Справа № 351/1551/18
Номер провадження №2/351/696/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2018 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Собка В.М. ,

секретар Лакуста М.З,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька.

Позовні вимоги мотивувала тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно рішення Снятинського районного суду, яке 26.05.2015р. вступило в закону силу. Від спільного проживання у шлюбі у них є донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає із матір'ю та знаходиться на її повному утриманні. На даний час дитина є ученицею Комплексу шкіл з українською мовою навчання в Гурові Ілавецькому у Польщі, де планує навчатись до 31.05.2023р., а крім того позивачка планує періодично їздити на відпочинок до країн Шенгенської зони, Єгипту та Об'єднаних Арабських Еміратів, однак відповідач не може надати у передбачений законодавством України порядок дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за кордон, у зв'язку з тим, що вже кілька років перебуває на заробітках за кордоном.

Позивачка зазначає, що навчання за кордоном сприятиме розширенню світогляду у дитини, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, розширить кругозір, а відпочинок фізично та морально зміцнить дитину, а тому позивачка просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд на навчання та відпочинок неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України, без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2, у супроводі матері ОСОБА_1 на період з 01.09.2018р. по 31.05.2023р., а саме: до Польщі, інших країн Шенгенської зони та до Єгипту і Об'єднаних Арабських Еміратів, а також надати їй дозвіл без згоди відповідача оформляти документи для тимчасового виїзду неповнолітньої ОСОБА_3 за межі України.

Позивачка подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задоволити, справу просила розглянути у її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, якою позов визнав повністю, зазначив, що згідний на те, щоб його дочка навчалася та відпочивала за межами України, справу просив розглядати без його участі.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, судом зокрема встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивачки та відповідача народилася донька ОСОБА_3 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 16.02.2007р.), із довідки Комплексу шкіл з українською мовою навчання у Гурово Ілавецьке (Польща) від 22.03.2018р. вбачається, ОСОБА_3, 2005 року народження є ученицею даного Комплексу, навчається на денній формі навчання, плановий час навчання в школі з 01.09.2017р. до 31.05.2023р., однак дитина не має змоги без дозволу батька перетинати кордон, що суперечить інтересам дитини, однак батько такого дозволу надати не може.

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до абзацу 3 ч.3 ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

У відповідності до ст. 9 «Про права дитини» прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1989 р.- держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі особисті відносини та прямі контакти, з обома батьками за винятком випадків коли це суперечить інтересам дитини.

Крім цього ст.. 3 Конвенції «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Підпунктом 3, пункт 2-2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995 р. передбачено, що виїзд за межі України громадян, що не досягли 16 річного віку у супроводі одного із батьків або у супроводі осіб уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України, який не досяг 16 річного віку без згоди та супроводу другого з батьків.

Пункту 5 вказаних Правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку в супроводі осіб, які уповноважені особа батьками здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави (держав) прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі.

Абзацами 1,2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до абз.9 п.п.2, п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

З врахуванням обставин справи та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, на підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позов обгрунтований, підставний та підлягає до часткового задоволення, з тих мотивів, що позивачка просить надати їй дозвіл на виїзд неповнолітньої ОСОБА_3 за межі України на п'ять років, однак дитині ІНФОРМАЦІЯ_6 року виповниться 16 років, одже вона буде мати право самостійного виїзду за межі України, а тому, позивачці слід надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої ОСОБА_3 за межі України до Республіки Польща, іншик країн Шенгенської зони, до Єгипту і Об'єднаних Арабських Еміратів до виповнення їй 16 років, що дозволить дитині навчатись в шкільному навчальному закладі та відпочивати у різних країнах, не позбавить батька права брати належну участь у вихованні дитини, тобто з моменту набрання вказаним рішенням законної сили до ІНФОРМАЦІЯ_7. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На підставі викладеного, Конституції України, ст.ст. 19, 150, 155, 157, 160 СК України, ст.313 ЦК України, ст. 9 Конвенції про права дитини, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Надати дозвіл ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованій в АДРЕСА_1, на оформлення проїзних документів на неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, для виїзду за кордон до Республіки Польща, країн Шенгенської зони, Єгипту і Об'єднаних Арабських Еміратів без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого в АДРЕСА_1.

Надати дозвіл неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасовий виїзд за кордон до Республіки Польща, країн Шенгенської зони, Єгипту і Об'єднаних Арабських Еміратів з 01.09.2018р. до ІНФОРМАЦІЯ_7., в супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованій в АДРЕСА_1, без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого в АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: підпис

Суддя Снятинського районного суду Собко В.М.