Постанова

Іменем України

25 липня 2018 року

м. Київ

справа № 439/1507/15-ц

провадження № 61-12865св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

СтупакО. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Комунальне підприємство «Бродиводоканал»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Львівської області від 13 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Цяцяка Р. П., Ванівського О. М., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до комунального підприємства «Бродиводоканал» (далі - КП «Бродиводоканал») про визнання протиправним та скасування наказу.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20 травня 1994 року він прийнятий на роботу інженером-постачальником у Бродівське ДПВКГ, яке у подальшому перейменовано в ДКП «Бродиводоканал», а з 03 березня 2004 року перейменовано в КП «Бродиводоканал». із 01 липня 1998 року працював на посаді інженера з експлуатації машинно-тракторного парку, а з 03 січня 2012 року - на посаді механіка дільниці автомобільно-технічної експлуатації. Наказом від 07 вересня 2015 року № 60 «Про встановлення режиму роботи» йому, як механіку дільниці автомобільно-технічної експлуатації КП «Бродиводоканал», із 08 вересня 2015 року встановлений наступний режим роботи: понеділок - четвер - із 8.00 год. до 10.00 год. та із 15.15 год. до 17.15 год.; п'ятниця - із 08.00 год. до 10.00 год. та із 14.00 год. до 16.00 год.; субота, неділя - вихідні дні. З цим наказом відповідач його ознайомив 08 вересня 2015 року, чим порушив вимоги статті 32 КЗпП України.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_3 просив визнати протиправним та скасувати наказ КП «Бродиводоканал» від 07 вересня 2015 року № 60 «Про встановлення режиму роботи», а також стягнути з відповідача різницю у заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи за період із 02 лютого 2015 року по 29 червня 2016 року у розмірі 56 468,14 грн.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ КП «Бродиводоканал» від 07 вересня 2015 року № 60 «Про встановлення режиму роботи». Стягнуто з КП «Бродиводоканал» на користь ОСОБА_3 за період із 02 лютого 2015 року по 29 червня 2016 року різницю у заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи у розмірі 51 191,47 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач повідомив ОСОБА_3 про зміну істотних умов праці, а саме встановлення йому неповного робочого часу - 08 вересня 2015 року, тобто у день, коли такі зміни істотних умов праці вступили в дію, чим порушив вимоги частини третьої статті 32 КЗпП України.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 18 червня 2015 року визнано неправомірним та скасовано наказ КП «Бродиводоканал» від 28 листопада 2014 року № 130 щодо встановлення ОСОБА_3 режиму неповного робочого часу із скороченою тривалістю робочого дня: понеділок-п'ятниця - чотирьохгодинний робочий день із 8.00 год. до 12.00 год., вихідні дні - субота, неділя, з 02 лютого 2015 року, тобто судом встановлено, що позивач у період із 02 лютого 2015 року по день звільнення - 29 червня 2016 року виконував нижчеоплачувану роботу, у зв'язку із неправомірною зміною істотних умов праці - встановлення режиму неповного робочого дня.

Із урахуванням викладеного, суд першої інстанції визнав за можливе стягнути різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи із врахуванням сум, стягнутих на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 03 березня 2016 року.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 13 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення з КП «Бродиводоканал» на користь ОСОБА_3 різниці в заробітку за час виконання в період із 02 лютого 2015 року по 29 червня 2016 року нижчеоплачуваної роботи скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги у цій частині задоволено частково. Стягнуто з КП «Бродиводоканал» на користь ОСОБА_3 недоплачену заробітну плату за періоди з 01 серпня по 08 грудня 2015 року включно та з 12 березня по 29 червня 2016 року включно у розмірі 7 763,78 грн (із урахуванням всіх обов'язкових платежів і зборів, які підлягають відрахуванню з заробітної плати). В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з КП «Бродиводоканал» на користь ОСОБА_3 різниці в заробітку за час виконання в період із 02 лютого 2015 року по 29 червня 2016 року нижчеоплачуваної роботи та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що зі змісту наказу відповідача від 30 жовтня 2014 року № 124 «Про внесення змін до структури та штатного розпису КП «Бродиводоканал», із 02 лютого 2015 року на підприємстві введено нову структуру і, зокрема, встановлено 0,5 штатної одиниці «механіка дільниці автомобільно-технічної експлуатації» - посаду, яку займав позивач.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 18 лютого 2015 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу від 30 жовтня 2014 року № 124 «Про внесення змін до структури та штатного розпису КП «Бродиводоканал». Крім того, рішеннями судів, які набрали законної сили, з відповідача на користь ОСОБА_3 стягнуто недорахованої та не виплаченої заробітної плати за період із 01 січня 2012 року по 01 серпня 2015 року у сумі 61 002,26 грн, а також 4 569,40 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період із 09 грудня 2015 року по 11 березня 2016 року у розмірі 4 569,40 грн.

Із урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення заробітної плати за зазначений період. Разом з тим, стягуючи з відповідача на користь позивача недоплачену заробітну плату за періоди з 01 серпня по 08 грудня 2015 року включно та з 12 березня по 29 червня 2016 року включно, апеляційний суд виходив із того, що позивач у зазначений період працював по чотири години (на 0,5 штатної одиниці), як це і було встановлено наказом від 30 жовтня 2014 року № 124 «Про внесення змін до структури та штатного розпису КП «Бродиводоканал», проте заробітна плата у вказаних періодах нараховувалася та виплачувалася позивачу неправильно, без урахування коефіцієнтів, передбачених умовами територіальної угоди між Львівською ОДА і об'єднанням роботодавців та профспілковими об'єднаннями Львівської області.

У березні 2017 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Львівської області від 13 лютого 2017 року, в якій просив скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема, вказував на те, що після скасування рішенням Апеляційного суду Львівської області від 18 червня 2015 року наказу від 28 листопада 2014 року № 130 до позивача повинен застосовуватися відновлювальний матеріально-правовий спосіб захисту трудових прав, який спрямований на відновлення становища, що існувало до порушення, що полягало в незаконному встановленні режиму неповного робочого часу зі скороченою тривалістю робочого дня.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано справу та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що 20 травня 1994 року позивач прийнятий на роботу інженером-постачальником у Бродівське ДПВКГ, яке у подальшому перейменовано в ДКП «Бродиводоканал», а з 03 березня 2004 року перейменовано в КП «Бродиводоканал». Із 01 липня 1998 року він працював на посаді інженера з експлуатації машинно-тракторного парку, а з 03 січня 2012 року - на посаді механіка дільниці автомобільно-технічної експлуатації.

Наказом від 30 жовтня 2014 року № 124 «Про внесення змін до структури та штатного розпису КП «Бродиводоканал» виведено із штатного розпису підприємства, зокрема, посаду механіка дільниці автомобільно-технічної експлуатації, яку займав позивач - 0,5 штатної одиниці.

Наказом від 28 листопада 2014 року № 130 «Про зміну істотних умов праці механіка» механіку дільниці автомобільно-технічної експлуатації встановлено режим неповного робочого часу зі скороченою тривалістю робочого дня: понеділок-п'ятниця - чотирьохгодинний робочий день, із 8.00 год. до 12.00 год., вихідні дні - субота, неділя - з 02 лютого 2015 року.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 18 лютого 2015 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу від 30 жовтня 2014 року № 124 «Про внесення змін до структури та штатного розпису КП «Бродиводоканал».

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 18 червня 2015 року визнано неправомірним та скасовано наказ КП «Бродиводоканал» від 28 листопада 2014 року № 130 щодо встановлення ОСОБА_3 режиму неповного робочого часу зі скороченою тривалістю робочого дня.

Наказом від 07 вересня 2015 року № 60 «Про встановлення режиму роботи» позивачу, як механіку дільниці автомобільно-технічної експлуатації КП «Бродиводоканал» із 08 вересня 2015 року встановлений наступний режим роботи: понеділок-четвер - із 8.00 год. до 10.00 год. та з 15.15 год. до 17.15 год.; п'ятниця - з 08.00 год. до 10.00 год. та з 14.00 год. до 16.00 год.; субота, неділя - вихідні дні. З цим наказом позивача ознайомлено 08 вересня 2015 року.

Відповідно до частини третьої статті 32 КЗпП України про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Враховуючи те, що із наказом від 07 вересня 2015 року № 60 «Про встановлення режиму роботи», яким змінено істотні умови праці, позивача ознайомлено 08 вересня 2015 року, суди дійшли правильного висновку про визнання зазначеного наказу протиправним та його скасування.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 03 березня 2016 року стягнуто з КП «Бродиводоканал» на користь ОСОБА_3 не виплачену заробітну плату за період із 01 січня 2012 року по 01 серпня 2015 року у розмірі 61 002,26 грн. Зазначеним рішенням встановлено, що оплата праці ОСОБА_3 повинна здійснюватися відповідно до положень колективного договору та умов територіальної угоди, укладеної між Львівською ОДА і об'єднанням роботодавців та профспілковими об'єднаннями Львівської області. При цьому заробітна плата позивачу нараховувалася і виплачувалася без урахування коефіцієнтів, які передбачені колективним договором та умовами Територіальної угоди.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 11 березня 2016 року, яке набрало законної сили, стягнуто з КП «Бродиводоканал» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 09 грудня 2015 року по 11 березня 2016 року у розмірі 4 569,40 грн.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вищезазначені рішення, якими з відповідача на користь позивача стягнуто заробітну плату, ухвалювалися після встановлення законності наказу відповідача від 30 жовтня 2014 року № 124 «Про внесення змін до структури та штатного розпису КП «Бродиводоканал», а тому обставини справи щодо правомірності нарахування та виплати позивачу заробітної плати у періоди з 01 січня 2012 року по 01 серпня 2015 року та з 09 грудня 2015 року по 11 березня 2016 року при розгляді цієї справи не підлягають доказуванню, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанцій дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача різниці у заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи за вказаний період.

Разом з тим судом встановлено, що позивач у період із 02 лютого 2015 року по 29 червня 2016 року працював неповний робочий день - по чотири години (на 0,5 штатної одиниці), при цьому заробітна плата позивачу нараховувалася і виплачувалася без урахування коефіцієнтів, які передбачені умовами Територіальної угоди, а тому, стягуючи з відповідача на користь позивача недоплачену заробітну плату за період із 01 серпня по 08 грудня 2015 року включно та з 12 березня по 29 червня 2016 року в сумі 7 763,78 грн, апеляційний суд обґрунтовано урахував табелі обліку використання робочого часу позивача, які були витребувані у відповідача судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду справи, а також формулу, за якою повинна розраховуватися заробітна плата механіка, яка встановлена на підставі територіальної угоди та підтверджена рішенням Апеляційного суду Львівської області від 03 березня 2016 року ( мінімальна заробітна плата х 1,2 х Z х Х, де мінімальна заробітна плата х1,2 це мінімальна тарифна ставка робітника 1-го розряду; Z - коефіцієнт співвідношення за підгалузями та за видами робіт, для підприємств, які експлуатують системи водопостачання та водовідведення - 1.3; Х - коефіцієнт співвідношення за професією, посадою встановленою у розмірі - 2.28 - мінімальний коефіцієнт, який може бути встановлений для керівників дільниць підприємств водопровідно-каналізаційного господарства).

Відповідно до статті 57, частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 131, 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України 2004 року, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Ухвалюючи рішення про стягнення недоплаченої заробітної плати за період із 01 серпня по 08 грудня 2015 року включно та з 12 березня по 29 червня 2016 року включно, апеляційний суд правильно виходив із того, що у зазначений період заробітна плата позивачу нараховувалася і виплачувалася без урахування коефіцієнтів, які передбачені умовами Територіальної угоди. Разом з тим відмовляючи у стягненні недоплаченої заробітної плати за період із 01 січня 2012 року по 01 серпня 2015 року та з 09 грудня 2015 року по 11 березня 2016 року апеляційний суд дійшов правильного висновку, що заробітна плата за вказаний період стягнута на користь позивача на підставі рішень судів у інших цивільних справах, а тому при розгляді цієї справи зазначені обставини не підлягають доказуванню.

Доводи касаційної скарги про те, що після скасування рішенням Апеляційного суду Львівської області від 18 червня 1015 року наказу від 28 листопада 2014 року № 130 до позивача повинен застосовуватися відновлювальний матеріально-правовий спосіб захисту трудових прав, який спрямований на відновлення становища, що існувало до порушення, що полягало в незаконному встановленні режиму неповного робочого часу зі скороченою тривалістю робочого дня, не заслуговують на увагу, оскільки у період із 02 лютого 2015 року по 29 червня 2016 року позивач працював неповний робочий день - по чотири години (на 0,5 штатної одиниці) на підставі наказу від 30 жовтня 2014 року № 124 «Про внесення змін до структури та штатного розпису КП «Бродиводоканал», який рішеннями судів при розгляді інших цивільних справ визнаний таким, що виданий з дотримання вимог закону.

Інші доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки вони по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 13 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О.Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І.Усик