Постанова

Іменем України

02 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 375/301/17

провадження № 61-12034св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 19 серпня 2017 року у складі судді: Литвина О. В. та постанову апеляційного суду Київської області від 16 січня 2018 року у складі колегії суддів: Яворського М. А., Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

ОСОБА_4 просила скасувати свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 1049, № 1051, видані та посвідчені 01 квітня 2015 року державним нотаріусом Рокитнянської державної нотаріальної контори Калітенко Л. Б. на ім'я ОСОБА_5 щодо земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Запрудянської сільської ради Рокитнянського району Київської області площею 3,5500 га, кадастровий НОМЕР_1, та площею 3,5514 га, кадастровий НОМЕР_2; визнати за нею право власності на 1/2 частину кожної із вказаних земельних ділянок; стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона перебувала з 14 листопада 1998 року у шлюбі із ОСОБА_7 та спільно з ним проживала. З жовтня 2013 року вона хворіла, у зв'язку із чим була змушена проходити лікування, в цей період, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7 помер.

Оскільки шестимісячний строк з дня відкриття спадщини нею був пропущений внаслідок хвороби, вона зверталась до Рокитнянського районного суду Київської області із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 17 листопада 2016 року її позов задоволено та надано додатковий строк для прийняття спадщини після померлого ОСОБА_7

Державним нотаріусом Рокитнянської державної нотаріальної контори їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із тим, що свідоцтва про право на спадщину, а саме на дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Запрудянської сільської ради Рокитнянського району Київської області площею 3,5500 га, кадастровий НОМЕР_1, та площею 3,5514 га, кадастровий НОМЕР_2, були видані спадкоємцю за заповітом ОСОБА_5

Позивач вважала, що відповідно до частини першої статті 1241 ЦК України та частини третьої статті 75 СК України вона має право на 1/2 частину спадщини, після померлого чоловіка ОСОБА_7, як непрацездатна вдова, незалежно від змісту заповіту.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 19 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивоване тим, що позивач як дружина спадкодавця на час його смерті та маючи право на обов'язкову частку у спадковому майні, спадщину у встановленому законом порядку, відповідно до статті 1270 ЦК України не прийняла, у зв'язку з чим відсутні порушення її прав, які вона просить захистити.

Постановою апеляційного суду Київської області від 16 січня 2018 року рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 19 серпня 2017 року залишено без змін. Постанова мотивована тим, що позивач у визначений законом строк не прийняла спадщину, а рішенням суду відмовлено у визначенні їй додаткового строку для прийняття спадщини у порядку частини третьої статті 1272 ЦК України.

У лютому 2018 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 19 серпня 2017 року та постанову апеляційного суду Київської області від 16 січня 2018 року, в якій просить оскаржені рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_5 не має права на спадщину, оскільки згідно рішення апеляційного суду Київської області від 07 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до Запрудянської сільської ради Рокитнянського району Київської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено. ОСОБА_4, як непрацездатна (пенсіонер) дружина померлого спадкодавця, має право на обов'язкову частку в спадщині незалежно від змісту заповіту. Крім того, вважає, що оскільки судом її не було належним чином повідомлено про розгляд справи, тому порушено її право на судовий захист шляхом безпосередньої участі у розгляді справи. Зазначає, що суди не розглянули клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 03 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

У травні 2018 року ОСОБА_5 надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін. Відзив мотивований тим, що суди у зв'язку із відсутністю своєчасного звернення ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини суди зробили правильний висновок про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_4 перебувала із ОСОБА_7 у зареєстрованому шлюбі з 14 листопада 1998 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданого Горенською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області 14 листопада 1998 року серія НОМЕР_3.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. За життя ним було складено заповіт, що підтверджується інформаційною довідкою із Спадкового реєстру від 01 квітня 2015 року № 40044258.

Згідно складеного ним заповіту від 29 квітня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Скоробагатько В. Д., реєстровий запис 994; спадкодавець заповів ОСОБА_5 належні йому земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Запрудянської сільської ради Рокитнянського району Київської області площею 3,5500 га, кадастровий НОМЕР_1, та площею 3,5514 га, кадастровий НОМЕР_2.

ОСОБА_5 у передбаченому законом порядку прийняв спадщину та отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01 квітня 2015 року № 1049, 1051 на вказані земельні ділянки.

ОСОБА_4, як дружина спадкодавця ОСОБА_7, не проживала спільно з ним, у визначений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини не звернулась до нотаріальної контори, тому у жовтні 2016 року звернулася до суду із позовом про надання їй додаткового строку для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 17 листопада 2016 року ОСОБА_4 визначено додатковий строк чотири місяці для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 22 червня 2017 року це рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.

При відмові у задоволенні позову суди зробили висновок, що ОСОБА_4 у визначений законом строк не прийняла спадщину, а рішенням суду їй відмовлено у визначенні їй додаткового строку для прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується із цими висновками судів з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 22 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Запруднянської сільської ради Рокитнянського району, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, встановлено, що ОСОБА_4 до смерті спадкодавця з ним не проживала, і заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 у визначений законом строк не подала. У задоволенні вказаного позову ОСОБА_4 відмовлено.

За таких обставин правильними є висновки судів про те, що ОСОБА_4 вважається особою, яка не прийняла спадщину.

Посилання ОСОБА_4 на те, що судом першої інстанції її не було належним чином повідомлено про розгляд справи 19 серпня 2017 року, колегія суддів відхиляє. Оскільки згідно довідки про доставку SMS-повідомлення повістка про виклик до суду у справі № 375/301/17 на 19 серпня 2017 року о 08 год. 30 хв., сформована, направлена та доставлена представнику ОСОБА_4 - ОСОБА_9 17 серпня 2017 року. Заяву про отримання судової повістки в електронній формі за допомогою SMS-повідомлення подано ОСОБА_9 13 квітня 2017 року (а.с. 86). Повістка про виклик до суду ОСОБА_4 повернута за закінченням встановленого строку зберігання (а.с. 112-114).

Твердження ОСОБА_4 про те, що суди не розглянули клопотання про зупинення провадження у справі, не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору. Згідно частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені рішення залишені без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 19 серпня 2017 року та постанову апеляційного суду Київської області від 16 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель