Провадження № 2/760/1992/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі - Кривулько С.В.

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» про визнання договору відступлення права вимоги недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд визнати договір відступлення права вимоги від 14.03.2017 № UB-OP/17-017 недійсним у частині відступлення права вимоги до ОСОБА_1.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що 26.05.2008 між ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал банк» був укладений кредитний договір № CL 45335 з метою купівлі автомобіля. Строк дії до 10.05.2016.

Зазначає, що внаслідок пошкодження автомобіля через дорожньо - транспорту пригоду не мала можливість погашати вчасно кредит та відсотки за його користування.

У 2012 році зі співробітниками банку у відділенні МРЕВ здійснили переоформлення вказаного автомобіля на матір позивача з метою продажу останнього для погашення боргу.

Вказує, що виручені кошти від реалізації автомобіля були сплачені в рахунок погашення боргу.

Позивач зазначає, що нещодавно їй стало відомо про договір відступлення від 14.03.2017 №UB-OP/17-017, який вважає повинен бути визнаний судом недійсним.

Вважає, що укладений договір є договором факторингу, який належить до фінансових послуг, а не договором відступлення права вимоги. Крім того, вважає, що ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» не має має ліцензії на здійснення операції з валютними цінностями, відповідно до ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги.

20.11.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

Ухвалою суду від 23.11.2017 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

02.03.2018 на адресу суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 02.03.2018 в справі відкрито спрощене позовне провадження та надано відповідачам 15 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.05.2018 на адресу суду від ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» надійшов відзив на позовну заяву. Зазначає, що 14.03.2017 між ПАТ «Універсал Банк» та ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги. Відповідно до Акту приймання - передачі реєстру боржників від 11.05.2017 гр. ОСОБА_1 числиться боржником ПАТ «Універсал Банк» право грошової вимоги, щодо якого було відступлено на користь ФККК. Банку належить в повному обсязі, право вимоги по відношенню до конкретних боржників, та по відношенню до сум заборгованостей, які перелічені у реєстрі боржників.

З огляду на викладене, заборгованість гр. ОСОБА_1 за кредитним договором № СЬ45355 від 26.05.2008 на момент відступлення права вимоги становила 1 493 309 грн. 19 коп. Отже, вважає, що правомірно було замінено кредитора у зобов`язанні.

Крім того, зазначає, що твердження позивача щодо відсутності у відповідача 2 статусу фінансової установи є безпідставними. 23.10.2007 ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» отримало свідоцтво про державну реєстрацію фінансової установи. Відповідно до додатку до свідоцтва, ТОВ «ФК «Кредит - Капітал», одним з переліків послуг, які має право надавити відповідач 2, визначено Факторинг. 08.06.2017 ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» відповідно до Розпорядження Нацкомфінпослуг, отримало ліцензію на надання послуг з факторингу та коштів у позику. Просить відмовити в задоволенні позову як безпідставного та необгрунтованого.

Відзив на позовну заяву відповідачем ПАТ «Універсал Банк» не подано, однак ухвала про відкриття провадження та матеріали позовної заяви були отримані.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26.05.2008 між ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал банк» був укладений кредитний договір № CL 45335.

Відповідно до п. 1.3 даного договору, кредит надавався на придбання позичальником автомобіля марки Nissan, модель Tiida за договором купівлі - продажу автомобіля № КНЧ -1008 від 21.05.2008, укладеного з ТОВ «фірма «Кий Авто».

14.03.2017 між ПАТ «Універсал Банк» та ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № UB-OP/17-017, за умовами якого цедент передає (відступає) належне йому право вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких (кредитних договорів та боржників) міститься у реєстрі боргових зобов"язань, а цесіонарій приймає право вимоги та зобовязується сплатити цеденту купівельну ціну в розмірах, порядку та строки/ терміни, вказані в цьому договорі. Реєстр боргових зобовязань наведений у додатку № 1 до цього договору та є невідємною частиною цього договору.

Відповідно до акту приймання - передачі реєстру боргових зобов"язань від 14.03.2017 до договору відступлення права вимоги № UB-OP/17-017 від 14.03.2017, цедент передав, а цесіонарій прийняв згідно з вимогами п. 3.1 договору реєстр боргових зобов"язань від 14.03.2017, в тому числі і по боржнику ОСОБА_1, заборгованість якої складає 1 493 309, 19 грн.

Частина третя статті 6 ЦК України визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Норму статті 6 ЦК України розкриває стаття 627 цього Кодексу, в якій зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договір цесії, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Разом з тим розділ І книги п'ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні.

Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст. 514 ЦК Україн , до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 06.07.2015р. у справі № 6-301цс15.

Як встановлено судом при укладенні Договору № UB-OP/17-017 про відступлення права вимоги від 14.03.2017 сторони керувалися ст.ст. 6, 512, 627 ЦК України. Таким чином, суд дійшов висновку, що оспорюваний договір є договором про відступлення права вимоги, а не договором факторингу, як зазначає позивач.

Водночас, позивач вказує, що ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» не мало відповідних повноважень на купівлю боргового зобов'язання, оскільки не мало генеральної та індивідуальної ліцензії НБУ, які є обов'язковими для здійсненню валютних операцій, на що слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що п. 3.1 договору відступлення права вимоги, права вимоги за кредитними договорами, вказаними у п. 1.1 цього договору, вважаються відступленими цедентом цесіонарію з моменту підписання сторонами договору, акта приймання - передачі реєстру боргових зобов'язань та перерахування цесіронарієм на користь цедента у повному обсязі купівельної ціни, зазначеної у п. 4.2 цього договору. Сторони договору домовились про те, що акт приймання - передачі реєстру боргових зобов'язань має бути підписаний сторонами договору не пізніше дати підписання договору.

Таким чином, зважаючи на положення п. 3.1 Договору № UB-OP/17-017 про відступлення права вимоги від 14.03.2017, ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» набув усі права кредитора, зокрема відносно ОСОБА_1

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 23.09.2015р. у справі № 6-979цс15.

Згідно ч. 1 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет) Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Пунктом 2 ст. 1 Декрету визначено, що валютні операції: операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операції, пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; операції, пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей;

Так, за п. 1 ст. 1 Декрету "валютні цінності" - це: валюта України - грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет і в інших формах, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території України, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти на рахунках, у внесках в банківських та інших фінансових установах на території України; платіжні документи та інші цінні папери (акції, облігації, купони до них, бони, векселі (тратти), боргові розписки, акредитиви, чеки, банківські накази, депозитні сертифікати, ощадні книжки, інші фінансові та банківські документи), виражені у валюті України; іноземна валюта - іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України; платіжні документи та інші цінні папери (акції, облігації, купони до них, векселі (тратти), боргові розписки, акредитиви, чеки, банківські накази, депозитні сертифікати, інші фінансові та банківські документи), виражені в іноземній валюті або банківських металах; банківські метали - це золото, срібло, платина, метали платинової групи, доведені (афіновані) до найвищих проб відповідно до світових стандартів, у зливках і порошках, що мають сертифікат якості, а також монети, вироблені з дорогоцінних металів.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що укладення 14.03.2017 між ПАТ «Універсал Банк» та ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» договору відступлення права вимоги № UB-OP/17-017, не є валютною операцією в розумінні Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», відтак не потребує наявність в кожної зі сторін правочину генеральної та/або індивідуальної ліцензії Національного банку України.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, 23.10.2007 ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" , отримало свідоцтво про державну реєстрацію фінансової установи.

Відповідно до дадатку до свідоцтва, ТОВ "ФК"Кредит-Капітал" , одним з переліків послуг, які має право надавати відповідач-2, визначено Факторинг.

08.06.2017 ТОВ "ФК "Кредит-Капітал", відповідно до Розпорядженнґ Нацкомфінпослуг, отримало ліцензію на надання послуг факторингу та коштів у позику.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що доводи позивача в обгрунтування позову у цій частині, є безпідставними.

Відповідно до п. 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 9 листопада 2009 року, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Отже, як встановлено судом, при укладенні Договору № UB-OP/17-017 про відступлення права вимоги від 14.03.2017, укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та ТОВ «ФК «Кредит - Капітал», зокрема в частині відступлення права вимоги відносно ОСОБА_1, сторонами в момент вчинення правочину додержано вимог, необхідних для його чинності і передбачених чинним законодавством.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 6, 203, 215, 509, 510, 512, 513, 514, 516, 517, 627, 628, 638, 1077 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», та керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» про визнання договору відступлення права вимоги недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: