Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/759/18
Провадження №: 2/332/656/18
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2018 р. м.Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Безлер Л.В.,
при секретарі судового засідання Жечевій А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою, -
ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою, в обґрунтування якого зазначив наступне.
У судове засідання позивач не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином. Свої інтереси довірив представляти ОСОБА_4 який надав заяву, у якій підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач, будучи належним чином повідомлена судом про дату, час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не зявилась, причини неявки суду не повідомила.
Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Представник позивача згідно з наданою заявою не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.
За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина квартири, за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за № 3-379 (а.с. 12).
Відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина квартири за адресою АДРЕСА_3, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за № 3-379 (а.с. 12).
Згідно з технічним паспортом на квартиру за адресою АДРЕСА_3, спірна квартира складається з трьох жилих кімнат, загальна площа квартири 67.7 кв.м, жила площа 45.5кв. м., в тому числі: 1 коридор 9.8 кв.м., 2 кімната 15.7 кв.м., 3 кухня 6.3 кв.м., 4 ванна 2.7 кв.м., 5, вбиральня 1.3 кв.м., 6 комора 1.4 кв.м, 7 кімната 12.9 кв.м.,8 кімната 16.9 кв.м., 9 комора 0.7 кв.м (а.с. 9).
Згідно з ч. ч. 1-3ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно дост. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За положеннями ч. ч. 1, 2ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно зіст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Пленум Верховного Суду України в пункті 14 Постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності»розяснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.
Відповідно до ч. 4ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно зі ст. 155 ЖК України, власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування житловим приміщенням, крім випадків передбачених законом.
Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оскільки сторони не можуть в добровільному порядку встановити порядок користування квартирою, суд вважає, що порядок користування житлом має бути встановлений в судовому порядку за варіантом запропонованим позивачем, а саме ОСОБА_5: кімнату 7 площею 12.90 кв.м., квартири №6 в будинку №67 по вул.. аматорській в м. Запоріжжі, ОСОБА_2 кімнату 2 з площею 15.70 кв.м. квартири №6 в будинку №67 по вул.. аматорській в м. Запоріжжі. Підсобні приміщення коридор 1 площею 9.80 кв.м., кухня 3 площею 6.30 кв.м., ванна 4 площею 2.70 кв.м., туалет 5 площею 1.3 кв.м., комора 6, площею 1.40 кв.м., комора 9 площею 0.70 кв.м. залишити у загальному користуванні співвласників.
Суд вважає, що саме такий порядок користування квартирою не порушить житлових умов співвласників житла.
Таким чином, аналізуючи у сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 78, 81, 141, 223, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою задовольнити.
Встановити порядок користування квартирою № 6 в будинку 67 по вул. Аматорській в м. Запоріжжі, наступним чином :
ОСОБА_1: кімнату 7 площею 12.90 кв.м. квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_2 - кімнату 2 площею 15.70 кв.м. квартири №6 в будинку №67 по вул.. аматорській в м. Запоріжжі. Підсобні приміщення коридор 1 площею 9.80 кв.м., кухня 3 площею 6.30 кв.м., ванна 4 площею 2.70 кв.м., туалет 5 площею 1.3 кв.м., комора 6, площею 1.40 кв.м., комора 9 площею 0.70 кв.м. залишити у загальному користуванні співвласників.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днівз дня його проголошення.Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 Розділу ХІІІ «Перехідні Положення» ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Суддя Л.В. Безлер