Справа № 739/2034/13-ц Провадження № 22-ц/795/1002/2018 Головуючий у I інстанції - Наполов М. І. Доповідач - Боброва І. О.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Бобрової І.О.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

за участю секретаря: Зіньковець О.О.,

учасники справи:

заявник - Відділ ДВС Новгород-Сіверського районного управління юстиції Головного Управління юстиції у Чернігівській області ;

боржник - ОСОБА_2 ;

заінтересована особа (стягувач) - Комунальний заклад медико-соціального захисту "Прилуцький обласний будинок дитини "Надія",

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2013 року у справі за поданням головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Новгород-Сіверського районного управління юстиції у Чернігівській області про встановлення тимчасового обмеження боржнику у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань,

місце ухвалення судом першої інстанції судового рішення - місто Новгород-Сіверський,

дата складання судом першої інстанції повного тексту судового рішення -06.11.2013,

У С Т А Н О В И В:

В листопаді 2013 року головний державний виконавець відділу Державної виконавчої служби Новгород-Сіверського районного управління юстиції Ляшок О.Б. звернулася з поданням про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань по виконавчому листу № 2-113 від 04.04.2007.

Подання мотивоване тим, що в провадженні вказаного відділу ДВС перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь Прилуцького будинку дитини «Надія» аліментів в розмірі 1/7 частки доходів боржника на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З часу відкриття виконавчого провадження боржником аліменти сплачувались не періодично, або взагалі не сплачувались, заборгованість зростає, що на думку державного виконавця, є доказом ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2013 року подання головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Новгород-Сіверського районного управління юстиції задоволено, тимчасово обмежено боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати дану ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні подання державного виконавця, посилаючись на те, що вона постановлена без повного та об'єктивного з'ясування обставин справи. Апелянт вказує, що в справі відсутні будь-які докази, що вказують на ухилення боржника від виконання судового рішення, не зазначена сума боргу. Крім того, зазначає, що виконавче провадження щодо нього закінчене у зв'язку з усиновленням дитини, на яку сплачувались аліменти.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подавався.

Вислухавши суддю-доповідача, учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про задоволення подання головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Новгород-Сіверського районного управління юстиції, суд першої інстанції погодився з доводами останнього про те, що мало місце ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання своїх боргових зобов'язань за судовим рішенням.

Однак, з таким висновком місцевого суду не може погодитись апеляційний суд через їх невідповідність обставинам справи та порушення норм процесуального права, враховуючи наступне.

Судом по справі встановлено, що станом на 06.11.2013 на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Новгород-Сіверського районного управління юстиції знаходився виконавчий лист №2-113, виданий Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області 04.04.2007, за яким постановою старшого державного виконавця 05.10.2007 відкрито виконавче провадження (а.с.4,6).

Статтею 377-1 ЦПК України (в редакції станом на 06.11.2013) визначено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 частини 1 та частиною 2 статті 6 вказаного Закону передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов'язань.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 (в редакції станом на 06.11.2013) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язання за рішенням.

Аналізуючи вказані норми права, слід зазначити, що законною підставою для обмеження громадянина України у його праві виїзду за межі України може бути ухилення боржника від виконання ним своїх зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи). При цьому, доказуванню підлягають не тільки факти ухилення боржника від виконання рішення суду, а і вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду.

Проте судом першої інстанції не було враховано того, що ані зміст подання державного виконавця, ані матеріали справи не містять в собі доказів такого ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання своїх боргових зобов'язань.

До подання державного виконавця додано лише розрахунок заборгованості по аліментам за 2008-2009 роки. Докази наявності заборгованості по аліментам у ОСОБА_2 станом на 2013 рік відсутні. Судом першої інстанції матеріали виконавчого провадження не витребовувались та не досліджувались. З подання державного виконавця та доданих до нього матеріалів не можна встановити, чи направлялася боржнику копія постанови про відкриття виконавчого провадження, чи викликався ОСОБА_2 з жовтня 2007 по листопад 2013 року до державного виконавця, які заходи примусового характеру вживалися державним виконавцем до боржника, і які саме обставини та факти свідчать про ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань.

Відтак, висновок суду першої інстанції стосовно того, що боржник ухиляється від виконання своїх боргових зобов'язань ґрунтується на недоведених обставинах, що мають значення для справи.

На даний час матеріали виконавчого провадження за виконавчим листом №2-113 від 04.04.2007 знищені за закінченням терміну їх зберігання, про що свідчить відповідний акт від 14.02.2018, у зв'язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості перевірити твердження державного виконавця про ухилення боржника від виконання своїх обов'язків станом на час розгляду подання.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є грунтовними, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні подання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Новгород-Сіверського районного управління юстиції у Чернігівській області про встановлення тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань.

Понесені ОСОБА_2 судові витрати при подачі апеляційної скарги - 352,4 грн, що підтверджені квитанцією від 25.07.2018 (а.с.26), підлягають стягненню з Новгород-Сіверського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Міністерства юстиції України в силу ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. 141,367, 374, 376 ч.1 п.2, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2013 року скасувати.

У задоволенні подання головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Новгород-Сіверського районного управління юстиції у Чернігівській області про встановлення тимчасового обмеження боржнику у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань - відмовити.

Стягнути з Новгород-Сіверського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Міністерства юстиції України () на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, АДРЕСА_1) судові витрати понесені в суді апеляційної інстанції в сумі 352,4 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст складений 08.08.2018

Головуючий:Судді: