АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 551/65/18 Номер провадження 22-ц/786/1605/18Головуючий у 1-й інстанції Рябченко В. В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

розглянула у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 15 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в обґрунтування якого вказував, що з кінця 2013 року до березня 2014 року на його власну пилораму по розпилу деревини відповідачі привозили йому деревину, за яку він розрахувався з ними в повному обсязі.

З березня 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 звернулися до нього з проханням надати їм грошові кошти наперед, а потім пообіцяли привезти деревину, розрахувавшись таким чином за борг. На що позивач погодився та в період часу з березня по липень 2014 р. надавав відповідачам гроші та дизельне пальне у борг, загальна сума якого становить 9600 грн. та 90 літрів пального.

Оскільки в подальшому у відповідачів виникли проблеми з отриманням дозвільних документів на зруб дерев, вони не надали позивачу обіцяну деревину у рахунок взятих у борг коштів, та, не заперечуючи існування боргу, обіцяли повернути позичені кошти у сумі 9600 грн. та 90 л пального, про що ОСОБА_3 надав позивачу ОСОБА_2 власноруч написану та засвідчену підписом у присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розписку, в якій зазначив, що дійсно він разом з ОСОБА_4 позичав у ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 9600 грн. та 90 л палива, та зобов'язався повернути половину грошових коштів 4800 грн. та 45 л дизельного пального, не менше ніж 600 грн. до 20-го числа кожного місяця.

У зв'язку з тим, що відповідачі не повертали йому борг, він звернувся до органів внутрішніх справ із заявою, та під час проведення досудового розслідування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали письмові пояснення слідчому, в яких визнали, що позичали у позивача грошові кошти у сумі 9600 грн. та 90 л дизельного пального, але не повернули борг у зв'язку з неможливістю працевлаштуватися. Від боргу не відмовляються та зобов'язуються розрахуватися в повному обсязі. Кримінальне провадження № 0000013 за заявою ОСОБА_2 було закрито постановою слідчого від 27.01.2015 р. у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Оскільки кошти відповідачами позивачу не повернуті, письмові вимоги про повернення боргу залишені ними без реагування, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 загальну суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних у сумі 19295,54 грн. та понесені судові витрати зі сплати судового збору та надання правничої допомоги.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 15 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця і жителя АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою: 36000, АДРЕСА_1) 9647,77 грн. (дев'ять тисяч шістсот сорок сім гривень 77 копійок), що становить половину загального боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних, 352,40 грн. ( триста п'ятдесят дві гривні 40 копійок) на відшкодування витрат по сплаті судового збору та 2250 (дві тисячі двісті п'ятдесят) гривень на відшкодування витрат за правову допомогу адвоката, а разом стягнуто 12250,17 грн. (дванадцять тисяч двісті п'ятдесят).

В задоволенні позовних вимог позивача до відповідача ОСОБА_4 про стягнення половини боргу та половини суми судових витрат відмовлено.

З вказаним рішенням суду першої інстанції частково не погодився позивач ОСОБА_2, оскарживши його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі позивач прохає скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог до ОСОБА_4, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд безпідставно не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які підтверджують факт передачі позивачем та отримання відповідачами від нього грошових коштів у сумі 9600 грн. та дизельного пального в кількості 90 л. Постанова Шишацького РВ УМВС України в Полтавській області від 27.01.2015 р. про закриття кримінального провадження щодо відповідачів також встановлює зазначений факт. Крім цього, згідно письмових пояснень відповідачів, останні визнають факт наявності боргу та зобов'язуються його повернути. Проте судом першої інстанції вказане не взято до уваги.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому не є предметом апеляційного розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017 р.), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з розписки, написаної власноруч ОСОБА_3 16.01.2015 року, що останній зобов'язався повернути половину грошових коштів у сумі 4800 гривень та 45 літрів дизельного палива, які він разом з ОСОБА_4 заборгував ОСОБА_2 (а.с. 38).

У розписці також зазначено, що загальна сума боргу, спільного з ОСОБА_4, становить 9600 грн. та 90 літрів дизельного палива.

Також вказано, що борг буде повертати кожного місяця до 20 числа в сумі не менше 600 грн.

При написанні розписки були присутні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7

27.01.2015 р. Слідчим СВ Шишацького РВ УМВС України в Полтавській області кримінальне провадження №0000013 від 09.01.2015 р. по факту вчинення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шахрайських дій відносно ОСОБА_8, закрито у зв'язку з відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України (а.с. 9).

02.04.2015 р. ОСОБА_8 звернувся з претензією до ОСОБА_4 про повернення у строк до 20.04.2015 р. коштів та дизпального, які отримані були разом з ОСОБА_3 (а.с. 10,11).

17.01.2017 р. ОСОБА_8 знову звернувся до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з претензією про повернення боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних (а.с.12-16), які залишені ними без реагування.

Судом першої інстанції витребовувалися матеріали кримінального провадження №0000013 від 09.01.2015 р. за заявою ОСОБА_8, які досліджені в судовому засіданні, а також були допитані свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_6, які були присутні при написанні розписки.

Відмовляючи у задоволенні позову до ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Як встановлено районним судом та підтверджується матеріалами справи, розписка про отримання від ОСОБА_2 коштів та дизельного пального написана власноруч ОСОБА_3

ОСОБА_4 у суді першої інстанції категорично заперечував ту обставину, що брав у борг у ОСОБА_2 кошти та дизпаливо. Про написану ОСОБА_3 розписку ОСОБА_2 йому відомо не було. Будь-яких розписок ОСОБА_2 про те, що він брав у нього в борг кошти та дизпаливо, не писав. Протокол допиту в якості свідка в матеріалах кримінального провадження не підписував.

Верховним судом України у постанові від 08.06.2016 р. при розгляді справи № 6-1103цс16 висловлена наступна правова позиція:

«Позикові відносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України.

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 205 ЦК України сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно із частиною першою статті 206 ЦК України усно можуть вчинятись правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

За статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки».

Аналогічних висновків Верховний Суд України дійшов у постанові від 24.02.2016 р. при розгляді справи № 6-50цс16.

Відповідно до ст.ст.76-83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 брав у борг у ОСОБА_2 кошти та дизельне паливо матеріали справи не містять та позивачем не надано ні в суді першої інстанції, ні до апеляційної скарги.

Розписка від 16.01.2015 року, за якою ОСОБА_3 зобов'язався повернути половину грошових коштів у сумі 4800 гривень та 45 літрів дизельного палива, які він разом з ОСОБА_4 заборгував ОСОБА_2 та в якій визначено загальну суму боргу, спільного з ОСОБА_4, у сумі 9600 грн. та 90 літрів дизельного палива, та зобов'язання повертати борг кожного місяця до 20 числа в сумі не менше 600 грн., написана власноруч ОСОБА_3, підписана ним особисто та не містить підпису ОСОБА_4, який категорично заперечував факт отримання ним будь-яких коштів та дизельного пального у позивача та посилався на те, що йому про написання розписки ОСОБА_3 не було відомо.

Таким чином, вказана розписка не може слугувати належним та допустимим доказом на підтвердження того, що у ОСОБА_4 виникли будь-які обов'язки за вказаним договором позики.

Покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обґрунтовано не взяті до уваги суду першої інстанції як належний та допустимий доказ на підтвердження вимог позивача про стягнення з ОСОБА_4 боргу, оскільки іншими письмовими доказами вони не підтверджені, та враховуючи, що відповідач ОСОБА_4 категорично заперечував отримання від позивача будь-яких коштів та дизельного пального. Жодних договорів позики з ним не укладав та не підписував. Про існування розписки, написаної ОСОБА_3, не був обізнаний, та не розписувався в протоколі допиту, що міститься в матеріалах кримінального провадження.

З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 на увагу колегії суддів не заслуговують та вірних висновків суду не спростовують.

Колегія суддів, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 15 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: /підпис/ Чумак О.В.

Судді: /підпис/ Дряниця Ю.В.

/підпис/ Пилипчук Л.І.

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду Полтавської області О.В.Чумак