АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2018 року

м. Київ

справа №754/2493/17-ц

провадження №22-ц/796/6441/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.,

суддів - Лапчевської О.Ф., Вербової І.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-Солом'янка»

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 травня 2018 року у складі судді Грегуль О.В.,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати дію відповідача щодо укладення договору від 24 грудня 2015 року «Про надання послуг з технічно-санітарного обслуговування житлового будинку, прибудинкової території та компенсацію витрат» протиправною; визнати договір з відповідачем недійсним у зв'язку з недодержанням в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, четвертою та п'ятою статті 203 ЦК України та замовчування обставин, які мають істотне значення для укладення прямих договорів з Київводоканалом та Київенерго - п. 1 ч. 2 ст. 230 ЦК України; зобов'язати відповідача згідно п. 1 ч. 2 ст. 216 ЦК України повернути позивачу все, що він заплатив за виконання цього договору в розмірі 1283,23 грн.

У мотивування вимог зазначала, що будучі інвестором квартири АДРЕСА_1, уклала з відповідачем договір «Про надання послуг з технічно-санітарного обслуговування будинку, прибудинкової території та компенсацію витрат» від 24 грудня 2015 року до оформлення права власності на належну їм квартиру. Відповідач приховав від інвесторів недоліки з будівництва, які мають істотне значення для укладення прямих договорів з Київводоканалом та Київенерго.

Уважає договір, укладений з ТОВ «Житлосервіс-Солом'янка», недійсним, оскільки договір підписувався під тиском, відповідач приховав від інвесторів наявність недоліків; існує невідповідність в договорі встановленого строку його дійсності; договір не відповідає Постанові КМУ від 01 червня 2011 року №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» та типовому договору, затвердженому Постановою КМУ від 20 травня 2009 року № 529; у відповідача відсутні права включати у договір постачання гарячої, холодної води, електричної енергії та тепла; також у ТОВ «Житлосервіс-Солом'янка» відсутня ліцензія на діяльність з постачання теплової енергії та гарячої води.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 04 липня 2018 року ОСОБА_1подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначала, що укладений між нею та відповідачем договір є недійсним.

15 серпня 2018 року до апеляційного суду надійшов відзив директора ТОВ «Житлосервіс-Солом'янка» Терьошина Ю.В. на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив залишити рішення місцевого суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вважає рішення законним та прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 8 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що конкретних правових доказів, які б свідчили про порушення при укладенні спірного договору прав, свобод та інтересів позивача, ним не надано і судом таких доказів не здобуто.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що на підставі акту готовності об'єкта до експлуатації від 23 листопада 2015 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України видала сертифікат серії НОМЕР_1 від 01 грудня 2015 року, яким засвідчила відповідність закінченого будівництвом об'єкта (черги, окремого пускового комплексу), що підтверджується наявною в матеріалах справи копією сертифікату.

На підставі зазначеного сертифікату, будинок, у якому знаходиться належна позивачу квартира, був уведений в експлуатації, а розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 26 лютого 2016 року № 93 цьому будинку було присвоєно поштову адресу.

Як убачається з вищевказаного сертифікату, замовником об'єкта було ПАТ «ДБК-4» та ТОВ «ФІАНІТ», генеральним проектувальником - ТОВ «Будівельна компанія «ЗЗБК № 1», генеральним підрядником - ТОВ «Будівельна компанія «ЗЗБК № 1».

24 грудня 2015 року між сторонами укладено оспорюваний позивачем договір про надання послуг з технічно-санітарного обслуговування житлового будинку, прибудинкової території та компенсацію витрат, за умовами якого на період проведення позивачем ремонтно-оздоблювальних робіт та до оформлення позивачем права власності на належну йому квартиру, позивач зобов'язується сплачувати відповідачу плату за технічно-санітарне обслуговування будинку та прибудинкової території, компенсувати відповідачу витрати з управління будинком, витрати для оплати спожитої електричної та теплової енергії, витрати для оплати спожитої гарячої й холодної води та водовідведення, а також інші витрати для утримання будинку та прибудинкової території, що знаходяться за будівельною адресою.

Згідно умов договору відповідач надає позивачу послуги з технічно-санітарного обслуговування будинку та прибудинкової території, а також з метою забезпечення майбутніх власників квартир у будинку на період проведення ними ремонтно-оздоблювальних робіт тепловою та електричною енергією, гарячим та холодним водопостачанням й водовідведенням, за можливості відповідач укладає відповідні договори з виробниками/виконавцями даних послуг. Позивач здійснюватиме ремонтно-оздоблювальні роботи в належній їй квартирі, право власності на яку буде оформлено за позивачем. Також умовами цього договору було передбачено, що після оформлення позивачем права власності на квартиру, ОСОБА_1 протягом 15 днів має укласти з відповідачем договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території та прямі договори з виробником/виконавцем послуг з електро-, тепло-, водопостачання (гарячої та холодної води) та водовідведення.

До основного договору між сторонами було укладено Додаток № 1 Примірний перелік послуг з технічно-санітарного обслуговування житлового будинку та прибудинкової території, що можуть надаватися ТОВ «Житлосервіс-Солом'янка».

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну бо припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (стаття 202 ЦК України).

Відповідно до статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору.

Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (стаття 6 ЦК України).

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно зі статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

24 березня 2016 року зареєстровано право власності позивача на квартиру АДРЕСА_2, що підтверджується наявною в матеріалах справи, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

23 червня 2016 року були проведені збори співвласників будинку в порядку, визначеному Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», за результатами проведення яких співвласниками було прийнято рішення, яким визначено ТОВ «Житлосервіс-Солом'янка» управителем багатоквартирного будинку № 101по вул. Миколи Закревського у Деснянському районі міста Києва.

ОСОБА_1 09 серпня 2016 року, 21 вересня 2016 року та 04 січня 2017 року зверталася до відповідача з проханням укласти з нею договори з постачання холодної та гарячої води, електроенергії, опалення та утримання будинку і прибудинкової території.

У відповідь на заяву ТОВ «Житлосервіс-Солом'янка» повідомило, що позивачем не укладено прямі договори з ПАТ «Київенерго» та ПАТ «АК «Київводоканал», які є виконавцями послуг з централізованого постачання холодної та гарячої води, послуг з водовідведення, теплопостачання та постачання електричної енергії та зважаючи на те, що такі договори поки що не укладено, а відповідач за своєю ініціативою договір не розривав, укладений між сторонами договір про надання послуг з технічно-санітарного обслуговування житлового будинку, прибудинкової території та компенсацію витрат від 24 грудня 2015 року є чинним і обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Теплопостачальною організацією вищезазначеного будинку є ПАТ «Київенерго».

Згідно частини п'ятої Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення - ПАТ «АК «Київводоканал».

Частина третя статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи наймачем та виконавцями цих послуг.

Таким чином, позивач мала укласти прямі договори з постачання централізованого опалення, холодної та гарячої води, надання послуг водовідведення, а також постачання електричної енергії з ПАТ «АК «Київводоканал» та ПАТ «Київенерго».

Відповідно до пункту 1.7 Договору про надання послуг з технічно-санітарного обслуговування житлового будинку, прибудинкової території та компенсацію витрат тарифи на послуги з водопостачання, водовідведення, опалення та постачання електричної енергії встановлюються відповідним виробником/виконавцем послуг та не підлягають узгодженню сторонами. Пунктом 2.1 вказаного договору визначено, що розмір щомісячної плати за технічно-санітарне обслуговування будинку та прибудинкової території й розмір компенсації витрат з управління будинком та інших необхідних витрат визначається щомісячно відповідачем на підставі фактично наданих послуг та понесених витрат на 1 кв.м. загальної площі квартири.

Отже, оспорюваний договір укладався з метою надання інвесторам можливості провести в квартирах ремонтно-оздоблювальні роботи та забезпечення майбутніх власників квартир на цей період та до оформлення ними права власності на належну їм квартиру тепловою та електричною енергією, гарячим та холодним водопостачанням й водовідведенням, відповідно до якого інвестори (власники) компенсують товариству витрати на обслуговування будинку, витрати для оплати гарячої й холодної води та водовідведення, витрати для оплати теплової енергії та оплачують послуги, які надаються безпосередньо товариством.

Договором передбачено, що у випадку не укладення позивачем прямих договорів з виробником/виконавцем послуг з електро-, тепло-, водопостачання (гарячої та холодної води) та водовідведення, ОСОБА_1 продовжує компенсувати відповідачу витрати згідно умов договору.

Як убачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами, відповідач забезпечує своєчасне надання послуг згідно умов договору, а позивач користується цими послугами, а отже зобов'язаний оплачувати отримані послуги.

Окрім того, позивачем зазначається, що ТОВ «Житлосервіс-Солом'янка» в договорі передбачено надання послуг з постачання гарячої, холодної води, електричної енергії та тепла, проте з договору вбачається, що відповідач не є виконавцем даних послуг, а позивач компенсує товариству витрати на оплату послуг, спожитих позивачем.

Відносно посилань апелянта на те, що договір підписувався нею під тиском, то на підтвердження цього ОСОБА_1 не надано суду будь-яких доказів.

З огляду на наведене, колегія суддів уважає, що посилання позивача на недійсність оспорюваного договору не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, оскільки відсутність можливості у ОСОБА_1 укласти прямі договори з виробником/виконавцем послуг з електро-, тепло-, водопостачання (гарячої та холодної води) і водовідведення з підстав того, що будинок мав певні недоліки з будівництва, не надає права для визнання спірного договору недійсним у розумінні статті 215 ЦК України з підстав, зазначених у позові, а тому колегія погоджується з висновком місцевого суду про відмову в задоволенні позову.

У силу статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В апеляційній скарзі відсутні доводи, які б давали підстави для скасування рішення суду, оскільки при перегляді справи в апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків місцевого суду.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1- залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 травня 2018 року залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 20 серпня 2018 року.

Головуючий: В.А. Кравець

Судді: О.Ф. Лапчевська

І.М. Вербова