Справа № 761/982/18
Провадження № 2/761/3809/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Рибака М.А.,

за участю секретаря Малашевського О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач-1), ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач-2), ОСОБА_4 (далі по тексту - відповдіач-3) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач за договором купівлі-продажу від 25 червня 2014 року придбала у громадянина ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1.

У 2017 році позивачу стало відомо, що в її квартирі прописані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. Як вказую ОСОБА_1, з моменту придбання квартири жоден з відповідачів не проживав та не перебував у спірній квартирі, всі обов'язки, що випливають з договору купівлі-продажу житлового приміщення, покладенні тільки на неї, відповідачі не сплачують комунальні платежі, не отримують кореспонденцію за даною адресою, особистих речей в квартирі не мають, квартирою не цікавляться.

Враховуючи викладене, позивач була вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та примусово зняти відповідачів з реєстраційного обліку у вказаній квартирі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2018 року у вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, до суду подали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі.

Відповідачу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили. Разом з тим, представником позивача разом із клопотанням про розгляд справи без участі позивача та його представника було долучено згоду відповідачів з позовними вимогами та визнання позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира АДРЕСА_1.

Вказана квартира належить позивачу ОСОБА_1, що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 25.06.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. (а.с. 5-8) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 9).

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що на час розгляду справи, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано три особи - ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що підтверджується довідкою форми №3 (а.с. 10).

Відповідачі з червня 2014 року у даній квартирі не проживають, не несуть витрати по її утриманню. Позивач вважає, що відповідачі добровільно залишили місце свого проживання, у зв'язку з чим втратили право користування нею.

Згідно із ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік.

Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Той факт, що відповідачі не проживає у спірній квартирі підтверджується, крім пояснень позивача, Актами від 15.12.2017 року та 14.06.2017 року про не проживання за вищевказаною адресою ОСОБА_4. ОСОБА_2. ОСОБА_3, та підписаними комісією в складі: інспектора технічної дільниці №1 Чавро О.М., інспектором технічної дільниці №2 Лебеденко Л.Ф., бригадиром ОСОБА_9 (а.с. 14, 15).

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідачі тривалий час ніяких витрат по утриманню спірної квартири не несуть, квартплату, комунальні послуги та електроенергію не сплачують, доказів того, що вони намагалися вирішити питання про вселення до спірної квартири, суду надано не було, що свідчить про те, що квартирою вони тривалий час не цікавляться.

Норми статей 15,16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає доведеним відсутність відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в спірному жилому приміщенні більше одного року без поважних причин, а тому позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 таким, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.ст. 76-78, 81 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б обґрунтовували позовні вимоги в частині примусового зняття відповідачів з реєстраційного обліку у вказаній квартирі.

Крім того, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації.

Відповідно до п.34 постанови №5 Пленуму ВССУ від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Зазначене свідчить, що питання зняття особи з реєстраційного обліку є похідним від вирішення питання про позбавлення права власності на жиле приміщення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на відповідача

Керуючись ст. ст. 4, 76-83, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В Р І Ш Е Н Н Я :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 - АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1;

ОСОБА_2: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2;

ОСОБА_3: АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_5;

ОСОБА_4: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4.

СУДДЯ М.А. РИБАК

Повний текст судового рішення складено 06 серпня 2018 року.