Провадження № 22-ц/779/859/2018
Головуючий у 1 інстанції Островський Л. Є.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Ясеновенко Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Возняк В.Д.,

з участю представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування жилим приміщенням, усунення перешкод в користуванні житлом за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 26 квітня 2018 року під головуванням судді Островського Л.Є. в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житловим приміщенням та усунення перешкод в користуванні житлом. Позовні вимоги мотивувала тим, що 03.08.2002 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 10 грудня 2014 року шлюб між ними розірвано. Визначено місцем проживання їхньої неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання. За час спільного проживання у шлюбі вони 28 серпня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчено нотаріусом, придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка знаходиться на 6 поверсі багатоповерхового будинку в рівних частках по 1/2 кожному. Після розірвання шлюбу відповідач поміняв двері та замки, без згоди позивачки вселив у спільну власність свою нову дружину і добровільно вирішити спір між ними не бажає, чим чинить позивачці та неповнолітній доньці перешкоди в користуванні житлом, тому позивачка просила встановити порядок користування житловим приміщенням в квартирі, яка належить їм у рівних долях, оскільки поділ її є неможливим.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 квітня 2018 року позов задоволено.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності наступним чином:

Залишено в користуванні ОСОБА_2 та користуванні неповнолітньої дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 кімнату площею 12,5 кв.м., кімнату площею 14,0 кв.м., та балкон пл. 0,9кв.м;

За ОСОБА_3 залишено в користуванні кімнату площею 22,9 кв.м. та лоджію 6,6кв.м. ;

Кухню - пл. 12,4 кв.м., ванну кімнату - 4,3 кв.м., коридор - пл. 17,4 кв.м. залишено у спільному користуванні.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселити її в дане жиле приміщення.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням, представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що судом першої інстанції неповно з'ясовано всі обставини справи. Судом не було враховано, що вимоги позивачки про визнання порядку користування є безпідставними та такими, що суперечать нормам Цивільного кодексу України.

Перед поданням позову про встановлення порядку користування житлом, повинен обов'язково бути висновок експерта про технічну можливість або неможливість виділу частки в натурі. Такий висновок є обов'язковим для звернення до суду, але позивачкою не було його надано.

Апелянт вважає, що відсутність висновку свідчить про відсутність підстав до задоволення позову, що не було взято до уваги судом при винесенні рішення. Судом не було встановлено чи були порушені права позивача та не надано жодних доказів, які б вказували на таке порушення, тому даний позов є передчасним.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник ОСОБА_2 на дану апеляційну скаргу подав відзив, в якому зазначає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки рішення суд першої інстанції ухвалив з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не погоджується з твердженням апелянта про те, що поданню позову про визнання порядку користування повинен обов'язково передувати висновок експерта про технічну можливість / неможливість виділу частки в натурі.

Представник зазначає, що згідно технічного паспорту квартира розташована на 6 поверсі 10 поверхового будинку, що унеможливлює встановлення окремих самостійних виходів, які можуть використовуватись як окремі квартири, тому необхідності у наданні висновку експерта не було.

Апелянт без її згоди вселив у їхню спільну власність свою дружину і добровільно вирішити спір між ними не бажав, чинить їй та їхній неповнолітній дочці перешкоди в користуванні житлом, в зв'язку з чим виникла необхідність в судовому порядку вирішити порядок користування житловим приміщенням в квартирі яка належить їм у рівних долях.

ОСОБА_2 з дочкою позбавлені можливості користування власністю, яка їй належить.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без зміни.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період часу з 03.08.2002р. по 06.04.2014р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбних відносинах. Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду від 10 грудня 2014 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітню дитину залишено на проживання з матір'ю (а.с.5). Рішення вступило в законну силу 05 січня 2015 року.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 28.08.2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 придбали квартиру АДРЕСА_2 в рівних частках по 1/2 кожному, яка складається з трьох кімнат житловою площею 49.4 кв.м. Загальна площа вказаної квартири становить 92,7 кв.м. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу по реєстру №3423 (а.с.6-9).

Згідно копії витягу про державну реєстрацію прав від 11.09.2012 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві власності належить трьохкімнатна квартира АДРЕСА_2 в рівних частках по 1/2 кожному (а.с. 12).

Станом на час придбання квартири позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, придбане під час шлюбу, є спільною власністю подружжя незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.95р. «Про судову практику у справа за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов (п.14 Постанови).

Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб, однак я позбавлена можливості користуватися приміщеннями, які належать мені на праві власності.

Згідно ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлене домовленістю між ними. Оскільки між мною та відповідачем не досягнуто добровільної згоди щодо порядку користування спільною власністю, то спір слід розглянути в судовому порядку. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що відповідач у суді не спростував наявності між ними спору щодо порядку користування належним сторонам на праві власності житловим приміщенням, що унеможливлює позивачу вільно користуватися квартирою. Тому суд зазначив, що правильним є встановлення порядку користування квартирою за варіантом, який просила позивач з урахуванням інтересів неповнолітньої доньки, яка згідно рішення суду має проживати з матір'ю.

З таким висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.

Крім того, слід зазначити, що до відзиву на апеляційну скаргу представником позивачки надано довідку від 02 жовтня 2017 року № 1765 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, видану ОСОБА_5, яка на даний час є дружиною ОСОБА_3 Зі змісту довідки вбачається, що фактичним місцем її проживання/перебування є квартира АДРЕСА_3, тобто спірна квартира.

Наявність тимчасових жильців у спірній квартирі без дозволу іншого співвласника є обставиною, яка вказує на чинення відповідачем перешкод у користуванні житлом, тому слід визначити сторонам порядок користування таким житловим приміщенням.

Доводи апелянта про відсутність спору між сторонами та відсутність експертного висновку щодо можливості або неможливості поділу спірної квартири є надуманими, оскільки спірне житло знаходиться у багатоповерховому житловому будинку на 6 поверсі. Позивач визначилася з позовними вимогами саме шляхом встановлення порядку користування приміщеннями квартири, оскільки в загальному користуванні сторін залишаються приміщення, необхідні для обслуговування жильців та можливості задоволення інших потреб.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованості рішення суду і підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 26 квітня 2018 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 серпня 2018 року.

Судді: І.В. Бойчук

Л.В. Ясеновенко

М.Д. Горейко