Постанова

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 320/1658/15-ц

провадження № 61-5220св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Чудська Оксана Олегівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, у складі судді Кучеренко В. В., від 08 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області, у складі колегії суддів: Бабак А. М., Спас О. В., Полякова О. З., від 30 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Чудська О. О., про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним, визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку, 2/3 частини павільйону та 1/3 частини транспортного засобу, стягнення компенсації 2/3 частини торгівельного обладнання та 1/3 частини товару в порядку спадкування за законом.

Позовна заява мотивована тим, що після смерті ОСОБА_8 (батько позивача, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1) відкрилась спадщина на належний йому павільйон, що розташований по АДРЕСА_1, автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», модель «VITO 111 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1. За життя батько зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 (після укладення шлюбу - ОСОБА_4). 28 грудня 2005 року ОСОБА_4 на підставі рішення № 3/5 передано в оренду земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 1024, 96 кв.м на 5 років, у тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка) 781,14 кв.м, для ведення садівництва 243,82 кв.м. На підставі рішення Мелітопольської міської ради № 2/2 від 22 жовтня 2009 року ОСОБА_4 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, серія НОМЕР_2, площа земельної ділянки 0,0781 га, для обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка), та державний акт на право власності на земельну ділянку, серія НОМЕР_3, площа земельної ділянки 0,0244 га для ведення садівництва. У подальшому його батько разом із ОСОБА_4 почали будувати на вказаній земельній ділянці житловий будинок. Після завершення будівництва право власності на будинок, за згодою подружжя, було зареєстровано за ОСОБА_4 Оскільки право власності на житловий будинок виникло у ОСОБА_4 у період шлюбу з батьком позивача, тому ? частина будинку є об'єктом спадщини. У процесі розгляду справи стало відомо, що ОСОБА_4 продала вказаний житловий будинок ОСОБА_6 Позивач вважає, що договір купівлі-продажу, на підставі якого ОСОБА_6 придбав спірний будинок, має бути визнаний недійсним на підставі того, що продавець ОСОБА_4 при укладенні договору купівлі-продажу житлового будинку порушила норми чинного законодавства, так як ввела приватного нотаріуса та покупця в оману. Своїми діями ОСОБА_4 порушила положення статті 203 ЦК України, оскільки зміст договору купівлі-продажу суперечить ЦК України. Крім того, ОСОБА_4 по теперішній час проживає у спірному житловому будинку, після укладання договору купівлі-продажу не передала його покупцю, не вивезла з нього свої речі, що свідчить про фіктивність даного правочину, а тому вказаний договір може бути визнаний недійсним. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_8 є позивач, його сестра ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ОСОБА_5 відмовилась від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 Позивач також зазначив, що павільйон, який розташований по АДРЕСА_1, було подаровано його батьку 10 грудня 2003 року, тому право на його спадкування має він, як син померлого, його рідна сестра - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у рівних частках, по 1/3 частині кожному. Оскільки сестра позивача відмовилась від прийняття спадщини на його користь, він має право на 2/3 частини вказаного павільйону. Автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», модель «VITO 111 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1, був придбаний у період шлюбу, тому позивач має право на спадкування у розмірі 1/6 частини автомобіля, його сестра - ОСОБА_5 - у розмірі 1/6 частини автомобіля, та ОСОБА_4 - у розмірі 2/3 частини даного автомобіля. Так, як сестра позивача, відмовилась від прийняття спадщини на його користь, він має право на 1/3 частину вказаного автомобіля. Після смерті батька позивач звернувся до приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Онищенко М. А. із заявою про прийняття спадщини. Після спливу 6 місяців з моменту смерті батька позивач звернувся до того ж нотаріуса для оформлення спадщини та видачу йому свідоцтв про право на спадщину за законом. Однак, відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 січня 2015 року, приватним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивачем не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач не мав та не має змоги надати суду оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, оскільки всі вони знаходяться у ОСОБА_4, яка на його неодноразові звернення надати їх відмовляється. Також позивачу стало відомо про придбання особисто його батьком у 2003 році наступного майна (торгівельного обладнання): Кондиционер «Koro KRS 24-HRCW/2D» вартістю 4 000, 00 грн (установка кондиціонера - 1 000, 00 грн), стелаж торгівельний (15 шт.) вартістю 1 910, 00 грн за одиницю (загальна вартість 28 650, 00 грн), тумба торгівельна (13 шт.) вартістю 2 100, 00 грн за одиницю (загальна вартість 27 300, 00 грн), тумба кутова діагональна вартістю 3 000, 00 грн, стійка одностороння (13 шт.) вартістю 198, 71 грн за одиницю (загальна вартість 2 583, 23 грн), направляюча (24 шт.) вартістю 11, 14 грн за одиницю (загальна вартість 267, 36 грн), плінтус (10 шт.) вартістю 32, 33 грн за одиницю (загальна вартість 323, 30 грн), плінтус кутовий внутрішній (2 шт.) вартістю 11, 22 грн за одиницю (загальна вартість 22, 44 грн), задня стінка перфорована (10 шт.) вартістю 54, 95 грн за одиницю (загальна вартість 549,5 грн), задня стінка перфорована (50 шт.) вартістю 81, 56 грн за одиницю (загальна вартість 4 078 грн), задня стінка кутова перфорована (2 шт.) вартістю 37, 76 грн за одиницю (загальна вартість 75, 52 грн), задня стінка кутова перфорована (10 шт.) вартістю 62, 02 грн за одиницю (загальна вартість 620, 20 грн), кронштейн посилений (120 шт.) вартістю 23, 95 грн за одиницю (загальна вартість 2 874, 00 грн), полка (100 шт.) вартістю 50, 46 грн за одиницю (загальна вартість 5 046, 00 грн), полка (20 шт.) вартістю 58, 83 грн за одиницю (загальна вартість 1 176, 60 грн), полка кутова внутрішня (10 шт.) вартістю 53, 95 грн за одиницю (загальна вартість 539, 50 грн), полка кутова внутрішня (2 шт.) вартістю 63, 31 грн за одиницю (загальна вартість 126, 62 грн), а всього на суму: 82 232, 27 грн. Вказане майно придбане батьком до укладення шлюбу з ОСОБА_4, тому позивач вважає, що він як спадкоємець, оскільки ОСОБА_5 відмовилась від спадщини на його користь, має право на 2/3 частин вказаного майна на суму 54 821, 51 грн. Також, з 2011 року по 2014 рік, батьком позивача придбане наступне майно: праска «BRAUN TexStyle 730» (SI 17780) (4 шт.) вартістю 785, 12 грн за одиницю (загальна вартість 3 140 грн), праска «SUPRA IS 0700» (4 шт.) вартістю 262, 15 грн за одиницю (загальна вартість 1 048, 6 грн), праска «SUPRA IS 0900» (4 шт.) вартістю 340, 18 грн за одиницю (загальна вартість 1 360, 72 грн), мультиварка «MOULINEX CE4000» (2 шт.) вартістю 958, 25 грн за одиницю (загальна вартість 1 916,5 грн), мультиварка «Viconte VC-600» (4 шт.) вартістю 662, 15 грн за одиницю (загальна вартість 2 648,6 грн), мультиварка «Scarlett IS-MC412S01» (2 шт.) вартістю 993, 04 грн за одиницю (загальна вартість 1 986, 08 грн), міксер «SCARLETT SC-049» (3 шт.) вартістю 223, 14 грн за одиницю, загальна вартість 669, 42 грн), міксер «SCARLETТ SC-1041» (3 шт.) вартістю 230, 15 грн за одиницю (загальна вартість 690, 45 грн), кавомолка «Scarlett SC-4010» (3 шт.) вартістю 375, 00 грн за одиницю (загальна вартість 1 125 грн), кавоварка «BOSCH TAS 4011ee» (3 шт.) вартістю 2 302, 15 грн за одиницю (загальна вартість 6 906, 45 грн), блендер «SCARLETT SL-1547» (4 шт.) вартістю 475,15 грн за одиницю (загальна вартість 1900,6 грн), блендер «MOULINEX DD 9061» (4 шт.) вартістю 1 291, 35 грн за одиницю (загальна вартість 5 165, 40 грн), блендер «TEFAL MB 4011» (4 шт.) вартістю 586, 76 грн за одиницю (загальна вартість 2 347, 04 грн), мікрохвильова піч «SAMSUNG C 105 ARTS» (4 шт.) вартістю 1 852, 15 грн за одиницю (загальна вартість 7 408, 60 грн), мікрохвильова піч «SAMSUNG CE 1000 R-TS» (4 шт.) вартістю 1 589, 25 грн за одиницю (загальна вартість 6 357 грн), мікрохвильова піч «LG MF-6546RFS» (2 шт.) вартістю 897, 54 грн за одиницю (загальна вартість 1 795, 08 грн), мультиварка «Maestro MR 791» (4 шт.) вартістю 754, 00 грн за одиницю (загальна вартість 3 016, 00 грн, м'ясорубка «SCARLETT SC-149» (3 шт.) вартістю 420 грн за одиницю (загальна вартість 1 260, 00 грн), електром'ясорубка «SATURN ST-FP1093» (3 шт.) вартістю 524, 00 грн. за одиницю (загальна вартість 1 572, 00 грн), пилосос «Electrolux ZG 8800» (3 шт.) вартістю 3 127, 00 грн за одиницю (загальна вартість 9 381 грн), пилосос «SAMSUNG VCC 4181 V34» (3 шт.) вартістю 1 011, 00 грн за одиницю (загальна вартість 3 033, 00 грн), пилосос «PHILIPS FC 9170» (3 шт.) вартістю 1945, 85 грн за одиницю (загальна вартість 5 837, 55 грн), соковижималка «Scarlett SC-013» (2 шт.) вартістю 420, 15 грн за одиницю (загальна вартість 840, 30 грн), соковижималка «BRAUN MP 80 Black» (3 шт.) вартістю 1 350, 45 грн за одиницю (загальна вартість 4 051, 35 грн), соковижималка «SATURN ST-FP8042» (3 шт.) вартістю 357, 25 грн за одиницю (загальна вартість 1 071, 75 грн), соковижималка «TEFAL 8309» (4 шт.) вартістю 289, 25 грн за одиницю (загальна вартість 1 157, 00 грн), тостер «MYSTERY MET-2102» (4 шт.) вартістю 286, 54 грн за одиницю (загальна вартість 1 146, 16 грн), хлібопіч «REDMOND RBM M1900» (2 шт.) вартістю 1854, 15 грн за одиницю (загальна вартість 3 708,30 грн), хлібопіч «REDMOND RBM M1902 bk» (2 шт.) вартістю 1285, 45 грн за одиницю (загальна вартість 2 570, 90 грн), електропіч «SATURN ST-EC1075 Red» (2 шт.) вартістю 879, 52 грн за одиницю (загальна вартість 1 759, 04 грн), електропіч «SATURN ST-EC1077 Red» (2 шт.) вартістю 975, 25 грн за одиницю (загальна вартість 1 950, 50 грн), електрочайник «BRAUN WK 300» (3 шт.) вартістю 549, 52 грн за одиницю (загальна вартість 1 645, 56 грн), електрочайник «SCARLETT SC-227» (3 шт.) вартістю 286, 45 грн за одиницю (загальна вартість 859, 35 грн), вентилятор «SCARLETT ST- 371» (10 шт.) вартістю 185, 45 грн за одиницю (загальна вартість 1 854,50 грн), конвектор «ТЕРМИЯ ЭВНА-0,5/230С2 (м)» (4 шт.) вартістю 258, 25 грн за одиницю (загальна вартість 1 033, 00 грн), конвектор «ТЕРМИЯ ЭВНА-1.5/230С2 (США)» (4 шт.) вартістю 357, 25 грн за одиницю (загальна вартість 1 429 грн), конвектор «ТЕРМИЯ ЭВНА-2,0/230H2 (мб)» (4 шт.) вартістю 427, 50 грн за одиницю (загальна вартість 1 710, 00 грн), конвектор «SCARLETT SC-2158» (4 шт.) вартістю 358, 00 грн за одиницю (загальна вартість 1 432, 00 грн), конвектор «CLATRONIC KH 3077» (4 шт.) вартістю 248, 25 грн за одиницю (загальна вартість 993, 00 грн), фритюрниця «MOULINEX AF 1005» (2 шт.) вартістю 354, 00 грн за одиницю (загальна вартість 708, 00 грн), фритюрниця «CLATRONIC FR 2881» (2 шт.) вартістю 394, 00 грн за одиницю (загальна вартість 788, 00 грн), мотокультиватор вартістю 5 908, 00 грн, УШМ Макіта вартістю 3 300, 00 грн, ленточна шліфовальна машинка «Макіта» вартістю 3 199, 00 грн, «ЛБ KONA 75*457 Р100» (10 шт.) вартістю 4 грн. за одиницю (загальна вартість 40 грн), сходи ПРАКТИКА вартістю 2 055, 00 грн, електропила «Макіта» вартістю 2 008, 00 грн, сварка «Іскра» вартістю 2 398, 00 грн, шланг вартістю 622 грн, пістолет розвіювач вартістю 488, 00 грн, шланг вартістю 622, 00 грн, насос вартістю 935, 00 грн, а всього на загальну суму 123 208, 25 грн.

Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_3 просив суд визнати недійсним договір № 2857 від 11 серпня 2015 року купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 Визнати за ним право власності на 2/3 частини павільйону, що розташований по АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнати за ним право власності на 1/3 частину автомобіля марки «MERCEDES-BENZ», модель «VITO 111 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1, у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнати за ним право власності на 1/3 частину житлового будинку по АДРЕСА_2, у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнути із ОСОБА_4 на його користь компенсацію вартості 2/3 частин торгівельного обладнання у розмірі 54 821, 51 гривень та 1/3 частину товару у розмірі 41 269, 42 грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2016 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частини павільйону, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, у порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину автомобіля марки «MERCEDES-BENZ», модель «VITO 111 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1, у порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. В інший частині позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що померлому ОСОБА_8 належав автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», модель «VITO 111 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1, який було придбано ним у період шлюбу з ОСОБА_4, тому ОСОБА_3 має право на 1/6 частину вказаного автомобіля, а у зв'язку з тим, що його сестра ОСОБА_5 відмовилася від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3, то ОСОБА_3 має право на 1/3 частину вказаного автомобіля. Визнаючи право власності за ОСОБА_3 на 1/3 частину павільйону, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, суд виходив з того, що даний павільйон використовувався для господарської діяльності, є спільним майном подружжя, а ОСОБА_3 має право на 1/3 частку цього майна. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення компенсації вартості 2/3 частин торгівельного обладнання та 1/3 частини товару, місцевий суд виходив з того, що на підтвердження цих вимог позивач не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що частина їх придбана його батьком до шлюбу, а частина належить ОСОБА_8 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності. Також місцевий суд дійшов висновку, що житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2, хоч і був побудований у період шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_4, проте побудований за кошти ОСОБА_4, а тому є її особистою приватною власністю, у зв'язку з чим не може бути об'єктом спадкування.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 30 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 Місцевий суд вірно вказав, що житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2, незважаючи на те, що побудований в період шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_4, є особистою приватною власністю ОСОБА_4, оскільки побудований за її кошти і на спростування зазначеного факту заявником не надано належних та допустимих доказів. Доводи ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_4 не мала права продавати вказаний житловий будинок, а тому договір купівлі-продажу від 11 серпня 2015 року має бути визнаний недійсним, не ґрунтуються на законі. Сторонами договору купівлі-продажу, що укладений 11 серпня 2015 року є ОСОБА_4 та ОСОБА_11, однак ОСОБА_6 не є відповідачем у справі, а лише залучений до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення компенсації 2/3 частини торгівельного обладнання та 1/3 частини товару, районний суд вірно зазначив, що на підтвердження цих вимог позивачем надані фотокопії видаткових накладних, товарних чеків, листів, які не містять належної інформації щодо оплати за вказаний товар і його отримання.

У грудні 2016 року ОСОБА_3 подано касаційну скаргу на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 30 листопада 2016 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 30 листопада 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи, при вирішенні спору по суті не врахували сумнівність доказів ОСОБА_4 про те, що спірний будинок був побудований за її власні кошти, та залишили поза увагою ті обставини, що його батько теж витрачав власні кошти на його будівництво, у зв'язку з чим спірний будинок є спільним майном подружжя. Визнаючи за ним право власності лише на 1/3 частини павільйону, що розташований по АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом після смерті батька, суди попередніх інстанцій не врахували відсутність доказів істотного збільшення його вартості та не прийняли до уваги те, що ОСОБА_4 не зверталась до суду із позовом про визнання цього павільйону спільним майном подружжя.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі.

Заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не надходило.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

11 липня 2018 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Чудська О.О., про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним, визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку, 2/3 частин павільйону та 1/3 частину транспортного засобу, стягнення компенсації 2/3 частин торгівельного обладнання та 1/3 частини товару в порядку спадкування за законом призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_3 - ОСОБА_8, що підтверджується довідкою відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Мелітополю, актовий запис про смерть № 1205 від 25 липня 2014 року (т.1 а.с.10).

Спадкоємцями померлого є ОСОБА_3, його сестра ОСОБА_5 та дружина померлого ОСОБА_4, шлюб з якою було укладено 01 квітня 2005 року (т.1 а.с.11).

28 грудня 2005 року ОСОБА_4 на підставі рішення Мелітопольської міської ради № 3/5 передано в оренду земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 1 024, 96 кв.м, строком на 5 років, у тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка) 781, 14 кв.м, для ведення садівництва 243, 82 кв.м (т.1 а.с.18).

На підставі рішення Мелітопольської міської ради № 2/2 від 22 жовтня 2009 року право власності на вказані земельні ділянки зареєстровано за ОСОБА_4 та видані державний акт серія НОМЕР_2, відповідно до якого площа земельної ділянки 0,0781 га передана для обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка) та державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3, площа земельної ділянки 0,0244 га - для ведення садівництва (т.1 а.с.14, 16, 17).

Відповідно до свідоцтва про право власності б/н, виданого виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради Запорізької області 29 вересня 2012 року, право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_4 Загальна площа житлового будинку, відповідно до витягу від 29 вересня 2012 року складає 179,8 кв.м, житлова площа 38,0 кв.м (т.1 а.с. 13,15).

Під час шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_4 придбано автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», модель «VITO 111 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за ОСОБА_8 27 серпня 2013 року (т.1 а.с. 12).

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина на належне йому майно а саме: павільйон, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, право власності на який зареєстровано 10 грудня 2003 року за ОСОБА_8 на підставі договору дарування, та автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», модель VITO 111 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно копії розписки, наданої ОСОБА_4 вона 23 жовтня 2004 року отримала від свого батька ОСОБА_12 грошові кошти у розмірі 20 000, 00 доларів США для придбання житла (т.1 а.с.85).

07 липня 2007 року ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_12 грошові кошти у розмірі 10 000, 00 доларів США на купівлю будівельних матеріалів для будинку який знаходиться за адресою АДРЕСА_2. У розписці вона зазначила, що не буде претендувати на спадщину після смерті батька (т.1 а.с.94).

05 квітня 2010 року ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_12 грошові кошти у розмірі 10 000, 00 доларів США на купівлю будівельних матеріалів для будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2, про що при свідках склала розписку (т.1 а.с.93).

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 21 червня 2012 року (справа № 815/9014/2012), яке 02 липня 2012 року набрало законної сили, було задоволено позов ОСОБА_4 до виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання права власності на самочинно збудовану споруду. Визнано за ОСОБА_4 право власності на самочинно збудований житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с.74).

Згідно довідки ПАТ «Сбербанк Росії» від 12 травня 2015 року, 05 серпня 2013 року на ім'я ОСОБА_8 та на ОСОБА_4 були отримані грошові перекази у сумі по 448 500, 00 російських рублів кожному з м. Кунгур Російської Федерації (т. 1 а.с.217-223).

Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 звернулися син померлого - ОСОБА_3, та дружина ОСОБА_4, а донька ОСОБА_8 - ОСОБА_5 відмовилась від спадщини на користь свого брата ОСОБА_3

Згідно наданої копії договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та зареєстрованого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Чудською О. О. за № 32857 від 11 серпня 2015 року, ОСОБА_4 продала вказаний будинок.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За правилами статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними (частина перша статті 70 СК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Частка у спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя.

Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому.

Відповідно до частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

При вирішенні спорів про поділ спадщини та визнання права власності на спадкове майно суд повинен встановити належне спадкодавцю, на час його смерті, майно, яке входить до складу спадщини, а також з'ясувати чи не порушуються права та інтереси всіх спадкоємців, які мають право на спадщину.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач має право на спадкування після смерті батька 1/3 частину павільйону, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, та 1/3 частину автомобіля «MERCEDES-BENZ», модель «VITO 111 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відмовляючи позивачу у задоволенні вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_2, № 2857 від 11 серпня 2015 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, визнання права власності на 1/3 частину цього житлового будинку, суди попередніх інстанцій вірно вказали, що ОСОБА_6, який на даний момент є власником спірного будинку, до участі у справі в якості відповідача залучений не був, а тому суд не має права вирішувати питання про його майнові права. Разом з цим, ОСОБА_4 надала неспростовані позивачем докази того, що спірний житловий будинок було побудовано у період шлюбу, але за її власної кошти, а тому він є її особистою приватною власністю та не може бути об'єктом спадкування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення компенсації 2/3 частин вартості торгівельного обладнання у розмірі 54 821, 51 гривень та 1/3 частини вартості товару у розмірі 41 269, 42 грн, місцевий суд вірно зазначив, що позивачем на підтвердження цих вимог (у відповідності до вимог статей 58, 59 ЦПК України, 2004 року) належних і допустимих доказів не надано. Надані позивачем фотокопії видаткових накладних, товарних чеків, листів не містять належної інформації щодо сплати за вказаний товар і його отримання, не доводять наявність цього майна станом на момент відкриття спадщини.

Ураховуючи викладене, висновок судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 є вірним.

Суд першої інстанції виконав вимоги статті 212 ЦПК України, 2004 року, щодо оцінки доказів і статті 213 ЦПК України, 2004 року, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 30 листопада 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 30 листопада 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В.Черняк