Ухвала

Іменем України

06 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 336/7383/17

провадження № 61-41060ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЧервинськоїМ. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.,

розглянув касаційну скаргу відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову апеляційного суду Запорізької області від 12 червня 2018 року у справі за скаргою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії державного виконавця,

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство«Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулось до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України НещадимаІ. С.

В обґрунтування поданої скарги банк посилався на те, що 20 грудня 2011 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення у справі АТ «Родовід Банк» до ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості, яким позовні вимоги задоволено та на виконання якого 08 червня 2012 року було видано виконавчий лист.

ПАТ «Родовід Банк» зазначало, що 04 грудня 2017 року банк отримав постанову про повернення виконавчого документа через відсутність майна та коштів, на які можливо звернути стягнення.

Посилаючись на те, що державний виконавець не здійснив всіх необхідних дій для виконання зазначеного рішення, зокрема, не було подано подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника, а також не було вчинено інших дій, передбачених законом, ПАТ «Родовід Банк» просило задовольнити подану скаргу.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2018 року у задоволенні скарги відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги ПАТ «Родовід Банк», місцевий суд виходив з того, головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим І.С. здійснив всі заходи примусового виконання рішення у спосіб та порядок, які встановлені Законом України «Про виконавче провадження», а питання звернення державного виконавця з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника регулюється положеннями частини першої статті 439 ЦПК України.

Постановою апеляційного суду Запорізької області від 12 червня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Родовід Банк»задоволено, ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2018 року скасовано та прийнято нову постанову про задоволення скарги.

Визнано бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І. С. по виконавчому провадженню №34268414 неправомірною.

Скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України НещадимаІ. С. по виконавчому провадженню № 34268414 від 28 листопада 2017 рокупро повернення виконавчого листа №0827/2-3807/2011, виданого 08 червня 2012 року стягувачу.

Зобов'язано головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І. С. продовжити виконавчі дії у виконавчому провадженні №34268414 по виконанню виконавчого листа №0827/2-3807/2011, виданого 08 червня 2012 року.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, виходив з того, що державним виконавцем у порушення вимог частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» не належним чином та не в повному обсязі проведено виконавчу дію щодо встановлення рухомого майна боржника за місцем його мешкання, у зв'язку з чим дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення скарги.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Частиною четвертою статті 394 ЦПК Українипередбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Ураховуючи, що рішення касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову апеляційного суду Запорізької області від 12 червня 2018 року не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, тому на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоювідділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову апеляційного суду Запорізької області від 12 червня 2018 року у справі за скаргою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії державного виконавцявідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська
В. М. Коротун
В. П. Курило