Справа № 331/3368/18
Провадження № 2 /331/1001/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді: Жукової О.Є.

при секретарі: Качан К.К.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення та зняття з реєстрації

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив виселити та зняти з реєстрації ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що їй на праві власності належить квартира 46, в будинку 46 А по вул. Шкільній (ОСОБА_3) в м . Запоріжжя. У вказаному будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2, її сестра. З 2016 року відповідач в квартирі не проживає, витрати по сплаті комунальних платежів не несе, наміру проживати в цій квартирі не має.

У звязку з тим, що позивач має намір продати належну нерухомість, а відповідач відмовляється знятися з реєстрації , оскільки проживає за межами міста Запоріжжя і не має можливості приїхати, позивач вимушений звернутися до суду .

Позивач до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 в наданій суду заяві позов визнала, просила справу розглядати у її відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи , дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судом було встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

У відповідності до свідоцтва про право власності на житло № 119 від 14.03.2006 квартира за адресою : 69002, м. Запоріжжя, вул. Героїв Сталінграду, буд. 46 а, кв. 46 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с.9).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 а, кв. 46, що підтверджено копією паспорта (а.с.6).

Згідно заяви ОСОБА_2, вона у спірній квартирі не проживає з листопада 2016 року, майна у вказаній квартирі не має, витрати по сплаті комунальних платежів та утримання житла тощо не несе, наміру проживати у цій квартирі не має. Жодних договорів між нею та позивачем щодо наданого житла не укладалося. На даний час в неї є житло, в якому вона може проживати.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення.

При цьому, вирішення питання про наявність правових підстав для виселення особи із житлового будинку залежить, зокрема, від вирішення питання про правомірність набуття права користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, від ставлення до своїх обов'язків по утриманню житла, а також відношення до прав та свобод інших співмешканців.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки відповідач не є власником житла, у вказаній квартирі не проживає більше одного року, а саме з листопада 2016 року, та не має наміру проживати, позов визнає, то позовна вимога щодо виселення підлягає задоволенню .

Разом з тим, суд приходить до висновку, що позов в частині зняття з реєстрації ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, оскільки ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення. Тобто, само по собі рішення суду про виселення є підставою для зняття з реєстрації.

З огляду на положення ч.1 ст. 142 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позов в повному обсязі до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 % сплаченого судового збору при поданні позову.

Питання про судові витрати слід вирішити згідно ст. 141 ЦПК України .

Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 , 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення та зняття з реєстрації задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 А, кв. 46, РНОКПП НОМЕР_1) з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення .

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Зобовязати Управління Державної казначейської служби України у Олександрівському районі міста Запоріжжя Запорізької області повернути ОСОБА_1 ( 17 червня 1976 року, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2 ) 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 352,40 гривень за квитанцією № 88 від 15.05.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 А, кв. 46, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1( 17 червня 1976 року, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір 352,40 гривень .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судового рішення складено 09 серпня 2018 року .

Суддя: О.Є. Жукова

09.08.2018