Справа № 357/6746/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Ліщинська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк», третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він у травні 2018року звернувся до нотаріуса в м.Біла Церква з приводу переоформлення свого майна, та дізнався, що Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби накладено арешт на його майно. Після звернення до МВ ДВС стало відомо, що арешт накладений у звязку примусовим виконанням виконавчого напису, вчиненим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2. Вчинений виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 2066 від 07.05.2015 року, за яким запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» на загальну суму 242 780,76 гривень. Позивач вважає,що виконавчий напис було вчинено з грубим порушенням вимог чинного законодавства, а тому просив визнати цей виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав.

Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, направила до суду письмово викладені пояснення, просила суд провести розгляд справи без її участі.

Заслухавши пояснення представників сторін по даній справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 30.12.2005року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» було підписано кредитний договір № DNH4KS20310339, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 13372грн.16коп. строком на 24 місяці з відсотковою ставкою 2,09% в місяць, з кінцевим терміном повернення до 28.12.2007року.

Встановлено, що в травні місяці 2018року позивач звернувся до нотаріуса м.Біла Церква з метою переоформлення свого нерухомого майна, та дізнався, що Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби накладено арешт на його майно.

З матеріалів справи вбачається, що 07.05.2015року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 з метою вчинення виконавчого напису, щоб провести стягнення коштів в сумі 242780грн. 76коп., яка складається з 12869,43грн. залишок заборгованості за кредитом, 71420,69грн. сума заборгованості по відсоткам, 145310,60грн.- пеня, та 11480,04 штраф.

Цього ж дня, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 було вчинено відповідний виконавчий запис та предявлено до виконання до Білоцерківського відділу державної виконавчої служби.

Встановлено, що 22.03.2016року старшим державним виконавцем МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_3 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконавчому напису № 2066 від 07.05.2015року.

Також, 22.03.2016року старшим державним виконавцем МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_3 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять підтвердження про направлення позивачу, як боржнику у вказаному виконавчому провадженні, постанови про відкриття ВП і і нших документів.

Представник позивача в судовому засіданні, обгрунтовуючи позовні вимоги, зазначив, що виконавчий напис був вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 на час винесення виконавчого напису керувалась постановою КМУ від 29.06.1999року за № 1172 в редакції від 10.12.2014 року на підставі Постанови КМУ від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Проте, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема пункт 2 Переліку. Окрім зазначеного, представник позивача зауважив, що банком не було надано до нотаріуса обовязкових документів, які передбачені п. 2 Переліку. Заява Позичальника № DNH4KS20310339» подана без оригіналу Умов та Тарифів надання споживчого кредиту фізичним особам, що разом складає кредитно-заставний договір. Поданий відповідачем для вчинення виконавчого напису документ під назвою «Виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за договором № DNH4KS20310339 від 30-12-2005, укладеного між банком та клієнтом - ОСОБА_1, станом на 08-04-2015р. не є випискою з рахунку боржника в розумінні чинного законодавства, а являє собою табличку Excel з набором сум, які банк бажає отримати.

Представник відповідача зазначив, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обгрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року № 1172. Відповідно до Постанови КМ України від 29 червня 1999 року №1172 Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів отримання виконавчого напису для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, які не потребують нотаріального посвідчення проводиться на підставі таких документів: оригіналу кредитного договору, засвідченої стягувачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості строків їх погашення з відміткою стягувана про непогашений заборгованості. За своєю суттю виконавчий напис є розпорядженням нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов'язання боржника, тобто в основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника, тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником щодо суми боргу, а підтвердження безспірності зобов'язань боржника.

Задовольняючи позов, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Аналогічна правова норма викладена у п. 3.1. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 22.02.2012 р. за № 282/20595, де зазначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Пункт 3.2. Глави 16 цього Порядку передбачає, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

Відповідно до п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.

Згідно п. 5.5. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 254 від 18 червня 2003 року, виписка з особового рахунку має містити такі обов'язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку.

Враховуючи позицію Верховного суду, яка викладена у постанові від 23 січня 2018 року справа № 310/9293/15, провадження № 61-154 Верховний суд, зазначив: «Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у даному спорі суд перевірив доводи сторони позивача в повному обсязі й установив наявність спору на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису, боржник не визнавав розмір боргу. Крім того, в заборгованість по кредитному договору було включено суму пені, штрафів, хоча пеня і штраф є різновидами неустойки. Банком пеня та штраф були нараховані за одні ті ж порушення одночасно, а в силу ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення.

З аналізу заяви позичальника від 30.12.2005 року вбачається, що банк надає ОСОБА_1 строковий споживчий кредит у сумі 13372,16 грн. на строк 24 місяців по 28.12.2007 р. для купівлі транспортного засобу. Останній платіж був здійснений на погашення відсотків 17.04.2008 р. А банк звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису 07.05.2015 року. Отже, з наведеного вбачається, що нотаріус, в порушення прямої норми Закону «Про нотаріат», вчинив виконавчий напис по кредитній угоді, з дня виникнення права вимоги за якою минуло більше трьох років. Строк, за який провадилося стягнення згідно тексту спірного виконавчого напису - девять років три місяці девять днів.

Також, відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції на дату вчинення виконавчого напису) банку заборонено вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Крім того, відповідачем та третьою особою не було надано підтвердження, що позивача, як боржника, було повідомлено щодо заборгованості за місяць про вчинення виконавчого напису. Так само, відсутні докази належного сповіщення позивача про виконання вказаного виконавчого напису. Представник відповідача, вказуючи на пропуск позивачем строку позовної давності, не надав жодного доказу того, що позивачу було направлено повідомлення про заборгованість, чи виконавчий напис, чи доказів в підтвердження направлення позивачу постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання даного виконавчого напису, чи постанови про арешт майна боржника у ВП.

Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду наведеного, даючи оцінку наданим доказам в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.ст. 50, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, п. 5.5. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ № 254 від 18 червня 2003 року, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 158, 258- 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати виконавчий напис, що вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі №2066 від 07.05.2015 року, яким запропоновано стягнути грошові кошти з ОСОБА_1 та задовольнити вимоги ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» у розмірі 242 780 грн. 76 коп., - таким що не підлягає виконанню.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення суду буде виготовлено не пізніше 15.08.2018 року.

СуддяОСОБА_4