ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року

м. Київ

справа № 761/27846/16-ц

провадження №61-5733 св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., ПогрібногоС. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 7 грудня 2016 року, ухвалене колегією у складі суддів: Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») про визнання недійсним та скасування третейського застереження, в якому просила визнати недійсною третейську угоду у вигляді третейського застереження, оформленого п. 4.7 рамкової угоди № SМЕRS00286 від 8 листопада 2007 року, викладеного в редакції п. 1 додаткової угоди від 12 серпня 2009 року до рамкової угоди № SМЕRS00286 від 8 листопада 2007 року; визнати недійсною третейську угоду у вигляді третейського застереження, оформленого п. 6.2 договору про надання траншу № SМЕ0005518-1 від 16 січня 2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 8 листопада 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 укладено рамкову угоду № 8МЕЯ800286.

Відповідно до п. 4.7 рамкової угоди, у редакції додаткової угоди від 12 серпня 2009 року, сторони погодились внести до договору застереження, яке є третейською угодою у розумінні статті 12 Закону України «Про третейські суди»про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв'язку з цим договором, та розгляд і вирішення всіх не вирішених сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними цього договору, відбувається у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Розгляду і остаточному вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту підлягають, в тому числі, але не виключно, спори, предметом яких є виконання (невиконання, неналежне виконання) договору, припинення (розірвання) цього договору, стягнення неустойки, зміна умов договору, відшкодування завданих порушенням договору збитків, недійсність договору, неукладеність договору, відновлення становища, яке існувало до порушення договору тощо. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз.

16 січня 2012 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання траншу № SМЕ0005518-1. Відповідно до п. 6.2 цього договору усі спори, розбіжності або вимоги, які пов'язані з цим договором або стосуються його виконання, порушення, припинення дії або недійсності, сторони намагатимуться вирішити шляхом переговорів. Сторони погодились внести до договору застереження, яке є третейською угодою у розумінні статті 12 Закону України «Про третейські суди»,про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв'язку з цим договором, та розгляд і вирішення всіх невирішених сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними цього договору, відбувається у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту.

Рамкова угода та договір про надання траншу укладені сторонами із визначенням їх змісту на основі стандартної форми, запропонованої банком для будь-яких клієнтів - фізичних осіб для неспоживчих цілей. Конституція України гарантує кожній особі право на судовий захист своїх порушених прав та законних інтересів. Обмеження права на судовий захист суперечить конституційному принципу. Отже, третейське застереження, яке вказане в рамковій угоді та договорі про надання траншу, порушує права позивача як громадянина та як споживача на судовий захист, ставить позивача в нерівні умови порівняно з банком.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року, ухваленим у складі судді Піхур О. В., у задоволенні позову відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що третейське застереження у рамковій угоді та договорі про надання траншу не порушує права позивача як громадянина та споживача на судовий захист, оскільки третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Також суд зазначив, що відсутність повного тексту регламенту третейського суду у договорі про надання траншу не порушує права позивача, оскільки цей договір підписано позивачем особисто, що підтверджує ознайомлення позивача з Регламентом Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», та не суперечить статті 12 Закону України «Про третейські суди».

Суд відмовив у задоволенні заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, посилаючись на те, що відмовляє у задоволенні позову по суті у зв'язку з його безпідставністю.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 7 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним п.6.2 договору про надання траншу № SМЕ0005518-1 від 16 січня 2012 року скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у позові. В іншій частині рішення залишено без змін.

Апеляційний суд зазначив, що рішення суду першої інстанції про відмову у визнанні недійсною третейської угоди у вигляді третейського застереження, оформленого п. 4.7 рамкової угоди, викладеного в редакції п. 1 додаткової угоди від 12 серпня 2009 року, є законним та обґрунтованим, оскільки на момент укладення вказаного договору не існувало законодавчих перешкод про передачу спору між сторонами кредитного договору для розгляду у третейському суді; третейське застереження не порушує права позивача, оскільки третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду; Закон України «Про третейські суди» не містить імперативної вимоги про долучення до договору регламенту третейського суду.

Щодо вирішення судом першої інстанції вимоги про визнання недійсною третейської угоди у вигляді третейського застереження, оформленого п. 6.2 договору про надання траншу № 8МЕ0005518-1 від 16 січня 2012 року, апеляційний суд не погодився з висновком суду про безпідставність позову у цій частині.

Апеляційний суд дійшов висновку, що між банком та позичальником існують правовідносини, що виникли зі споживчого кредиту, на які поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

На момент укладення договору про надання траншу № 8МЕ0005518-1 від 16 січня 2012 року відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» існувала законодавча заборона розгляду третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), тому внесення до вказаного договору третейського застереження суперечить законодавству.

Договір між сторонами про надання траншу №8МЕ0005518-1 укладений 16 січня 2012 року, тобто саме з цього дня позивач довідалась або могла довідатися про порушення свого права, а тому з нього й відраховується трирічний строк позовної давності.

З позовом до суду ОСОБА_4 звернулася тільки у серпні 2016 року, тобто після спливу позовної давності, та не вказала поважних причин пропущення позовної давності.

Клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності до позовних вимог ОСОБА_4 представником ПАТ «Альфа-Банк» під час розгляду справи в суді першої інстанції заявлено, тому у задоволенні вимог про визнання недійсним п. 6.2 договору про надання траншу № 8МЕ0005518-1 від 16 січня 2012 року апеляційний суд відмовив саме з підстав спливу позовної давності.

У грудні 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про регулювання правовідносин між банком та ОСОБА_4 Законом України «Про захист споживачів», так як позичальнику банк споживчий кредит не видавав.

Зокрема, ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 квітня 2016 року у справі № 751/3041/16-ц за заявою ОСОБА_5 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 15 листопада 2015 року у справі № 897-12/226/12 за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Приватної фірми «Валентина» про стягнення заборгованості, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 3 червня 2016 року, встановлено, що банк надавав кошти позичальнику на неспоживчі цілі, тому відсутні підстави для застосування положень пункту першого частини другої статті 389-5 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, для скасування рішення третейського суду з підстав непідвідомчості спору третейському суду згідно пункту чотирнадцятого частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди».

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення, у порушення вимог статті 61 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи, не врахував вказані встановлені судом обставини та зробив протилежний висновок.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до пункту шостого розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до статті 17 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи, сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди»передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011року частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди», яка визначає підвідомчість справ третейським судам, доповнено пунктом чотирнадцятим, відповідно до якого третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за виняткомсправ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до пункту 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 ЦК Українипередбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з частиною третьою-п'ятою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Судами встановлено, що 8 листопада 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» (кредитор) та ОСОБА_4 (клієнт) укладена рамкова угода № SМЕRS00286, відповідно до умов якої, кредитор на умовах цієї угоди та договорів про відкриття кредитної лінії, договорів про надання траншу, договорів про надання овердрафту, договорів про відкриття акредитиву, договорів про надання гарантій надає клієнту кредитні продукти у межах строку, що становить 180 місяців з дати укладення цієї угоди, та в загальному розмірі, що визначений п. 1.2 цієї угоди, на умовах, передбачених статтею 2 цієї угоди. В межах загального розміру кредитних продуктів та в межах строку, визначеного абзацом 1 цього пункту, після повернення наданого клієнту кредитного продукту чи його частини, банк здійснює подальше кредитування позичальника. Пунктом 2.1 угоди визначено, що на підставі укладених між сторонами відповідних договорів (угод), кредитор може відкрити клієнту кредитну лінію та/або акредитив та/або надати гарантію, та/або овердрафт, та/або транш. Сторони домовились, що загальний розмір кредитних продуктів за договорами (угодами) в межах цієї угоди не повинен перевищувати 2 000 000 доларів США. Згідно з п. 2.2 угоди умови надання, термін погашення та розмір кожного кредитного продукту визначаються відповідними договорами, передбаченими цією угодою, які є невід`ємною частиною цієї угоди.

Відповідно до п. 4.7 угоди судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв`язку з цим договором, в тому числі розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні даного договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням договору збитків та недійсність (неукладеність) договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного договору сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнути між ними в зв`язку з даним договором. Сторони домовилися, що якщо одна із сторін письмово не наполягає на іншому, то розгляд їх спору у Третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання і виклику сторін.

12 серпня 2009 року між сторонами підписано додаткову угоду до рамкової угоди № SМЕRS00286 від 8 листопада 2007 року, відповідно до якої викладено пункт 4.7 статті 4 «Заключні положення» договору в новій редакції наступного змісту: «4.7. Сторони погодились внести до договору застереження, яке є третейською угодою у розумінні статті 12 Закону України «Про третейські суди»,про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв'язку з цим договором, та розгляд і вирішення всіх невирішених сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними цього договору, відбувається у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Розгляду і остаточному вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту підлягають, в тому числі, але не виключно, спори, предметом яких є виконання (невиконання, неналежне виконання) договору, припинення (розірвання) цього договору, стягнення неустойки, зміна умов договору, відшкодування завданих порушенням договору збитків, недійсність договору, неукладеність договору, відновлення становища, яке існувало до порушення договору тощо. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного договору сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнути між ними в зв'язку з договором. Сторони домовилися, що розгляд їх спору у третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих сторонами письмових матеріалів без проведення усного слухання і виклику сторін. Місцем проведення розгляду справи є місцезнаходження третейського суду, вказане в Положенні про Постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», з яким можна ознайомитись на web-сторінці за адресою: http://pdts.org.ua.

16 січня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання траншу № SМЕ0005518-1, у якому у статті 6 «Вирішення спорів» п. 6.2 визначено, що усі спори, розбіжності або вимоги, які пов'язані з цим договором або стосуються його виконання, порушення, припинення дії або недійсності, сторони намагатимуться вирішити шляхом переговорів. Сторони погодились внести до договору застереження, яке є третейською угодою у розумінні статті 12 Закону України «Про третейські суди», про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв'язку з цим договором та розгляд і вирішення всіх не вирішених сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними цього договору, відбувається у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Розгляду і остаточному вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту підлягають, в тому числі, але не виключно, спори, предметом яких є виконання (невиконання, неналежне виконання) договору, припинення (розірвання) цього договору, стягнення неустойки, зміна умов договору, відшкодування завданих порушенням договору збитків, недійсність договору, неукладеність договору, відновлення становища, яке існувало до порушення договору тощо. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного договору сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнути між ними в зв'язку з договором. Сторони домовилися, що розгляд їх спору у Третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання і виклику сторін. Місцем проведення розгляду справи є місцезнаходження Третейського суду, вказане в Положенні про Постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписуючи цей договір, сторони підтверджують, що ознайомлені з Регламентом Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», що є невід'ємною частиною даної третейської угоди, та ознайомлені з Положенням про Постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», а також підтверджують, що мають можливість у подальшому ознайомлюватись зі змістом цих документів на web-сторінці за адресою: http://pdts.org.ua. Відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження для даної третейської угоди визначаються відповідно до статті 8 «Адреси та підписи сторін» цього договору. Місце укладання даної третейської угоди вказане в преамбулі цього договору. Датою укладення даної третейської угоди є дата підписання сторонами цього договору.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Судами першої та апеляційної інстанцій досліджено договір про надання траншу № SМЕ0005518-1 від 16 січня 2012 року, відповідно до п. 1.2 якого цільовим призначенням кредиту за цим договором є повернення заборгованості за договором про надання траншу № SМЕ0005558 від 9 листопада 2007 року, договором про надання траншу № SМЕ0007963 від 29 січня 2008 року, договором про надання траншу № SМЕ0011280 від 3 квітня 2008 року, договором про надання траншу № SМЕ0014461 від 17 червня 2008 року, договором про надання траншу № SМЕ0016206-1 від 12 серпня 2009 року та на інші цілі, що не суперечать діючому законодавству України.

Пунктом 2.6 цього договору визначено, що кредит надається шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок у ПАТ «Альфа-Банк» з подальшим перерахуванням коштів для повернення заборгованості за вказаними договорами.

До апеляційної скарги банком додано ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 квітня 2016 року у справі № 751/3041/16-ц за заявою ОСОБА_5 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 15 листопада 2015 року у справі № 897-12/226/12 за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Приватної фірми «Валентина» про стягнення заборгованості, залишену без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 3 червня 2016 року.

Вказаною ухвалою встановлено, що за кредитними договорами, для погашення заборгованості за якими ОСОБА_4 отримала кредит за договором про надання траншу № SМЕ0005518-1 від 16 січня 2012 року, банк надавав кошти ОСОБА_4 для придбання нерухомості для подальшого використання у підприємницькій діяльності та для задоволення неспоживчих потреб, тобто на неспоживчі цілі. Тому відсутні підстави для застосування положень пункту першого частини другої статті 389-5 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи, для скасування рішення третейського суду з підстав непідвідомчості спору третейському суду згідно пункту чотирнадцятого частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди».

Відповідно частини третьої статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

У порушення вказаних вимог закону апеляційний суд не врахував зазначені обставини, дійшов помилкового висновку про те, що правовідносини, які виникли між банком та ОСОБА_4, врегульовані Законом України «Про захист споживачів», і третейське застереження у договорі про надання траншу № SМЕ0005518-1 від 16 січня 2012 року суперечить вимогам пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», що могло бути підставою для визнання його недійсним, та скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

За таких обставин касаційний суд частково задовольняє касаційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк», скасовує рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним п.6.2 договору про надання траншу № SМЕ0005518-1 від 16 січня 2012 року і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у цій частині.У зв'язку з частковим задоволенням касаційної скарги суд касаційної інстанції стягує з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 1 322,92 грн, понесення яких підтверджується платіжним дорученням від 19 грудня 2016 року №823926.

Керуючись статтями 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Скасувати рішення Апеляційного суду міста Києва від 7 грудня 2016 року частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним п.6.2 договору про надання траншу № SМЕ0005518-1 від 16 січня 2012 року і залишити у цій частині в силі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року.

У іншій частині рішення Апеляційного суду міста Києва від 7 грудня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 1 322,92 грн.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

Г. І. Усик