Справа № 474/529/18
Провадження № 2/474/200/18
РІШЕННЯ

Іменем України

09.08.18 року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Сокола Ф.Г.

за участю секретаря судового засідання Тодосьєвої А.С.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, -

встановив:

08.06.2018р. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 (далі - відповідач) аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. 00 коп. Щомісячно, починаючи з 06.06.2018р. та до досягнення донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.11.2015р. позивач зареєструвала з відповідачем шлюб, однак сторони з 2017 року проживають окремо. Від шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Посилаючись на приписи ст.ст.77, 79, 80, 84 СК України позивач зазначає, що на сьогоднішній день вона не працює та утримує соціальну допомогу при народженні дитини у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка, який в добровільному порядку останню не надає, хоча має можливість сплачувати аліменти на дружину, так як знаходиться у працездатному віці та може працювати.

19.07.2018р. відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якій просить відмовити в задоволенні позову в зв'язку з його безпідставністю.

Так, відповідач у відзиві зазначає, що після припинення спільного проживання з позивачем він продовжує брати активну участь у житті своєї дитини та повністю забезпечує як свою доньку так і позивача, при цьому зазначає, що на даний час він не має можливості надавати матеріальну допомогу позивачу до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки ніде не працює та не має жодних доходів, сплачує аліменти на дитину, проживає з батьками, присадибної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та земельного паю не має, потребує постійного лікування у зв'язку з гіпертонічною хворобою І-ІІ ступеня.

Також у відзиві відповідач, посилаючись на приписи ст. 44 ЦПК України, вказує на зловживання позивачем процесуальними правами, зокрема подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

У судовому засіданні позивач підтримала позовну вимогу та просила її задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві, при цьому підтвердила факт сплати відповідачем аліментів на дитину.

Відповідач заперечив щодо позовної вимоги та просив відмовити в її задоволенні з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з'явилася особа, яку він представляє, або інший її представник.

З урахування вищевикладеного та приписів ст. 223 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу по суті за відсутності представника відповідача.

Заслухав пояснення учасників судового розгляду, дослідив матеріали справи та показання свідка ОСОБА_4, судом встановлено наступне.

10.11.2015р. сторонами зареєстровано шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Врадіївського районного управління юстиції у Миколаївській області зроблено відповідний актовий запис № 82 та 10.11.2015р. видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1.

Від шлюбу у сторін є спільна дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої вказано відповідача (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2, видане 09.06.2016р.).

Дитина разом з позивачем проживає за адресою: АДРЕСА_1, та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідками Новопавлівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області № 266 № 268, № 269 від 15.05.2018р. та № 281 від 23.05.2018р. Спору щодо проживання дитини біля позивача у сторін немає.

Відповідач проживає зі своїми батьками за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою Новопавлівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області № 340 від 06.07.2018р.

Водночас слід відмітити, що в акті обстеження матеріально-побутових умов сім'ї відповідача від 09.07.2018р. зазначено, що відповідач проживає в будинку придбаному його батьками за адресою: АДРЕСА_3 разом з дружиною ОСОБА_1 та донькою ОСОБА_3 При чому далі по тексту акту вказано про не проживання останніх з відповідачем з 09.05.2018р.

Згідно довідки Новопавлівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 11.07.2018р. у відповідача встановлений діагноз: гіпертонічна хвороба І-ІІ ступеня, в зв'язку з чим останній знаходиться на диспансерному обліку.

Відповідно до довідки від 05.07.2018р. з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів вбачається, що за період з 01.01.2017р. по 31.03.2018р. інформації про доходи в ЦБД ДРФО немає.

Згідно довідки Врадіївської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості № 1129 від 05.07.2018р. відповідач на обліку як безробітний станом на 05.07.2018р. не перебуває.

20.06.2018р. Врадіївським районним судом Миколаївської області у справі № 474/523/18 видано судовий наказ про стягнення відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.06.2018р. і до досягнення донькою повноліття, тобто до 06.06.2034р.

Факт сплати відповідачем позивачу аліментів на утримання дитини визнається сторонами, а відтак не підлягає доказуванню.

З показань свідка ОСОБА_4 слідує, що він є батьком відповідача, який перебуває на його повному утриманні. Відповідач хворіє, в зв'язку з чим постійно лікується, житлового будинку чи іншого нерухомого майна у власності не має та ніде не працює, жодних доходів не отримує.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1 та 2 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В свою чергу, ст.ст. 76-89 ЦПК України визначено поняття доказів, їх належності, допустимості, достовірності та достатності, обов'язок доказування і подачі доказів, а також підстави звільнення від доказування, порядок подачі доказів, витребування доказів та оцінки доказів.

Так, зокрема ч. 1 ст. 81 та ч. 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 77 та ч. 1 ст. 79 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою.

За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.

Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед.

Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Частиною 1 ст. 80 СК України визначено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Водночас, ч. 4 ст. 84 СК України визначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Отже, з аналізу норм ст. 84 СК України, слідує, що дружина має право на утримання від чоловіка, у разі одночасної наявності сукупності певних обставин, а саме: не досягнення дитиною трьох років, проживання дитини з дружиною, можливість надання чоловіком матеріальної допомоги. Відсутність одного із вказаних елементів не дає можливості реалізувати дружині права на відповідне утримання від чоловіка.

Як встановлено судом дитина не досягла трьох років та проживає з позивачем, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ФП № 244848 від 09.06.2018р., довідками Новопавлівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області № 266 № 268, № 269 від 15.05.2018р. та № 281 від 23.05.2018р.

Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження наявності обставин, які свідчать про можливість відповідача надавати їй матеріальну допомогу.

В свою чергу, щодо обставин зазначених відповідачем у відзиві на позовну заяву та доказів наданих на підтвердження останніх, суд зазначає наступне.

Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження факту наданням матеріальної допомоги позивачу чи своїй дитині, окрім сплати аліментів на дитину призначених судом.

Щодо стану здоров'я відповідача слід зазначити, що з медичної довідки вбачається встановлення відповідачу певного діагнозу, однак вказана довідка не містить жодної інформації щодо необхідності постійного чи періодичного лікування відповідача у зв'язку з його захворюванням, призначеного лікування, непрацездатності відповідача у зв'язку з захворюванням, в тому числі встановлення йому інвалідності, тощо. При чому відповідачем не надано жодних інших доказів на підтвердження свого стану здоров'я та витрат, які він несе у зв'язку лікуванням вказаної хвороби.

Стосовно наданих відповідачем доказів на підтвердження обставин свого працевлаштування та отримання доходів суд зазначає, що довідка Врадіївської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості підтверджує лише факт не перебування відповідача на обліку як безробітного та не містить жодної інформації щодо його працевлаштування чи не працевлаштування. Довідка про доходи стосується періоду з 01.01.2017р. по 31.03.2018р., а відтак інформація про доходи відповідача станом на час розгляду справи (09.08.2018р.), в тому числі станом на час звернення позивача до суду з вказаним позовом (08.06.2018р.) є неактуальною.

Довідка про склад сім'ї відповідача та акт обстеження матеріально побутових умов сім'ї відповідача підтверджують лише інформацію щодо місця проживання відповідача, та в силу приписів ч. 2 ст. 78 ЦПК України не можуть підтверджувати факт наявності чи відсутності у власності відповідача нерухомого майна.

Щодо обставин наявності чи відсутності у відповідача у власності нерухомого майна, в тому числі квартири, житлового будинку, земельної ділянки, тощо слід зазначити, що наявність або відсутність у особи нерухомого майна підтверджується в порядку визначеному Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", згідно ст. 2 якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

З огляду на приписи ч. 2 ст. 78 ЦПК України суд критично оцінює показання свідка щодо матеріального стану відповідача, стану його здоров'я та працевлаштування, оскільки вказані обставини мають бути підтверджені певними засобами доказування та не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, в даному випадку показаннями свідка.

Таким чином, враховуючи приписи чинного законодавства, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин зазначених у відзиві на позов.

Окремо слід зазначити щодо тверджень відповідача про зловживання позивачем процесуальними правами при зверненні до суду з вказаним позовом.

Частиною 1, п. 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Відповідачем під час судового розгляду по справі не зазначеного жодних обставин та не надано жодних доказів, які б свідчили про зловживання позивачем процесуальними правами та вказаних обставин не встановлено під час розгляду справи по суті, а відтак вищевказані твердження відповідача є безпідставними та необґрунтованими.

З огляду на вищевикладене в сукупності, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження можливості відповідача надавати їй матеріальну допомогу та вказані обставини не підтвердилися під час розгляду справи, вимога позивача є необґрунтованої, а відтак позов не підлягає задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач, згідно приписів Закону України "Про судовий збір", звільнена від сплати судового збору, витрати щодо судового збору слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ф.Г. Сокол