АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1194/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

Пєнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

розглянув в порядку спрощеного письмового провадження цивільну справу №686/22413/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Фреш» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2018 року (суддя Стефанишин С.Л.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Фреш», про стягнення компенсації (захист авторських прав).

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ФОП ОСОБА_6 про стягнення компенсації (захист авторських прав).

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що в 2011 році вона своєю творчою працею створила твір образотворчого мистецтва картину під назвою - «ІНФОРМАЦІЯ_1», а в 2012 році створила твір образотворчого мистецтва картину під назвою - «ІНФОРМАЦІЯ_2». Вказувала, що під час створення зазначених творів, було вкладено творчу працю, любов, натхнення, переживання та інші емоції. Вказані твори підтверджуються підписом позивача на картинах, як це передбачено ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про авторське право і суміжні права».

05.09.2017 в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_3», господарську діяльність в якому здійснює ФОП ОСОБА_6, за адресою: АДРЕСА_1, здійснюється розповсюдження наступного товару: «Блокнот», штрих код - 988; Артикул: Бл-165x165-Инт- 80-Чл-15-222, на лицевій стороні якого протиправно використано твір позивача, а саме: частину картини під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» (2012 р.); «Блокнот», штрих код - 988; Артикул: Бл-165х165-Инт- 80-Чл-15-221, на лицевій стороні якого протиправно використано твір позивача, а саме: частину картини під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» (2011 р.). Реалізація вказаних товарів підтверджується розрахунковими документами, а саме: товарним чеком від 05.09.2017 року. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що суми компенсації в розмірі 20 мінімальних заробітних плат буде достатньо для поновлення майнових авторських прав, що в грошовому еквіваленті складає: 64 000 грн. - 2 (кількість протиправно використаних творів позивача) х 10 (мінімальних заробітних плат) х 3200 (одна заробітна плата згідно з ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік»).

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.02.2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ТзОВ «Компанія Фреш».

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_5 про стягнення компенсації (захист авторських прав) задоволено. Захищено порушені фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 авторські права ОСОБА_5 на твори образотворчого мистецтва - картини «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_1» шляхом стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 компенсації у розмірі 64000 грн. та 640 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ТзОВ «Компанія Фреш» не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. При цьому, посилається на порушення судом норм матеріального права. Вказує, що судом було залишено поза увагою посилання ТзОВ «Компанія Фреш» на норми пункту 3 розділу 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», що призвело до неправильного визначення розміру компенсації. Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про порушення прав позивача саме ФОП ОСОБА_6, оскільки в матеріалах справи відсутні докази здійснення ним підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1. Посилається на те, що всупереч Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» позивачем не було надано розрахункового документа, який би засвідчував факт реалізації та передання йому контрафактного товару.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін та стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що в 2011 році ОСОБА_5 своєю творчою працею створила твір образотворчого мистецтва - картину під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», а в 2012 році твір образотворчого мистецтва - картину під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2».

12 вересня 2017 року ОСОБА_5 видано свідоцтво про реєстрацію авторського права №73811, в тому числі картин під назвами «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» (а.с. 11).

Позивач під час створення зазначених творів, вклала у них творчу працю, любов, натхнення, переживання та інші емоції. Вказані твори підтверджуються підписом позивача на картинах, як це передбачено ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про авторське право і суміжні права».

05.09.2017 року в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_3», господарську діяльність в якому здійснює ФОП ОСОБА_6, за адресою: АДРЕСА_1, здійснюється розповсюдження наступного товару:

- «Блокнот», штрих код - 988; Артикул: Бл-165x165-Инт- 80-Чл-15-222, на лицевій стороні якого протиправно використано твір позивача, а саме частину картини під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» (2012 р.) (а.с. 15-16);

- «Блокнот», штрих код-988; Артикул: Бл-165х165-Инт-80-Чл-15-221, на лицевій стороні якого протиправно використано твір позивача, а саме частину картини під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» (2011 р.) (17-18).

Реалізація вказаних товарів підтверджується розрахунковими документами, а саме: товарним чеком №33238 від 05.09.2017 р. (а.с. 14).

Згідно з вимогами частини першої статті 437 ЦК України та статті 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права», авторське право виникає з моменту створення твору. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.

За змістом статей 440, 441 ЦК України та статті 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», до майнових прав автора належить виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами, а саме: дозволяти або забороняти, зокрема, розповсюдження творів шляхом продажу, відчуження іншим способом, а також подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права», порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є: вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами надає йому право дозволяти або забороняти подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлено, що автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору. Використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону.

ОСОБА_5 дозволу на використання вказаних творів фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6 не давала.

Вибір способу захисту порушеного права належить позивачу - суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав.

За змістом положень статті 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», у разі порушення авторського права і (або) суміжних прав можливим є одночасне застосування кількох передбачених зазначеною статтею способів цивільно-правового захисту таких прав.

Відповідно до підпунктів «а», «г» абзацу другого частини першої статті 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право, зокрема: вимагати визнання та поновлення своїх прав, у тому числі забороняти дії, що порушують авторське право і (або) суміжні права чи створюють загрозу їх порушення; подавати позови до суду про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Суд має право постановити рішення чи ухвалу про: виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу (підпункти «г» абзацу першого частини другої статті 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права»).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, дійшов правильного висновку про те, що позивач є автором картин під назвами «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2», докази іншого авторства відсутні. ОСОБА_5 згоди відповідачу на використання та розповсюдження товарів із зображенням творів образотворчого мистецтва, авторські права на які належать їй, не надавала. Відтак, здійснивши продаж товарів із зображеннями, автором яких є позивач, відповідач порушив її авторські права.

Проте, при визначенні розміру компенсації за порушення авторських прав судом допущено помилку.

В абз. 9 ч. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» зазначено, що при визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пп. «г» п. 2 ст. 52 Закону №3792-XII межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Статтею 445 ЦК України передбачено право автора на плату за використання його твору, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншим законом.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 8 Закону України № 3792-XII Закону України «Про авторське право і суміжні права» об'єктами авторського права є твори образотворчого мистецтва.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що кожен твір є окремим об'єктом авторського права, який належить конкретному суб'єкту. Кожен окремий факт протиправного використання об'єктів авторського права та/або суміжних прав становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у виді стягнення компенсації. Кожний суб'єкт авторського права при порушенні цього права, в тому числі на один твір, має право на компенсацію в розмірі, не менше 10 мінімальних заробітних плат.

Оскільки кожний твір є окремим об'єктом авторського права, який охороняється законом, то захисту підлягають права на два твори, суб'єктом яких заявлений позивач.

Вказана правова позиція передбачена у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі №3-994гс15.

Таким чином, з огляду на розмір заявлених позовних вимог і встановленого законом мінімального розміру компенсаційних заходів, спрямованих на захист майнових прав суб'єктів авторського права, за наявності встановленого порушення стягненню підлягає сума у розмірі 10 мінімальних заробітних плат на користь позивача за кожен з використаних творів ( «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2»).

При визначенні відповідної компенсації суд виходить з приписів пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VII.

Так, відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VII мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників, та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 грн.

Виплата компенсації за порушення майнових авторських прав підпадає під ознаки «інших виплат», про які йдеться у Законі України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», тобто розмір мінімальної заробітної плати, визначений Законом України «Про авторське право і суміжні права» на час прийняття рішення у справі, не підлягав застосуванню як розрахункова величина при визначенні компенсації. Зазначеним спростовується твердження позивача про наявність підстав для застосування мінімальної заробітної плати у розмірі 3200 грн. як розрахункової величини у визначенні суми компенсації, яка підлягає стягненню з відповідача.

А тому, в цій частині є підставними доводи апеляційної скарги ТОВ «Компанія «Фреш» про наявність підстав для застосування розрахункової величини у розмірі 1600 грн. для визначення суми компенсації, яка підлягає стягненню з відповідача.

Тому, виходячи з розрахункової величини розміру мінімальної заробітної плати у сумі 1600 грн., та з урахуванням вимог справедливості, добросовісності та розумності слід стягнути з відповідача компенсацію за порушення авторських прав позивача у сумі 32000 грн. (16000х2).

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач просила стягнути з відповідача кошти на суму 64000 грн. Позовні вимоги задоволено частково та на користь позивача з відповідача стягнуто кошти у сумі 32000 грн., що становить 50% від заявлених вимог (32000х100:64000). Позивачем при пред'явленні позову сплачено 640 грн. Тому, на користь ОСОБА_5 з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 320 грн. (640х50%).

Також, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу просив стягнути з відповідача судові витрати, пов'язані з наданням правничої допомоги в розмірі 10000 грн.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до додаткового договору №2 від 26.03.2018 року до договору про надання правової допомоги №07-09/17-ц сторони домовились, що гонорар адвоката за підготовку, подачу відзиву на апеляційну скаргу і додатків до неї, додаткових процесуальних документів і участь в судовому засіданні становить 10000грн.

Разом з тим, представником позивача не надано основного договору про надання правової допомоги №07-09/17-ц та доказів на підтвердження часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, участі адвоката в судовому засіданні, в той час коли справа розглядається в порядку спрощеного провадження, а тому відсутні підстави для стягнення витрат, пов'язаних з правничою допомогою.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Фреш» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2018 року змінити, зменшивши розмір компенсації, яка підлягає стягненню з фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5, до 32000 грн., та судового збору до 320 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: /підпис/ І.В. Пєнта

/підпис/ А.П. Корніюк

/підпис/ О.І. Талалай

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду І.В. П'єнта

________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Стефанишин С. Л. Провадження № 22-ц/792/1194/18

Доповідач - П'єнта І.В. Категорія № 14