Справа №489/5184/16-ц 09.08.2018
Провадження №22-ц/784/1221/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого: судді Прокопчук Л.М.

Суддів Самчишиної Н.В., Царюк Л.М.

Із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.

За участю представника позивача - адвоката ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2018 року, постановлену в приміщенні того ж суду у складі судді Тихонової Н.С., у цивільній справі (єдиний унікальний номер 489/5184/16, номер провадження 22-ц/784/1221/18) за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И Л А :

19 жовтня 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом в суд, в якому просив стягнути з відповідача кошти, сплачені за товар неналежної якості в розмірі 280 доларів США та 100 грн. застави та моральну шкоду.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 30 березня 2011 року він придбавав у магазині, який належить відповідачу, ТВ-тюнер «Скайгейт», за 280 доларів США і 100 гривень застави, який виявився неякісним, через що позивач з 30 березня 2011 року по 20 березня 2015 року міняв цей тюнер на інші. Продавець надавав йому декілька моделей тюнерів, однак це відбувалось з порушенням 14 - денного строку та, як виявлялось в процесі експлуатації, прилади або були морально застарілими, або неякісними і дешевими приборами, вартість яких є значно меншою за ту, що позивачем була сплачена (а.с. 1)

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2018 року закрито провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з вимог п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України (а.с. 80-81).

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної та необґрунтованої ухвали, просить ухвалу суду скасувати. Зокрема, посилаються на те, що підстава для стягнення коштів інша, ніж та, яка зазначена в позові та судових рішеннях, ухвалених по іншій справі (а.с.88, 93).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Відповідач вважається таким, що повідомлений про розгляд справи, оскільки про розгляд справи повідомлений його представник (ч.5 ст. 130 ЦПК( (а.с. 106).

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України у редакції Закону України N 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з вимог п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Підставою для закриття провадження суд зазначає рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2016 року у справі № 2/489/555/16, яке набрало законної сили, яким ОСОБА_2 у задоволенні позову до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживача відмовлено.

Але колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 п.3 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

За змістом зазначеної норми закриття провадження у справі можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження у справі.

В п. 9 постанови Пленуму ВСУ України від 12.06.2009 року № 5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» роз'яснено, що у позивача суд повинен з'ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав).

Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Встановлено, що в провадженні Ленінського районного суду м. Миколаїв перебувала цивільна справа № № 2/489/7700/15-ц за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживача, позивач просив стягнути з відповідача ФОП ОСОБА_3 на його користь 280 доларів США (з урахуванням курсу на день подання позовної заяви 7140 грн.) сплачених коштів, судові витрати та моральну шкоду в розмірі 30000 грн. у відповідності до вимог Закону України "Про захист прав споживачів" та ст. 708 ЦК України.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2016 року у справі № 2/489/7700/15-ц, яке ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 20 липня 2016 року залишено без змін, ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позовних вимог. При касаційному перегляді судових рішень вони також залишились без змін.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди, посилаючись на вимоги ст. 708 ЦК України, виходили з того, що позивач скористався своїм правом, на власний розсуд обрав спосіб захисту прав та, наполягаючи на поверненні сплачених коштів, в тому числі і шляхом звернення до суду, здійснив обмін придбаного товару на аналогічний товар. Обставин щодо отримання останнього тюнера в порядку його обміну, тобто дата, модель, вартість, позивач не викладав. Доказів стосовно неналежної якості отриманого ним тюнера в останній раз, суду не надав, відповідних вимог стосовно тюнера, який перебуває у позивача на даний час, ним не заявлено.

Як вбачається з матеріалів справи, що є предметом розгляду, ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживача, в якому просив стягнути з відповідача кошти сплачені за товар неналежної якості в розмірі 280 доларів США та 100 грн. застави та моральну шкоду, при цьому в позові він посилається на назви тюнерів, які він отримував від відповідача протягом 2011-2015 років, та зазначає, що їх вартість була дешевшою ніж вартість першого придбаного ним тюнера (а.с. 1). На зазначені обставини представник позивача посилався і в апеляційній скарзі на ухвалу суду про повернення позовної заяви до належного суду (а.с. 6), а також в клопотанні про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, наголошуючи в ньому на те, що для виявлення дійсної вартості тюнера, який він отримав в останній раз слід провести товарознавчу експертизу (а.с. 59). Тобто підставою позову, у справі, яка переглядається, є надання неякісного, значно дешевшого товару взамін придбаного.

Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції посилався на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2016 року, яке набрало законної сили, вважаючи, що ним було відмовлено в задоволені позову повністю тотожному позову ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживача по даній справі, але такий висновок суду є передчасним, оскільки судом не з'ясовано, з яких підстав подано останній позов, тобто до даній справі.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як зазначалося вище неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи є однією з підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальше провадження у справі та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки судом не виконані вимоги норм процесуального закону щодо повного з'ясування обставин, що мають значення для справи ухвалу суду відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.379 ЦПК України слід скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2018 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Н.В. Самчишина

Суддя Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 10.08.2108 року