АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2018 року м. Чернівці

справа № 725/555/18

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Собчук І.Ю.

позивач ОСОБА_1

відповідач акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

апеляційна скарга акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 17 травня 2018 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Войтун О.Б.,

встановив:

В січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Просив стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») на його користь:

- 4 497 687 доларів США 1 цент пені у розмірі 3% за кожен день прострочення за період з 7 травня 2014 року по 29 листопада 2017 року за договором банківського вкладу № SAMDNWFD000 від 5 грудня 2013 року, що в гривневому еквіваленті по офіційному курсу НБУ на час звернення до суду становить 128 402 840 гривень 85 копійок;

- 12 322 доларів США 43 центи 3% річних за період з 7 травня 2014 року по 29 листопада 2017 року за договором банківського вкладу №SAMDNWFD000 від 5 грудня 2013 року, що в гривневому еквіваленті по офіційному курсу НБУ на час звернення до суду становить 351 788 гривень 59 копійок;

- 28 045 доларів США 6 центів суми невиплачених відсотків за договором банківського вкладу №SAMDNWFD000 від 5 грудня 2013 року за період часу із 2 вересня 2014 року по 29 листопада 2017 року.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 17 травня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу №SAMDNWFD000 від 5 грудня 2013 року 933 417 доларів США 18 центів пені у розмірі 3% за кожен день прострочення за період з 5 березня 2017 року по 29 листопада 2017 року , що у гривневому еквіваленті по офіційному курсу НБУ станом на 5 березня 2018 року складало 24 769 068 гривень 68 копійок, 8 254 доларів США 35 центів 3% річних за період з 2 вересня 2014 року по 4 серпня 2015 року та за період часу з 11 травня 2016 року по 29 листопада 2017 року, що в гривневому еквіваленті по офіційному курсу НБУ станом на 5 березня 2018 року складало 226 201 гривень 33 копійки, 2 682 доларів США 19 центів невиплачених відсотків за період часу з 4 травня 2017 року по 29 листопада 2017 року.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені та трьох відсотків річних скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

В решті просить рішення залишити без змін.

Посилається на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Посилається, що суд першої інстанції ухвали законне та обґрунтоване рішення, а аргументи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи 5 грудня 2013 року, між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір банківського вкладу №SAMDNWFD000 (а.с.11).

У відповідності до абзаців 2,3 розділу договору банківського вкладу «Дані про вклад» сума вкладу становить 112 648 доларів США 98 центів , а вклад оформлюється на 365 днів до 5 січня 2014 року.

У квітні 2014 року ОСОБА_1 було направлено до відповідача письмову заяву про розірвання договору банківського вкладу та повернення вкладу та виплату відсотків (а.с.12).

Заочним рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 2 вересня 2014 року достроково розірвано договір банківського вкладу від 5 грудня 2013 року №SAMDNWFD000 та стягнуто з відповідача АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача вклад та нараховані відсотки у повному розмірі, а саме у сумі 115 236 доларів 69 центів США (а.с.13-14).

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 18 грудня 2014 рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 2 вересня 2014 року в частині дострокового розірвання договору банківського вкладу №SAMDNWFD000 від 5 грудня 2013 року скасовано. В решті рішення залишено без змін (а.с.15-17).

ОСОБА_1 21 грудня 2017 року звернувся з заявою до АТ КБ «ПриватБанк», в якій просив добровільно виконати рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 2 вересня 2014 року (а.с.18).

29 листопада 2017 року рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 2 вересня 2014року АТ КБ «ПриватБанк» було виконано (а.с.19).

Ухвалюючи рішення у справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені суд першої інстанції не врахував правову позицію, яку Верховний Суд виклав в постанові 21 лютого 2018 року у справі № 759/13827/15-ц та ухвалі від 31 липня 2018 року у цій же справі.

У вказаних вище судових рішеннях Верховний Суд зазначив, що згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка має на меті, окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання.

Крім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності.

Враховуючи викладене, слід дійти висновку про поширення положень Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносин.

Визначаючи пеню в розмірі 3 % вартості послуги з 22 жовтня 2014 року по 28 серпня 2015 року (період, за який просила стягнути пеню позивач), Верховний Суд виходить з наступних розрахунків.

За змістом вищенаведеної частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та частини першої статті 1061 ЦК України, якою передбачено виплату банком вкладнику процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому договором, вартість послуги за договором банківського вкладу - це розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника. За трьома укладеними сторонами договорами, у яких вклади внесені у гривнях, відсоток встановлений у розмірі 16 % річних (вартість послуги за один рік). З цього випливає, що вартість послуги за один день становить 0,04383562 % від суми вкладу (16 : 365).

3 % вартості послуги за 311 днів (з 22 жовтня 2014 року по 28 серпня 2015 року) за трьома договорами банківського вкладу у гривнях на загальну суму 300 тис. грн, які суд стягнув з банку на користь позивача, становить 122 695,90 грн (0,04383562 х 3 % х 300 тис. грн х 311 днів).

За договором, за яким вклад був внесений в іноземній валюті в сумі 30 тис. доларів США, відсоток встановлений в розмірі 8 % (вартість послуги за один рік). Звідси вартість послуги за один день становить 0,02191781 % від суми вкладу (8 : 365).

Визначаючи пеню в розмірі 3 % вартості послуги з 22 жовтня 2014 року по 28 серпня 2015 року (період, за який просила стягнути пеню позивач), Верховний Суд виходив з таких розрахунків.

За трьома укладеними сторонами договорами, у яких вклади внесені у національній валюті на загальну суму 300 тис. грн, відсоток встановлений у розмірі 16 % річних (вартість послуги за один рік). З цього випливає, що вартість послуги за один день становить 0,04383562 % від суми вкладу (16 : 365). За договором, за яким вклад був внесений в іноземній валюті в сумі 30 тис. доларів США, відсоток встановлений в розмірі 8 % (вартість послуги за один рік). Звідси вартість послуги за один день становить 0,02191781 % від суми вкладу (8 : 365).

Встановивши наведений принцип обчислення розміру пені, Верховний Суд при проведенні розрахунків такого розміру припустився описок та арифметичних помилок, а саме:

1) При визначенні 3 % вартості послуги за 311 днів (з 22 жовтня 2014 року по 28 серпня 2015 року) за трьома договорами банківського вкладу у гривнях на загальну суму 300 тис. грн, які судами стягнуто з банку на користь позивача, Верховний Суд застосував формулу - (0,04383562 х 3 % х 300 тис. грн х 311 днів), в якій 0,04383562 помилково врахував як число, а не як відсоток від вартості послуги, внаслідок чого неправильно визначив розмір пені в сумі 122 695,90 грн, хоча в дійсності цей розмір при правильному розрахунку становить 1 226 грн 96 коп. (0,04383562 % х 3 % х 300 тис. грн х 311 днів);

2) При визначенні 3 % вартості послуги за 311 днів за договором в іноземній валюті на суму 30 тис. доларів США Верховний Суд застосував формулу - (0,02191781 х 3 % х 30 тис. доларів США х 311 днів), в якій 0,02191781 також помилково врахував як число, а не як відсоток від вартості послуги, внаслідок чого неправильно визначив розмір пені в сумі6 134,80 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на 28 серпня 2015 року, тобто день, на який позивач просила визначити розмір пені (1 долар США = 21,3170 грн), становило 130 775,53 грн (6134,80 х 21,3170). В дійсності цей розмір при правильному розрахунку становить 61,35 доларів США (0,02191781 % х 3 % х 30 тис. доларів США х 311 днів). За офіційним курсом Національного банку України на 28 серпня 2015 року, тобто день, на який позивач просила визначити розмір пені (1 долар США = 21,3170 грн), він становить1 307 грн 80 коп. (61,35 х 21,3170).

3 % вартості послуги за 311 днів за договором в іноземній валюті становить 6134,80 доларів США (0,02191781 х 3 % х 30 тис. доларів США х 311), що за офіційним курсом Національного банку України на 28 серпня 2015 року, тобто день, на який позивач просила визначити розмір пені (1 долар США = 21,3170 грн), становить 130 775,53 грн (6134,80 х 21,3170).

Визначаючи розмір пені, який підлягає стягненню з банку на користь позивача слід також враховувати правову позицію, яку Верховний Суд України виклав в постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2861 цс 15.

У вказаній вище постанові суд зазначив, що за змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Однак закінчення строку дії договору в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

При цьому згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Договір банківського вкладу не містить визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов'язань за цим договором після закінчення терміну його дії.

Проте суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, частково задовольнивши позов, положення частини першої статті 1058 та статті 1061 ЦК України у спірних правовідносинах застосував неправильно та дійшов помилкового висновку про те, що після закінчення терміну дії договору й у разі неналежного виконання його умов з банку на користь вкладника підлягають стягненню проценти за користування грошовим вкладом за процентною ставкою, передбаченою цим договором, не врахувавши, що договором не визначено розміру ставки процентів за користування вкладом у разі закінчення терміну його дії. Суд безпідставно не застосував норму статті 1070 ЦК України і не з'ясував, який розмір процентів звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Як вбачається із змісту договору банківського вкладу від 5 грудня 2013 року, який був укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» сторони не узгоджували розмір ставки процентів за користування грошовим вкладом після закінчення строку дії договору.

За таких обставин до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статті 1070 ЦК України.

Суд першої інстанції вирішуючи позовну вимогу про стягнення пені правильно застосував строк позовної давності в один рік передбачений ч.2 ст. 258 ЦК України .

Однак суд помилково визначив період за який слід стягнути пеню, а саме з 5 березня по 29 листопада 2017 року замісить періоду з 5 березня по 28 листопада 2017 року та кількість днів за які слід нараховувати пеню а саме за 270 днів замість 269 днів. При цьому суд не врахував, що 29 листопада 2017 року банк повернув позивачу кошти.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що згідно з наказом голови правління АТ КБ «ПриватБанк» № 7 від 5 січня 2004 року з 6 січня 2004 року в банку була затверджена процентна ставка по вкладах на вимогу в розмірі один відсоток річних ( а.с. 49).

Згідно рішення комітету управління активами і пасивами АТ КБ «ПриватБанк» від 25 квітня 2017 року з 4 травня 2017 року в банку була встановлена процентна ставка по вкладах на вимогу в розмірі 0,01 відсоток річних ( а.с. 50).

З матеріалів справи вбачається, що в період з 5 березня по 28 листопада 2017 року банк мав борг перед позивачем щодо неповернутої суми вкладу в розмірі 112 648 доларів США 98 центів.

Під час розрахунку пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача слід взяти до уваги наступні обставини.

В період з 5 березня по 3 травня 2017 року в банку діяла процентна ставка по вкладах на вимогу в розмірі 1 відсоток річних.

При визначенні 3 % вартості послуги за 60 днів за період з 5 березня по 3 травня 2017 року за договором банківського вкладу від 5 грудня 2013 року в сумі 112 648 доларів США 98 центів апеляційний суд застосовує формулу - (0,3х3%х112 648 долари США 98 центи х60=555 доларів США 53 центи), в якій 0,3 - вартість послуг за один день, яка визначена за формулою (1 відсоток поділений на 365 днів =0,3).

При визначенні 3 % вартості послуги за 209 днів за період з 4 травня по 28 листопада 2017 року за договором банківського вкладу від 5 грудня 2013 року в сумі 112 648 доларів США 98 центів апеляційний суд застосовує формулу - (0,0000273%х3%х112 648 долари США 98 центи х 209=19,28), в якій 0,0000273 - вартість послуг за один день, яка визначена за формулою (0,01 відсоток поділений на 365 днів =0,0000273).

Отже, пеня яка підлягає стягненню з банку на користь позивача в розмірі 3 відсотків вартості послуг відповідно положень частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 5 березня по 28 листопада 2017 року складає 574 долари США 81 цент (555 доларів США 53 центи + 19 доларів США 28 центів = 574 долари США 81 цент).

Також помилковим є розрахунок суду першої інстанції трьох відсотків річних на підставі положень статті 625 ЦК України.

Зокрема, в розрахунку вбачається, що останнім днем періоду за яким суд розраховував три відсотки річних помилково було взято 29 листопада 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що 29 листопада 2017 року рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 2 вересня 2014року АТ КБ «ПриватБанк» вже було виконано, а тому вказана дата не може бути включена до розрахунку (а.с.19).

Неправильно судом визначено кількість днів за період з 2 вересня 2014 року по 4 серпня 2015 року. Вказаний період нараховує 337 днів, а не 332 днів, як це зазначено в рішенні суду.

Також суд помилково здійснив розрахунок трьох відсотків річних на підставі положень статті 625 ЦК України використовуючи еквівалент в суми гривнях, оскільки така сума має бути розрахована в доларах США.

За період з 2 вересня 2014 року по 4 серпня 2015 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню три відсотки відповідно до вимог статті 625 ЦК України в сумі 3191 доларів США 39 центів виходячи з наступного розрахунку.

Період з 2 вересня 2014 року по 4 серпня 2015 року налічує 337 днів.

3 відсотки річних за один день складають 9 доларів США 47 центів.

(115 236,69/100х3=3457,10/365 = 9,47).

Три відсотки річних за період з 2 вересня 2014 року по 4 серпня 2015 року складають 3191 доларів США 39 центів.

(9,47х337=3191,39)

За період з 11 травня 2016 року по 28 листопада 2017 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню три відсотки відповідно до вимог статті 625 ЦК України в сумі 5369 долари США 49 центів виходячи з наступного розрахунку.

Період з 11 травня 2016 року по 28 листопада 2017 року налічує 567 днів.

3 відсотки річних за один день складають 9 доларів США 47 центів.

(115 236,69/100х3=3457,10/365 = 9,47).

Три відсотки річних за період з 11 травня 2016 року по 28 листопада 2017 року складають 5369 долари США 49 центів.

(9,47х567=5369,49)

Отже, загальна сума трьох відсотків річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог статті 625 ЦК України складає 8560 доларів США 88 центів (5369,49+3191,39=8560,88).

Ухвалюючи рішення у справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені та трьох відсотків річних суд першої інстанції не врахував роз'яснень, які містять у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, N 14 (далі - постанова Пленуму ВСУ).

Так, відповідно до вказаного пункту постанови Пленуму ВСУ згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.

У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК ; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").

З вказаних роз'яснень вбачається, що сума боргу в резолютивній частині рішення, яка підлягає стягненню з боржника має бути вказана цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні або в іноземній валюті.

Враховуючи наведені вище обставини суд першої інстанції ухвалив рішення в частині стягнення з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пені та 3% річних з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід змінити.

З акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу№SAMDNWFD000 від 5 грудня 2013 року слід стягнути пеню в сумі 574 долари США 81 цент та три відсотки річних в сумі 8560 доларів США 88 центів.

Помилковими є аргументи апеляційної скарги про те, що з відповідача на користь позивача пеня та три відсотки річних підлягають стягненню виключно в гривні.

Виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Умовами кредитного договору встановлені зобов'язання сторін в іноземній валюті, а також передбачено сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу. Особа, яка отримала кредитні кошти в іноземній валюті і мала усвідомлювати, що у випадку невиконання нею своїх зобов'язань по його поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування ними, буде нести відповідальність у вигляді сплати пені в іноземній валюті, розмір якої визначений кредитним договором. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й пеню в іноземній валюті (постанова Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-211цс17).

Таку правову позицію Верховний Суд виклав у своїх постановах від 14 березня 2018 року у справі №357/13224/15-ц та від 8 травня 2018 року у справі № 607/10080/16-ц.

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

З платіжного доручення від 29 травня 2018 року вбачається, що апелянт за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 13 215 гривень 20 копійок (а.с.128).

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про зміну судового рішення та задоволення позову на загальну суму 11 817 доларів США 88 центів, що становить 0,26 процента від ціни позову (4 538 054 доларів 59 центів США).

Згідно частини 7 статті 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом з підстав, які передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», а тому як споживач фінансових послуг він є звільненим від сплати судового збору відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» слід компенсувати 13 180 гривень 84 копійок понесених судових витрат у вигляді судового збору за подання до суду апеляційної скарги за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 17 травня 2018 року задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 17 травня 2018 року в частині стягнення з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пені та трьох відсотків річних змінити.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пеню за договором банківського вкладу №SAMDNWFD000 від 5 грудня 2013 року в сумі 574 (п'ятсот сімдесят чотири) долари США 81 цент.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 три відсотки річних за договором банківського вкладу №SAMDNWFD000 від 5 грудня 2013 року в сумі 8560 (вісім тисяч п'ятсот шістдесят) доларів США 88 центів.

Змінити розподіл судових витрат.

Компенсувати акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» 13 180 гривень (тринадцять тисяч сто вісімдесят) 84 копійок понесених судових витрат у вигляді судового збору за подання до суду апеляційної скарги за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Дата складання повної постанови 20 серпня 2018 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна