Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2852/18 Головуючий у 1-й інстанції: Дмитрюк О.В.
Є.У.№ 336/7074/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суду Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

секретар: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (треті особи - районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району) про визначення місця проживання малолітніх дітей,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який уточнила в процесі розгляду справи. Зазначала, що 29 квітня 2006 р. уклала шлюб з ОСОБА_4, у них народилися сини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 До вересня 2017 року всією сім'єю вони проживали в її квартирі у АДРЕСА_1. На початку жовтня 2017 р. ОСОБА_4 повідомив, що залишає сім'ю та буде проживати окремо, зібрав свої речі та залишив родину.

06 жовтня 2017 р. ОСОБА_4 звернувся до неї з проханням забрати молодшого сина ОСОБА_2 зі школи і залишити у себе на декілька днів. Повідомив, що дуже скучив за сином, має для проживання гарне житло, де ОСОБА_2 буде зручно та комфортно. Відповідач завжди був гарним батьком, діти до нього добре ставились, у зв'язку з чим, враховуючи інтереси дитини, його любов та прив'язаність до батька, вона погодилась із пропозицією чоловіка. Але через декілька днів, як було домовлено з відповідачем, він ОСОБА_2 додому не повернув та протягом двох тижнів приховував від неї своє місце проживання, внаслідок чого вона мала змогу спілкуватися з сином лише у школі.

В подальшому (лише через два тижні) вона дізналась, що чоловік проживає разом із співмешканкою ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_2.

ОСОБА_4 працює на ПАТ «Запоріжсталь» заступником начальника газового цеху, має стабільну роботу, проте графік роботи ненормований. У зв'язку з цим, вихованням дитини займається весь час ОСОБА_7 та її 16-річна донька ОСОБА_8. Усі умовляння повернути сина, залишились марними.

ОСОБА_2 навчається у Запорізькому колегіумі № 98 Запорізької міської ради з 01 вересня 2017 р. у 1-б класі. Зміна місця проживання негативно вплинула на його адаптацію у шкільному колективі, у сина різко погіршилась успішність та поведінка у школі.

21жовтня 2017 р. з телефонної розмови з сином дізналась, що його вкусила за обличчя собака, власником якої є ОСОБА_7 Про цей факт її не повідомили ані чоловік, ані його співмешканка ОСОБА_7, синові не була надана належна медична допомога, до школи син не з'явився. Надалі ОСОБА_7 та відповідач почали вимикати телефон ОСОБА_2, що унеможливлювало будь-яке спілкування з сином.

У зв'язку із зазначеним, 22 жовтня 2017 р. з метою впливу на чоловіка та задля повернення додому молодшого сина вона звернулась із заявою до Шевченківського ВП. 23 жовтня 2017 р. вона виїхала за адресою проживання ОСОБА_7, де двері ніхто не відчинив, у зв'язку з чим, приблизно о 21.20 год. цього ж дня вона вимушена була знов звернутись за захистом інтересів дитини та викликати поліцію.

Згідно висновку по результатам повідомлення інспектора превенції сектору превенції Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області за наслідками розгляду матеріалів перевірки вбачається, що ОСОБА_4 розповів всі відомі йому обставини та з ним була проведена комплексна та адекватна профілактична превентивна робота. На цьому перевірка за її зверненням була припинена, а позивачу рекомендовано звернутися до суду.

25 жовтня 2017 р. вона забрала ОСОБА_2 зі школи, але в той же день близько 20.00 год. ОСОБА_4 з'явився за адресою її мешкання, де із криками та агресією намагався увірватися до квартири, щоб забрати молодшого сина. Їй вкотре довелося викликати поліцію.

03 грудня 2017 р. відповідач на автомобілі привіз їх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за адресою постійного проживання. При цьому, за явними ознаками, ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп'яніння, чим ставив під загрозу життя дітей.

Вищевикладені обставини у їх сукупності свідчать про те, що подальше проживання молодшого сина з відповідачем, суперечить інтересам дитини.

За позовом ОСОБА_4 рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 22 листопада 2017 р. шлюб між ними розірвано.

Згоди між нею та відповідачем щодо того з ким буде проживати молодший син не досягнуто. Крім того, відповідач також не погоджується із проживанням разом з нею старшого сина ОСОБА_5.

01 січня 2018 р. з метою святкування дня народження молодшого сина ОСОБА_2 відповідач звернувся до неї з питання надання дозволу старшому сину відвідати батька та прийняти участь у святкуванні дня народження брата. Вона погодилась за умови повернення ОСОБА_5 до 17.00 години цього ж дня. Проте, о 17.00 годині відповідач повертати старшого сина відмовився, двері за місцем свого проживання не відчинив. Мобільний телефон ОСОБА_5 був вимкнений. Тільки після втручання поліції ОСОБА_5 повернувся додому.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просила визначити місце проживання малолітніх дітей разом з нею за адресою її проживання.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_4 зазначав, що 06 грудня 2017 року він уклав шлюб із ОСОБА_7, проживає в її квартирі разом із сином ОСОБА_2 і дочкою дружини ОСОБА_8, 2001 року народження. Квартира обладнана сучасними меблями, побутовою технікою, кожний член родини має власне ліжко, робоче місце. Він працює на ВАТ «Запоріжсталь», має стабільний та високий дохід, який дозволить забезпечити сину всі необхідні умови для проживання. Вважає, що молодший син повинен залишитися з ним, оскільки в його сім'ї для дитини будуть створені всі необхідні умови для гармонійного духовного розвитку. Позивачка не цікавиться долею молодшого сина, не піклується про нього, тоді як його нова дружина постійно відвідує з дитиною фахівців-лікарів, дбає про нього. Надані позивачкою характеристики і висновки психолога є неправдивими, оскільки позивачка має вплив на педагогічний колектив учбового закладу, де навчаються діти. Син не хоче повертатися до матері, а тому просить відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову щодо визначення місця проживання молодшого сина разом з нею.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2018 року позов задоволено. Визначено місце проживання малолітніх дітей - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з матір'ю ОСОБА_3 за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони у справі мають рівні права та обов'язки щодо обох синів. Старший син ОСОБА_5, якому виповнилося 11 років, виявив бажання залишитися з матір'ю, проти чого відповідач не заперечував. При визначенні місця проживання молодшого сина суд врахував його вік (7 років), а також те, що дитина потребує підвищеної уваги та турботи саме з боку матері, між ним та матір'ю в ранньому віці існує тісний зв'язок, розірвання якого може призвести до негативного впливу на розвиток дитини у майбутньому. Прихильність дитини до батька є природним явищем, проте ця обставина не є достатньою підставою для розлучення двох рідних братів. При цьому судом першої інстанції врахований висновок органу опіки і піклування про доцільність залишити місцем проживання обох синів разом матір'ю.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення в частині визначення місця проживання молодшої сина і ухвалення нового - про відмову у позові, ОСОБА_4 зазначає, що судом першої інстанції не врахована думка ОСОБА_2, який хоче залишитися з батьком. Не заперечує, щоб старший син ОСОБА_5 проживав з позивачкою.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_4 не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення йому 02 серпня 2018 року повістки про виклик до суду (а.с.162), причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача адвокат ОСОБА_12 направила суду клопотання про відкладення розгляду справи, пославшись на свою зайнятість в іншому процесі. Колегія суддів визнала причини неявки відповідача у судове засідання неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті. Зайнятість представника сторони в іншому процесі не є поважною причиною для відкладення розгляду справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 і її представника адвоката ОСОБА_13, які заперечували проти апеляційної скарги, думку представника органу опіки і піклування Погребняка В.О., який зазначав, що оскаржуване рішення відповідає інтересам обох дітей, які не повинні бути розлучені, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Судом встановлено, що сторони з 29.04.2006 р. по 22.11.2017 р. перебували у шлюбі, є батьками двох малолітніх синів ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.11-13).

На початку жовтня 2017 року відповідач залишив свою сім'ю і переїхав проживати до ОСОБА_7, з якою 6 грудня 2017 року уклав шлюб, позивачка разом з дітьми залишилася проживати у своїй квартирі, де діти проживали зі свого народження. Пізніше, відповідач забрав до себе молодшого сина і питання щодо визначення його місця проживання між ними не вирішено. Відповідач не заперечував проти визначення місця проживання старшого сина ОСОБА_5 разом з матір'ю.

Фактичним місцем проживання сторін до жовтня 2017 року була квартира АДРЕСА_1, яка належить позивачці і її матері ОСОБА_15 на праві спільної сумісної власності (а.с.22).

Відповідно до акту обстеження умов проживання житло складається з 2-х кімнат, з усіма комунальними зручностями. Умови проживання задовільні. В квартирі наявні всі необхідні меблі та побутова техніка, санітарний стан помешкання добрий. Для виховання та розвитку дітей створені такі умови: виділена окрема кімната, для кожного хлопця окреме ліжко, є місце для навчання, шафа для речей, одягу. Наявні дитячі речі, іграшки, одяг, канцелярські приладдя тощо. Стосунки в сім'ї довірливі, безконфліктні (а.с.163).

Відповідно до довідки, доданої до апеляційної скарги, станом на 12червня 2018 року відповідач зареєстрований у АДРЕСА_2, де також зареєстровані його дружина ОСОБА_16, її батько ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.137).

Питання щодо визначення місця проживання малолітніх дітей розглядалося органами опіки та піклування.

Висновком органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської Ради по Шевченківському району № 0141/01-34/01 від 02.03.2018 р. про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_2 Органами опіки та піклування встановлено, що малолітній ОСОБА_5 мешкає разом з матір'ю, забезпечений всім необхідним. ОСОБА_3 працює, має постійний дохід, позитивно характеризується за місцем реєстрації, проживання та роботи. Батько малолітніх ОСОБА_4 не має постійного місця реєстрації, мешкає разом зі своєю дружиною ОСОБА_16, та його малолітнім сином за адресою: АДРЕСА_2. ОСОБА_4 працює, має постійний дохід, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи. Згідно акту обстеження умов проживання від 17.01.2018 р. для ОСОБА_2 створені необхідні умови, є місце для відпочинку та розвитку. Враховуючи надані на розгляд комісії документи, зважаючи на те, що ОСОБА_4 не має реєстрації постійного місця проживання та враховуючи вік дитини, орган опіки та піклування вважав доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_5 разом з матір'ю ОСОБА_3 (а.с.77-78).

Згідно висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської Ради по Олександрівському району № 0314/05-05/02 від 05 березня 2018 р. (а.с.80-81), з врахуванням позиції ОСОБА_4, який не заперечував проти проживання сина ОСОБА_5 разом з матір'ю, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 з позивачкою.

При розгляді питання про визначення місця проживання дітей органом опіки та піклування малолітній ОСОБА_5 висловив бажання проживати разом з матір'ю (а.с.80).

Аналогічної думки дотримувався ОСОБА_5 в суді при допиті його у присутності психолога.

Малолітній ОСОБА_2 при допиті його у суді у присутності психолога висловив категоричне бажання проживати разом з батьком. При цьому свою позицію обґрунтовував тим, що мати на нього лаялась та погрожували передати до інтернату.

Із характеристики учня 1-Б класу Запорізького колегіуму №98 Міроєвського ОСОБА_2 вбачається, що дитина навчається у колегіумі з 1 вересня 1917 року. Відповідно обстеження психолога дитячого садочку №81 та шкільного психолога дитина має підготовку до навчання у школі на достатньому рівні. Адаптаційний період проходить із великими складнощами. Мотивація до навчання на дуже низькому рівні. На уроках часто демонструє небажання працювати. Завдання виконує без старанності. У хлопчика достатній рівень розвитку загального інтелекту. Розвиток мовлення відповідає віковим нормам. Важко іде на контакт із дорослими та однокласниками. На зауваження стосовно поведінки реагує проявами ще більшого негативу. У жовтні місяці спостерігалися загострення проблем щодо протікання адаптаційного періоду. Мама ОСОБА_2, ОСОБА_3 завжди цікавиться успіхами сина, адекватно реагує на проблеми. З 1 вересня ОСОБА_3 кожного ранку приводила сина до школи, після уроків дитину забирала або мати, або тьотя ОСОБА_19 З жовтня 2017 року мати кожного ранку чекає ОСОБА_2 біля школи, щоб поспілкуватися. Бували випадки, коли мати не дочекавшись ОСОБА_2 вранці, телефонувала батькові, щоб дізнатися причини спізнення або відсутності дитини у школі (а.с.16).

За висновком практичного психолога ОСОБА_20 у ОСОБА_2 спостерігається велика нервова напруга. Дитина знизила навальні досягнення, часто хворіє, відчуває психологічний дискомфорт, почуття вини, гіпоопіку, неспроможність приймати рішення, вибудовувати логіку власних дій, що притаманно віковим особливостям. Матір оцінює виключно з того, що про неї говорять старші. Наприклад, на запитання, як він ставиться до матері, відповів, що ставиться погано, бо вона хотіла здати його в інтернат. На запитання: «Як ти про це знаєш?», - відповідає: «Тато розповідав». З метою формування особистості у здоровій атмосфері рекомендовано дитину залишити з матір'ю. Ця умова буде відповідати природному емоційному зв'язку з матір'ю. Відвідування батьком дитини обов'язкове (а.с.98-99).

Вказані письмові докази відповідачем не спростовані.

Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови № 16 від 12 червня 1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб і сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосується її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору, щодо її виховання, місця проживання. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дітей, суд виходить перш за все з найкращих інтересів дітей, які виражаються у забезпеченні розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання малолітніх дітей, суд першої інстанції врахував, що сторони працюють, мають достатній рівень доходу, матеріально-побутові умови проживання дітей відповідають їх соціальному та віковому розвитку та потребам.

Сторонами по справі не надано доказів неналежного ставлення батька чи матері до виконання ними своїх батьківських обов'язків по відношенню до малолітніх дітей.

З показів допитаних судом першої інстанції свідків ОСОБА_16 -дружини відповідача, та її доньки ОСОБА_8, рідної сестри відповідача ОСОБА_19 встановлено, що сім'я, в якій наразі виховується малолітній ОСОБА_2, доброзичливо ставиться до дитини, створює необхідні умови для проживання.

Свідок ОСОБА_22 пояснювала у суді, що позивачка ОСОБА_3 була більш суворою, оскільки завжди вимагала, щоб діти своєчасно виконували уроки, добре вчилися, були дисциплінованими, тоді як батько ОСОБА_4 все їм дозволяв.

Відповідач у процесі розгляду справи визнав позов в частині визначення місця проживання ОСОБА_5

При визначені місця проживання малолітнього ОСОБА_2 суд врахував, окрім наведеного вище, що батько дитини не має власного житла, має реєстрацію в квартирі дружини ОСОБА_16, де мешкає також її донька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_9, та батько.

Суд також прийняв до уваги вік ОСОБА_2, відносно місця проживання якого виник спір. Дитина народилась в 2011 році і на момент виникнення спору між батьками йому виповнилось повних 6 років.

Відповідно до вимог ч.3 ст.160 СК України при досягненні 14 річного віку дитина буде сама визначити своє місце проживання у одного з батьків, які можуть мешкати окремо. До досягнення дитиною вказано віку її думка стосовно місця проживання повинна враховуватись, але не є вирішальною при вирішенні спору.

Визначаючи місце проживання дітей, суд виходив з інтересів самих дітей, враховуючи їх малолітній вік, які, крім виховання, потребують постійного догляду та піклування, з урахуванням положень Декларації про права дитини, суд визнав за необхідне погодитись з висновками органів опіки та піклування і задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 щодо визначення місця проживання дітей разом з нею.

Не врахування судом першої інстанції думки малолітнього ОСОБА_2, 2011 року народження, не є підставою для висновку, що рішення суду суперечить інтересам малолітньої дитини і не є підставою для його скасування.

Згідно ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Установивши, що психологом, який опитував дитину, і органами опіки і піклування визначено, що в інтересах малолітнього ОСОБА_2 доцільно залишити його з позивачкою і що ця умова буде відповідати природному емоційному зв'язку дитини з матір'ю, врахувавши вік дитини, яка втягнута батьками у конфлікт, що склався, суд у відповідності до ч.3 ст.171 СК України обгрунтовано ухвалив рішення всупереч думці дитини.

Колегія апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, який визначив місце проживання дитини разом з матір'ю і старшим братом в квартирі, де діти народилися і постійно проживали до жовтня 2017 року в атмосфері любові і турботи.

Розлучення двох малолітніх братів між собою завдасть їм значних психічних і моральних страждань і може негативно вплинути на формування їх особистостей у здоровій атмосфері.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 375 ЦП К України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Керуючись ст. ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2018 року по цій справі залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 10 серпня 2018 року.

Головуючий

Судді: