Справа № 357/6758/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Ліщинська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Партнеральянс» про захист прав споживача, щодо визнання недійсними умов договору, розірвання договору та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 11 квітня 2018 року в м. Одеса, в представництві (офісі) ТОВ «ПАРТНЕРАЛЬЯНС» він уклав попередній договір № 0014 купівлі-продажу транспортного засобу, а саме автомобіля марки РЕНО Саедеро Степвей 2015р.в. Після внесення позивачем авансового внеску в розмірі 50400 грн. ТОВ «Партнеральянс» взяло на себе зобов'язання придбати у третіх осіб транспортний засіб для його відчуження покупцеві. В зв'язку з тим, що ТОВ «Партнеральянс» не виконує свої обов'язки з надання послуг по придбанню автомобіля, не укладає з позивачем основний договір, як то передбачено умовами договору № 0014, та не бажає розривати договір купівлі-продажу транспортного засобу, - позивач просить суд визнати недійсним та розірвати Попередній договір №0014 укладений 11 квітня 2018 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Партнеральянс», стягнувши з відповідача кошти в сумі 50400 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач не направив в судове засідання свого представника, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзиву, клопотань чи заперечень суду не подав, та відповідно до положень ч.6,ч.10 ст. 128 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що 11 квітня 2018 року в м. Одеса, в представництві (офісі) ТОВ «Партнеральянс» позивач уклав попередній договір № 0014 купівлі-продажу транспортного засобу з Товариством з обмеженою відповідальністю «Партнеральянс» (юридична адреса якого вул. Богдана Хмельницького , буд. 2 м. Харків).

Позивачем зазначено, що представництво ТОВ «Партнеральянс» в м.Одеса надають лише консультації та заключають договори, а всі інші питання щодо отримання автомобіля ОСОБА_1 повинен був вирішувати виключно з ТОВ «Партнеральянс» в м. Харків.

Згідно п.1.5 Попереднього договору, сторони зобов'язуються укласти Основний договір «18» квітня 2018 р., за умови повного виконання п. 2.1. цього Попереднього договору, тобто проведення оплати в сумі 50400 грн.

Якщо на зазначену вище дату майно не буде придбано продавцем з метою його відчуження покупцеві, то сторони визначили, що Основний договір буде укладено на 5 (п'ятий) день після придбання продавцем майна, про що останній зобов'язується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення Основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення Основного договору сторони визначили "31" грудня 2019 р.

Відповідно до п.2.1 Попереднього договору № 0014 - на підтвердження дійсних намірів сторін на укладення Основного договору в момент укладення цього Попереднього договору покупець перераховує на поточний рахунок продавця грошові кошти в розмірі 50400,00грн., а продавець своїм підписом під цим Попереднім договором підтверджує отримання таких, коштів.

11.04.2018року позивачем було перераховано суму в розмірі 50400грн. на рахунок ТОВ «Партнеральянс», що стверджується відповідною квитанцією № ПН2719 від 11.04.2018року. (а.с. 10)

Зі змісту позовної заяви вбачається, що після сплати вказаних вище коштів, позивач очікував отримання автомобіля, з приводу чого неодноразово телефонував до представництва ТОВ «Партнеральянс» в м. Харків, проте очікуваного результату не отримав.

15.05.2018 року, позивач звернувся з письмовою заявою до ТОВ «Партнеральянс» в м. Харків про розірвання договору та повернення йому внесених коштів в сумі 50400 грн., надав реквізити своєї банківської картки, куди можуть бути перераховані кошти (а.с.11)

30.05.2018року відповідачем було направлено лист №37 за підписом директора ТОВ «Партнеральянс» Трохимченко С.О. в якому зазначено про неможливість розірвання договору і більше не надано жодної інформації з приводу купівлі транспортного засобу.

Згідно п.3.4 договору сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення Основного договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням.

Задовольняючи позов, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Зі змісту спірного договору випливає, що отримання автомобіля позивачем можливе за умови внесення коштів та за умови виконання зобов'язання відповідачем щодо придбання майна у третіх осіб, на що вказано в розділі 1 наведеного договору. Визначена дата укладення Основного договору - 18.04.2018р., а в іншому підпункті цього Попереднього договору вже вказана інша дата виконання своїх зобов'язань продавцем - до 31.12.2019р. Позивач вважав, що передав 50400 грн., як аванс на придбання йому 18.04.2018р. автомобіля, а не на можливе укладення Основного договору в термін до 31.12.2019р. Дії відповідача свідчать про ухилення від виконання взятих на себе зобов'язань. Відповідач ні позивачу, ні суду не повідомив причини невиконання ним укладеної угоди.

Згідно ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність /дії або бездіяльність/, що вводить споживача в оману або є агресивною.

Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

В п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

За положеннями ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як було встановлено в судовому засіданні, позивачем на виконання умов укладеної між ним та ТОВ «ПАРТНЕРАЛЬЯНС» угоди було сплачено 50400 грн.

Таким чином, суд вважає, що попередній договір №0014 купівлі-продажу від 11.04.2018 року, укладений між позивачем та відповідачем, за відсутності майна, яке відповідач зобов'язується відчужити позивачу, ухилення відповідача від укладення основного договору та у зв'язку з несправедливими умовами договору, на що вказано вище, - належить визнати недійсним та стягнути з ТОВ «Партнеральянс» на користь позивача сплачені ним грошові кошти в сумі 50400грн.

Згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1841 грн.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 12, 13, 81, 158, 258- 265 ЦПК України ,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним та розірвати Попередній договір № 0014 укладений 11 квітня 2018року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Партнеральянс».

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Партнеральянс» на користь ОСОБА_1 сплачені кошти в розмірі 50400 грн. (п'ятдесят тисяч чотириста гривень).

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Партнеральянс» в дохід держави судовий збір 1841 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

СуддяО. Я. Ярмола