особу - генерального директора, якого за це притягли до адміністративної відповідальності.

16 листопада 2017 року відповідачем було видано наказ б/н 16-17 про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача за порушення трудової дисципліни, а саме, невиконання розпорядження від 07 листопада 2017 року &q?е,;Про перенесення бази &q? ;1С:Бухгалтерія&qu01; в хмарний ІТ ресурс&q?ен; та було оголошено догану.

Даний наказ ОСОБА_1 також вважала незаконним, оскільки виконання нею вказаного розпорядження означало б вчинення порушення Указу Президента від 15 травня 2017 року, яким введено санкції проти ТОВ &qu ;1С&q?ра;.

16 листопада 2017 року відповідачем видано наказ № б/н 16(2)-17 про звільнення головного бухгалтера на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України за порушення трудової дисципліни. Дана позиція базується на звіті про результати незалежної перевірки нарахування та виплати заробітної плати охоронцям, підготовленого незалежним податковим консультантом ОСОБА_3 від 15 листопада 2017 року.

Позивач вважала, що даний наказ не відповідає вимогам чинного законодавства, суперечить статті 147 КЗпП України, статті 61 Конституції України, якими передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності за одне і те ж порушення.

Також зазначала, що всі перелічені нею накази є незаконними та такими, що видані генеральним директором ОСОБА_2 з метою помсти за те, що ОСОБА_1 зверталася до Державної служби з питань праці і останні притягнули керівника до відповідальності.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення повністю та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що саме генеральний директор ОСОБА_2 є тією особою, яка відповідно до норм чинного законодавства України, несе відповідальність за оплату праці працівникам ТОВ «Сервіс-Центр» та дотримання норм трудового законодавства України, а не бухгалтер підприємства, що узгоджується, зокрема, зі статтею 175 КК України, частиною третьою статті 92 ЦК України, статтею 36 Закону України «Про оплату праці».

Вказує на те, що за результатами перевірки Державної служби з питань праці за порушення трудових прав до адміністративної відповідальності було притягнуто ОСОБА_2, тоді як відносно головного бухгалтера не складено жодного протоколу зі сторони державного інспектора, що вказує на відсутність її вини у вчиненому правопорушенні, а тому вважає, що спірний наказ № б/н 10-17 від 10 листопада 2017 року не містить доказів вини позивача у частині порушення норм трудового законодавства.

Окрім того, зазначає про те, що розпорядження від 07 листопада 2017 року № 1-07117 «Про перенесення бази «1С:Бухгалтерія» в хмарний ІТ-ресурс» є таким, що суперечить Указу Президента України від 15 травня 2017 року № 133/2017 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 28 квітня 2017 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», а невиконання такого розпорядження не може бути підставою для оголошення позивачу догани.

Вважає, що відповідачем за порушення трудової дисципліни до неї застосовано одночасно два заходи дисциплінарного стягнення за одне і теж саме порушення, що суперечить нормам статті 147 КЗпП України та статті 61 Конституції України.

А також зазначає, що звіт незалежного податкового консультанта ОСОБА_3 від 15 листопада 2017 року не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки він не є висновком експерта, а тому не може братися до уваги як доказ законності спірного наказу.

18 липня 2018 року представник відповідача ТОВ «Сервіс-Центр» - ОСОБА_5 до Апеляційного суду м. Києва подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зазначає, що відповідачем було дотримано порядок та правила винесення доган і дисциплінарного звільнення, апеляційна скарга не містить доказів щодо протиправності дій керівництва ТОВ «Сервіс-Центр» в частині застосування відповідальності за порушення позивачем трудової дисципліни, а тому рішення місцевого суду є законним, обґрунтованим та таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

«Відповідно до п. 8 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIIIвід 03.10.2017, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Позивач та її представник в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з підстав, наведених в ній.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечувала та просила відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що докази на підтвердження вимог позивача відсутні, а позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню в цілому.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 15 лютого 2013 року була прийнята на посаду головного бухгалтера ТОВ &qu3 ;Сервіс-Центр&q?та; за сумісництвом згідно наказу №1-к від 15 лютого 2013 року.

10 листопада 2017 року відповідачем було видано наказ № б/н 10-17 про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, згідно якого ОСОБА_1 оголошено догану відповідно до статей 139, 147-149 за порушення трудової дисципліни, а саме, за порушення нарахування та виплати заробітної плати головному бухгалтеру ОСОБА_1 в період з 01 квітня 2016 року по 31 жовтня 2017 року. Підставами видачі цього наказу стали: висновок податкового консультанта ОСОБА_3 від 09 листопада 2017 року; акт перевірки додержання об'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 08 листопада 2017 року; припис від 08 листопада 2017 року № 26-99/1136-783; протокол про адміністративне правопорушення від 08 листопада 2017 року № 26-99/757, складений відносно Генерального директора ТОВ &qu6-;Сервіс-центр&q?й ; ОСОБА_2

Вказані порушення були встановлені за результатами службового розслідування та проведеної перевірки на предмет додержання ТОВ &q?ва;Сервіс-Центр&q?ї ; законодавства про працю, ініційованою самою позивачкою.

16 листопада 2017 року генеральним директором ТОВ &qula;Сервіс-центр&q? 2; було видано наказ № б/н 16-17 про притягнення до дисциплінарної відповідальності головного бухгалтера ОСОБА_7 згідно зі статтями 139, 147-149 КЗпП України за порушення трудової дисципліни, а саме, за невиконання розпорядження від 07 листопада 2017 року №1-071117 &q?ан;Про перенесення бази &q?ис;ІС: Бухгалтерія&q?1-; в хмарний ІТ ресурс&q?нн; та оголошено головному бухгалтеру ОСОБА_1 догану.

16 листопада 2017 року відповідачем було видано наказ № б/н 16(2)-17 про звільнення, згідно якого головного бухгалтера ОСОБА_1 звільнено з посади з 16 листопада 2017 року на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання нею без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором. Згідно даного наказу порушенням трудової дисципліни є порушення нарахувань та виплати заробітної плати головним бухгалтером ОСОБА_1 охоронцям ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_4

Підставами систематичності невиконання обов'язків головним бухгалтером в даному наказі зазначено попередні накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а саме, наказ від 10 листопада 2017 року №б/н 10-17 щодо невиконання обов'язків по нарахуванню та виплаті встановленого розміру заробітної плати головному бухгалтеру і наказ від 16 листопада 2017 року № б/н 16-17 щодо невиконання розпорядження від 07 листопада 2017 року №1-071117 &q?ан;Про перенесення бази &quли;ІС: Бухгалтерія&q?1-; в хмарний ІТ ресурс&q?нн;.

Судом також установлено, що з посадовою інструкцією головного бухгалтера, затвердженою генеральним директором 04 серпня 2015 року, ОСОБА_1 була ознайомлена 04 серпня 2015 року під особистий підпис.

В розділі 2 п.п. 6, 7 вказаної інструкції функціональними обов'язками головного бухгалтера, зокрема, є забезпечення законності, своєчасності і правильності оформлення документів виконаних робіт (послуг), розрахунків по заробітній платі, правильне нарахування і своєчасне перерахування податків і зборів в бюджет; здійснення дотримання порядку оформлення первинних бухгалтерських документів, розрахунків і платіжних зобов'язань, витрачання фонду заробітної плати, згідно встановлених посадових окладів працівникам підприємства.

В розділі 4 посадової інструкції головного бухгалтера передбачено, що головний бухгалтер несе відповідальність, серед іншого, за невиконання своїх функціональних обов'язків, недотримання трудової і виконавчої дисципліни.

01 квітня 2016 року згідно наказу генерального директора ОСОБА_2, введено в дію штатний розклад, відповідно до якого розмір заробітної плати головного бухгалтера (за сумісництвом) складає 6 000,00 грн. Вказаний штатний розклад складено та підписано головним бухгалтером ОСОБА_1

В результаті перевірки дотримання трудового законодавства в ТОВ &q?та;Сервіс-центр&q?тр;, ініційованої позивачем та проведеної Головним управлінням держпраці у Київській області 08 листопада 2017 року, було притягнуто до адміністративної відповідальності генерального директора ТОВ &q?іс;Сервіс-центр&q?ід; ОСОБА_2 за порушення трудового законодавства, а саме, за не виплату головному бухгалтеру ОСОБА_1 належних сум заробітної плати.

Дослідивши матеріали справи, колегія погоджується з місцевим судом, що притягнення ОСОБА_2, як генерального директора товариства, до адміністративної відповідальності за порушення трудової дисципліни не може бути тією обставиною, яка позбавляє керівництво ТОВ &q?ож;Сервіс-центр&q?ав; притягнути до відповідальності за ці ж порушення трудового законодавства і головного бухгалтера, оскільки саме ОСОБА_1, як головний бухгалтер, відповідно до посадової інструкції, зобов'язана забезпечувати законність, своєчасність і правильність оформлення розрахунків по заробітній платі.

Окрім того, згідно показань податкового консультанта ОСОБА_3, нею було проведено перевірку вірності відображення звітності в ТОВ «Сервіс-Центр», для чого їй було надано відповідну документацію, в тому числі штатний розклад, бухгалтерська довідка.

Внаслідок проведеної перевірки, нею було встановлено ряд порушень, зокрема, дані звітів не співпадали з даними інших документів, встановлені помилки, були зазначені не всі працівники, вказані невірні суми заробітної плати головного бухгалтера, не було нарахувань та виплат заробітної плати працівникам товариства двічі на місяць, вказані неправильні суми податків, не дотримувались строки виплат заробітної плати, необхідно здійснити перерахунки за всі періоди.

Безпосереднім обов'язком ОСОБА_1 є обов'язок нараховувати заробітну плату працівникам, в тому числі і собі, як головному бухгалтеру, який передбачений її посадовою інструкцією та не заперечується і самим позивачем.

10 листопада 2017 року генеральний директор ТОВ «Сервіс-Центр» звернулася до відповідача з запитом про затребування пояснень за фактом порушення нарахування та виплати заробітної плати головному бухгалтеру ОСОБА_1, з яким остання ознайомлена того ж дня під підпис (а.с. 174).

ОСОБА_1 відмовилася надавати письмові пояснення про причини вищезазначеного порушення, про що складено відповідний акт (а.с. 176).

Отже, дослідивши вищезазначені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що наказ № б/н 10-17 від 10 листопада 2017 року є законним та відсутні будь-які підстави для його скасування.

Щодо наказу від 16 листопада 2017 року № б/н 16-17 про оголошення догани позивачу за невиконання розпоряджень керівництва, місцевим судом було установлено та не оспорено самою ОСОБА_1, що дійсно керівник ТОВ &quне;Сервіс-центр&quЛа; двічі давав розпорядження на перенесення бази &q?нт;ІС: Бухгалтерія&q? р; в хмарний ІТ ресурс&q?ен;, однак головний бухгалтер дані розпорядження не виконала.

Так, на підтвердження зазначеного, в матеріалах справи містяться копії розпорядження від 29 червня 2017 року № б/н та повторного розпорядження від 07 листопада 2017 року № 1-071117 «Про перенесення бази «1С: Бухгалтерія» в хмарний ІТ ресурс», а також пояснювальна ОСОБА_1 щодо невиконання розпорядження від 29 червня 2017 року та акт від 16 листопада 2017 року про відмову ОСОБА_1 надати письмові пояснення про причини невиконання розпоряджень генерального директора ОСОБА_2

Таким чином, безпідставними є посилання апелянта на те, що розпорядження № 1-07117 від 07 листопада 2017 року суперечить указам президента щодо санкційної політики, а тому його невиконання не може бути підставою для оголошення догани позивачу, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 відмовилась від виконання даного розпорядження з підстав його незаконності чи невідповідності чинним нормативним актам України.

Окрім того, згідно посадової інструкції головного бухгалтера виконання розпорядження від 29 червня 2017 року № б/н та повторного розпорядження від 07 листопада 2017 року № 1-071117 є безпосереднім обов'язком ОСОБА_1, як головного бухгалтера товариства.

Місцевим судом було установлено порушення позивачем трудового законодавства в частині оплати праці охоронцям товариства, які підтверджені звітом податкового консультанта ОСОБА_3, самим позивачем, яка повідомила, що дійсно невірно здійснила нарахування, виплату заробітної плати охоронцям, помилилася та не заперечувала, що була ознайомлена з Наказом № 2 від 18 жовтня 2017 року про нарахування заробітної плати згідно графіку чергувань, а також показами свідка ОСОБА_3, яка зазначила, що нею, перевіркою вірності відображення звітності в ТОВ «Сервіс-Центр», було встановлено, що графіки змін охоронців не співпадали з графіками робочого часу, по табелю не були враховані нічні зміни, святкові дні, встановлені перепрацювання та відсутність перерахування заробітної плати за весь період, а також свідком наголошено на тому, що за встановлені нею порушення, у разі здійснення перевірок відповідними інстанціями, товариство буде нести штрафні санкції.

16 листопада 2017 року керівництвом ТОВ «Сервіс-Центр» було затребувано у ОСОБА_1 письмові пояснення за фактом порушення нарахування виплат заробітної плати охоронцям ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_4 згідно змінного графіку чергувань. Після ознайомлення з запитом, ОСОБА_1 відмовилася надавати такі пояснення, про що того ж дня складено акт № 1/1 (а.с. 200).

Стаття 1 Кодексу законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Одним із видів юридичної відповідальності є дисциплінарна відповідальність. У сфері виконання найманої праці вона полягає в обов'язку працівника, який вчинив дисциплінарний проступок, давати звіт перед роботодавцем за свої протиправні дії та нести дисциплінарні стягнення, передбачені нормами трудового законодавства.

Дисциплінарна відповідальність, як і будь-яка інша юридична відповідальність, має примусовий характер. Він полягає в тому, що стосовно працівника, який вчинив дисциплінарний проступок, роботодавцем можуть уживатися заходи примусового впливу, примусова санкція, яка спричиняє для порушника певні негативні наслідки.

Заходи дисциплінарного стягнення, що застосовуються до деяких працівників, які несумлінно виконують свої трудові обов'язки, зазначено у статті 147 КЗпП України.

Так, статтею 147 КЗпП України встановлено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до статті 147-1 дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті.

Дисциплінарне стягнення, відповідно до вимог статі 148 КЗпП України, застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Статтею 149 КЗпП України визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до статті 150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством.

За приписами пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Згідно пунктів 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року &quУк;Про практику розгляду судами трудових спорів&qu2 ; у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, виходячи з аналізу статей 76-81 ЦПК України, не заслуговує на увагу суду посилання апелянта на неналежність та недопустимість в якості доказу звіту незалежного податкового консультанта ОСОБА_3 від 15 листопада 2017 року з підстав того, що він не є висновком експерта, адже доказами є письмові, речові і електронні дані, висновки експертів та показання свідків.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що місцевий суд, встановивши систематичність порушень ОСОБА_1 трудової дисципліни, яких за один робочий тиждень виявлено три, а також, враховуючи самі проступки та відповідність ним обраних відповідачем дисциплінарних стягнень, дійшов правильного висновку про дотримання генеральним директором ТОВ «Сервіс-Центр» при звільненні вимог статей 147-149 КЗпП України та безпідставність вимог позивача з огляду на їх недоведеність належними та допустимими доказами.

Окрім того, відповідачем не порушено встановленої законом процедури звільнення за систематичне порушення трудової дисципліни, оскільки дисциплінарні стягнення застосовані в передбачений законом строк, до застосування дисциплінарного стягнення власник запитував у позивача письмові пояснення, на підтвердження чого в матеріалах справи містяться такі пояснення та відповідні акти про відмову від надання письмових пояснень.

Отже, аргументи апеляційної скарги є безпідставними та зводяться до переоцінки доказів з підстав не погодження позивачем з ухваленим місцевим судом рішенням.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено 07 серпня 2018 року.

Головуючий: В.А. Кравець

Судді: О.Ф. Лапчевська

Л.Д. Кулікова