АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 серпня 2018 року

м. Харків

справа № 640/20129/15-ц

провадження № 22ц/790/3358/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Овсяннікової А.І., Піддубного Р.М.,

ім'я (найменування) сторін:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1,

відповідач (позивач за зустрічним позовом ) - ОСОБА_2,

відповідач (позивач за зустрічним позовом ) - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2018 року в складі судді Губської Я.В.,

у с т а н о в и в:

01 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення та відшкодування моральних збитків.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2015 року провадження за позовом ОСОБА_1 відкрито, справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

02 березня 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися у суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення порядку користування житловим приміщенням.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02 березня 2016 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3 прийнято до спільного провадження із позовною заявою ОСОБА_1

В підготовчому судовому засіданні 25 квітня 2018 року ОСОБА_4 - представник ОСОБА_2 подала заяву про уточнення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2018 року у прийнятті уточненої зустрічної позовної заяви ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Служба у справах дітей Київської районної ради м. Харкова Департаменту Харківської міської ради, про визнання недійсним договору дарування частини квартири - відмовлено, уточнену зустрічну позовну заяву повернуто заявникам.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що в поданій уточненій зустрічній позовній заяві позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 фактично змінюють предмет і підстави зустрічних позовних вимог шляхом заявлення нових вимог про визнання недійсним договору дарування частини квартири від 10 червня 2013 року, що є неприпустимим відповідно до норм статті 49 ЦПК України. Оскільки дані вимоги не можуть бути прийняті до розгляду, уточнену зустрічну позовну заяву слід повернути заявникам.

08 травня 2018 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу. Посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права, просять ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2018 року скасувати, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що зміна предмета позову не може бути прийнята до судового розгляду, тому що автоматично призводить до зміни підстав позову, тобто тих фактичних обставин, із яких формуються правовідносини, що складають предмет судового захисту (предмет позову).

ОСОБА_1 ухвалу суду першої інстанції не оскаржив, відзив на апеляційну скаргу не надав.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Право позивача змінити предмет чи підстави позову передбачене частиною 3 статті 49 ЦПК України. Відповідно до вказаної норми закону до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Цивільний процесуальний кодекс України передбачає право позивача змінити або предмет позову, або підстави позову. Тому одночасна зміна предмета позову та підстав позову прямо забороняється. Зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача. Зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Тому в разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, а це за своєю суттю - уже новий позов. Саме у зв'язку із цим законодавцем було закріплено альтернативну зміну предмета чи підстав позову.

Згідно із нормами цивільного процесуального права, предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої суд має ухвалити рішення. Вказана дефініція дає правильне розуміння того, що позивач, звертаючись до суду, має матеріально-правову заінтересованість захистити своє право.

Під підставами позову розуміють обставини, якими позивач обґрунтовує свою вимогу, а також факти, що підтверджують ці обставини. Такими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто факти, які зумовлюють певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Тому до підстави позову не можуть входити обставини, які виступають доказами в справі. З ними закон не пов'язує виникнення, зміну або припинення прав чи обов'язків. Вони лише підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять у підставу позову.

Крім того, поряд із предметом і підставою позову виділяють окремий елемент позову - його зміст.

Під змістом позову розуміють вид (спосіб) судового захисту, що прямо передбачається законом (наприклад, стаття 16 ЦК України), з яким позивач звертається до суду.

Законодавець у частині 1 статті 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права й інтересу, а в частині 2 статті 16 ЦК України визначив орієнтовний перелік способів здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Таким чином, предмет позову - це те, що конкретно вимагає позивач; підстава позову - те, чим позивач обґрунтовує свої вимоги; зміст позову - це спосіб захисту порушеного права.

Таке ж розуміння елементів позову закріплено зокрема у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду».

02 березня 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися у суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення порядку користування житловим приміщенням, а саме - квартирою АДРЕСА_1.

В підготовчому судовому засіданні 25 квітня 2018 року ОСОБА_4 - представник ОСОБА_2 подала заяву про уточнення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 В уточненій зустрічній позовній заяві ОСОБА_2, ОСОБА_3 просять визнати недійсним Договір дарування 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, посвідчений 10 червня 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.Є. за реєстровим номером 2318.

Зміст позову - це спосіб захисту, який передбачається в пункті 2 частини 2 статті 16 ЦК України, тобто визнання правочину недійсним; предмет позову - це вимога позивачів за зустрічним позовом визнати недійсним Договір дарування; підстави позову - обставини, якими позивачі за зустрічним позовом обґрунтовують позовні вимоги, а саме - невідповідність змісту правочину законодавству.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в поданій заяві про уточнення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 фактично змінюють предмет та підстави позовних вимог шляхом заявлення нових вимог про визнання недійсним Договору дарування, що є неприпустимим відповідно до норм статті 49 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Ухвала суду першої інстанції від 25 квітня 2018 року є законною, підстав для її скасування немає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 08 серпня 2018 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді А.І. Овсяннікова

Р.М. Піддубний