АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№ 22-ц/796/5534/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2018 року місто Київ

справа № 759/10900/17

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Невідомої Т.О.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 26 березня 2018 року про залишення позову без розгляду, постановлену під головуванням судді Величко Т.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року позивач звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до відповідача про поділ майна подружжя.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 14 серпня 2017 року відкрито провадження у вказаній справі.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 11 січня 2018 року основний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом п'яти днів з дня отримання ухвали суду.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 26 березня 2018 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду з підстав, визначених ч.13 ст.187 ЦПК України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати вказану ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 14 серпня 2017 року вже було відкрито провадження у даній справі, позов повинен був розглядатися за правилами, що діють після набрання чинності ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Зазначав, що вказана позовна заява не може бути залишена без руху за правилами, що діють після набрання чинності ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, оскільки вона була подана з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до надбання чинності цією редакцією Кодексу.

Посилаючись на перехідні положення ЦПК України в редакції кодексу 2017 року, вважає, що у суду не було підстав для залишення позовної заяви без руху і як наслідок залишення її без розгляду.

Відповідач ОСОБА_2 подала до Апеляційного суду міста Києва відзив на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1, в якій просила відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

У порядку п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно з п.3 Розділу XIIПрикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Відповідач та її представники проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовомдо ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 14 серпня 2017 року відкрито провадження у вищевказаній справі та призначено судове засідання на 17 січня 2018 року.

28 грудня 2017 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про про визнання майна особистою приватною власністю, позбавлення права користування житловим приміщенням, визнання фіктивним розірвання шлюбу, анулювання актового запису та свідоцтва про розірвання шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 11 січня 2018 року основний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом п'яти днів з дня отримання ухвали суду.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху, судпершої інстанції виходив з того, що 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції, тому із посиланням на п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, суд першої інстанції послався на невідповідність позовної заяви позивача ОСОБА_1 вимогам п.п.2, 3, 6, 7,9, 10 ч.3 ст. 175 ЦПК України.

Копія вказаної ухвали була направлена позивачу ОСОБА_1

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 26 березня 2018 року позовну заявуОСОБА_1 залишено без розгляду відповідно до ч.13 ст.187 ЦПК України.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем недоліки, викладені в ухвалі суду від 11 січня 2018 року не усунено, а саме: не виконані вимоги п.п.2, 3, 6, 7, 9, 10 ч.3 ст.175 ЦПК України.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо з огляду на наступне.

Відповідно до ст.3 ЦПК України у редакції кодексу 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч.1 ст.20 ЦК України у редакції кодексу 2004 року право на захист особа здійснює на власний розсуд.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано ЦПК України. Подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК України (в редакції кодексу 2004 року, який був чиннийна час звернення позивача з даним позовом до суду).

Відповідно до ч.2 ст.119 ЦПК України у редакції кодексу 2004 року позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

Згідно з ч.5 ст.119 ЦПК України у редакції кодексу 2004 року до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Частиною1 ст.122 ЦПК України (уредакції кодексу, який діяв на час постановлення ухвалипро відкриття провадження у даній справі) суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, на час постановлення судом першої інстанції ухвали про відкриття провадження у даній справі від 14 серпня 2017 року, позовна заява, поданаОСОБА_1 у липні 2017 року відповідала вимогам ст.ст.119, 120 ЦПК України у редакції 2004 року.

Пункт 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України № 2147 - VІІІ від 03 жовтня 2017 року встановив, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Тобто, перехідними положеннями передбачено, що подальший розгляд справи відбуватиметься за процесуальними правилами, які впроваджені ЦПК України в новій редакції, проте повторного вчинення процесуальних дій, які вже були вирішені в порядку ЦПК України в попередній редакції, положеннями нового процесуального закону не вимагається.

Крім того, при вирішенні питання про залишення позовної заяви без руху та в подальшому залишення її без розгляду судом першої інстанції не звернуто уваги на п.11 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року) яким передбачено, що заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З аналізу зазначеного положення слідує, що заяви, подані до набрання чинності нової редакції Кодексу, навіть якщо провадження по них не були відкриті до 15грудня 2017 року, не можуть бути залишені без руху за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З огляду на те, що у даній справі вже було відкрито провадження та призначено перше судове засідання, а тому не підлягали вирішенню питання, які вирішуються на стадії відкриття провадження, що свідчить про безпідставність постановлення судом першої інстанції ухвали від 26 березня 2018 року про залишення позовної заяви ОСОБА_1, поданої у липні 2017 року без руху, з підстав невідповідності позовної заяви вимогам ст.175 ЦПК України (в редакції Закону України 03 жовтня 2017 року №2147-VІІ).

Положення пункту 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України № 2147 - VІІІ від 03 жовтня 2017 року варто розуміти як такі, відповідно до яких судове засідання у справі, призначене на 17 січня 2018 року, повинно проводитися за правилами, визначеними в главі 6 «Розгляд справи по суті» розділу ІІІ ЦПК України в редакції, що набрала чинності з 15 грудня 2017 року.

На користь цього свідчить також стаття 3 ЦПК України, яка визначає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Тому, залишаючи позовну заяву без розгляду з підстав, викладених в ухвалі від 26 березня 2018 року суд першої інстанції дійшов до безпідставного висновку, оскільки позовна заява, подана ОСОБА_1у липні 2017 року відповідала вимогам ст.ст.119, 120 ЦПК України у редакції 2004 року, а відтак положення ст.175 ЦПК України в редакції Закону України 03 жовтня 2017 року №2147-VІІ до даної позовної заяви вже не застосовуються.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 26 березня 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 серпня 2018 року.

Головуючий:

Судді: