Номер провадження 2/243/2445/2018
Номер справи 243/3618/18
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(Заочне)

«09» серпня 2018 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

з участю: секретаря судового засідання Кобець О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №19 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, який діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, до ОСОБА_4, за участю третіх осіб: Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Орган опіки та піклування в особі Управління служби у справах дітей Чечелівської районної у місті Дніпрі ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, який діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_4, за участю третіх осіб: Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Орган опіки та піклування в особі Управління служби у справах дітей Чечелівської районної у місті Дніпрі ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 18 липня 2017 року померла ОСОБА_6, про що 04 серпня 2017 року Чечелівським районним у місті Дніпрі Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис № 3, та видано Свідоцтво про смерть, серія І-КИ№ 768248.

ОСОБА_6 та ОСОБА_1 проживали однією сімєю без укладання шлюбу, від якого у них народилися діти: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_6 на праві приватної власності належало наступне майно: однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1; ? частка житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2; двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_3.

Зазначені обставини підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо суб єкта.

Документи, що підтверджують право власності на зазначену нерухомість не збереглися, оскільки така нерухомість разом із правовстановлюючими документами знаходяться на території проведення антитерористичної операції.

29 березня 2018 року він звернувся до Приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на імя його малолітніх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

29 березня 2018 року Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Просить суд визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на ? частку однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 28,1 кв.м, житловою площею 15,9 кв.м.; 1/8 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 184,2 кв.м, житловою площею 108,2 кв.м.; 1/2 частку двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 47,52 кв.м., житловою площею 26,2 кв.м, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, яка померла 18 липня 2017 року.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, право власності на ? частку однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 28,1 кв.м, житловою площею 15,9 кв.м.; 1/8 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 184,2 кв.м, житловою площею 108,2 кв.м.; 1/2 частку двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 47,52 кв.м., житловою площею 26,2 кв.м, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, яка померла 18 липня 2017 року.

Позивач ОСОБА_1, який діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не зявився.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_7, який діє на підставі Довіреності, серія НМА №442370 від 28 березня 2017 року (а.с.114), у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання. 01 серпня 2018 року надав суду Заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивачів. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с.113).

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не зявилася. Про причини неявки суду не повідомила.

У звязку з тим, що м. Єнакієве Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 № 1085-р., при цьому, з 27 листопада 2014 року припинено приймання поштових відправлень на/з територію(ї) Донецької та Луганської областей до/з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, у т.ч. до/з м. Єнакієве (згідно з інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті УДППЗ Укрпошта).

У відповідності до ч.7 ст. 128 ЦПК України «У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається:

- юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;

- фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.»

Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Згідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України «Відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи».

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин.

Оголошення на офіційному веб-сайті Словянського міськрайонного суду Донецької області про виклик до судового засідання відповідача ОСОБА_4 було опубліковано на офіційному веб-сайті Словянського міськрайонного суду Донецької області 01 серпня 2018 року (а.с.111)

і тому з 01 серпня 2018 року відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідач повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Відповідач ОСОБА_4 своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявилася, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки, не використала наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Третя особа - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. 06 серпня 2018 року до суду надала Заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с. 139).

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування в особі Управління служби у справах дітей Чечелівської районної у місті Дніпрі ради - ОСОБА_8, яка діє на підставі Довіреності №496 від 26 квітня 2018 року (а.с. 119-120), в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. 08 серпня 2018 року до суду надала Заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 118).

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, який діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, до ОСОБА_4, за участю третіх осіб: Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Орган опіки та піклування в особі Управління служби у справах дітей Чечелівської районної у місті Дніпрі ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у різі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права.

Зі Свідоцтва про народження, серія І-КИ №632329, виданого 02 березня 2017 року Чечелівським районним у місті Дніпрі Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, вбачається, що ОСОБА_2 народився 27 травня 2008 року, його батьками є: ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с.130).

Зі Свідоцтва про народження, серія І-КИ №632330, виданого 02 березня 2017 року Чечелівським районним у місті Дніпрі Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, вбачається, що ОСОБА_3 народилася 24 вересня 2010 року, її батьками є: ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с.129 зворот).

В судовому засіданні встановлено, що 18 липня 2017 року ОСОБА_6 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія І-КИ №768248, виданим 04 серпня 2017 року Чечелівським районним у місті Дніпрі Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.129).

Після смерті ОСОБА_6, померлої 18 липня 2017 року, відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1; ? частка житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2; двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 166-171).

Спадщина вважається належною спадкоємцю з часу її прийняття.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

Згідно до п.3.1 Постанови ОСОБА_9 спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку.

Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця».

Спадкова справа після смерті ОСОБА_6, заведена приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_5 24 листопада 2017 року за заявою ОСОБА_1, який діяв в інтересах своїх малолітніх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, номер у спадковому реєстрі 51/2017 (а.с.139-164).

Проте, у встановленому нотаріальному порядку позивач, який діє в інтересах малолітніх дітей, не може оформити право власності на однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1; ? частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2; двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які посвідчують право власності на імя спадкодавця на вказане майно.

У звязку з цим, 29 березня 2018 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_5 було відмовлено ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 18 липня 2017 року на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1; ? частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2; двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів та їх державної реєстрації у відповідних органах у встановленому законом порядку (а.с.163).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Вказане також підтверджене і розясненнями, наданими у п. 1 Узагальненої судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязки спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (а.с.1299 ЦК України).

Захист прав громадян та юридичних осіб на нерухоме майно, здійснюється відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, шляхом визнання прав.

Відповідно до 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму ОСОБА_9 Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 оскільки спір про визнання права власності на нерухоме майно - є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада.

Умови для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, прийняли спадщину після смерті матері ОСОБА_6, померлої 18 липня 2017 року.

Однак їх права не визнаються, що є, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», правовою підставою звернення до суду, відповідно до вимог ст. 392 ЦК України.

Умов для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі у позивача, який діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду та підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму ОСОБА_9 Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76, 78, 81, 89, 128, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 25, 328, 1216, 1222, 1225, 1268, 1296, 1297 Цивільного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 „ Про судову практику у справах про спадкування, ОСОБА_9 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», ОСОБА_9 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», ч. 4 ст. 3, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, який діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, до ОСОБА_4, за участю третіх осіб: Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Орган опіки та піклування в особі Управління служби у справах дітей Чечелівської районної у місті Дніпрі ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на ? частку однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 28,1 кв.м, житловою площею 15,9 кв.м.; 1/8 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 184,2 кв.м, житловою площею 108,2 кв.м.; 1/2 частку двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 47,52 кв.м., житловою площею 26,2 кв.м, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, яка померла 18 липня 2017 року.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, право власності на ? частку однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 28,1 кв.м, житловою площею 15,9 кв.м.; 1/8 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 184,2 кв.м, житловою площею 108,2 кв.м.; 1/2 частку двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 47,52 кв.м., житловою площею 26,2 кв.м, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, яка померла 18 липня 2017 року.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий:

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_10