Справа №333/2629/18
Провадження №2/333/1691/18
09 серпня 2018 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Холода Р.С.,
за участю секретаря судового засідання Єрохіної А.Б.,
позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
третьої особи ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_5 до ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6, третя особа: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2, мешкає аза адресою: АДРЕСА_1 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, -
23.05.2018 року до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням звернувся позивач, який зазначив, що він є власником ? частини квартири АДРЕСА_2. 10.04.2018 року брат позивача - ОСОБА_7 продав належну йому ? частину зазначеної квартири ОСОБА_6 Відповідачі по справі не є членами родини, у квартирі не проживають більше року, їх особистих речей нема, на теперішній час їх місце проживання невідоме. Відповідачі не беруть участі в утриманні квартири, не сплачують за комунальні послуги, але зніматися добровільно з реєстрації не бажають. Через наявність реєстрації ОСОБА_1 не може оформити субсидію, хоча за розміром доходів має право на її отримання, сплата комунальних платежів в повному обсязі ставить його у тяжке матеріальне становище. Просить визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_7
В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав, просив задовольнити його позовні вимоги, так як реєстрація відповідачів в квартирі перешкоджає в оформленні субсидії, а сплата комунальних послуг у повному обсязі ставить його у тяжке матеріальне становище. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Представник позивача підтримала позицію ОСОБА_1 вважає, що маються усі підстави для задоволення позову.
Третя особа - ОСОБА_6 не заперечувала проти задоволення позову. При цьому, вона зазначила, що власником ? частини спірної квартири, яку дійсно купила у брата позивача. Відповідачів вона не знає, вони були зареєстровані ще до купівлі житла.
Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_8 пояснив, що він проживає у квартирі НОМЕР_3 на другому поверсі, знайомий з сім'єю ОСОБА_7 У квартирі НОМЕР_4 постійно проживала тільки матір ОСОБА_9 та ОСОБА_10, а з 2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не проживають, їх речі у квартирі відсутні.
Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що до осені 2017 року у квартирі НОМЕР_4 мешкав ОСОБА_7, з жовтня 2017 року у квартирі ніхто не мешкав, відповідачів по справі взагалі ніколи не бачив.
Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.04.2018 року ОСОБА_1 є власником ? частини квартири АДРЕСА_3 (а.с. 14), зазначене підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 120100733 від 10.04.2018 року (а.с. 13).
10.04.2018 року між ОСОБА_7, який є братом позивача, та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу ? частини квартири АДРЕСА_3 (а.с. 6-7).
Відповідно до довідки № 04-42/3-3/1607 від 14.05.2018 року у квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані: ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с. 8).
Факт не проживання ОСОБА_4, ОСОБА_5 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 підтверджено актом огляду житлового приміщення від 15.05.2018 року, який складено членами комісії ОСББ «Кооператор-4/24».
Також факт не проживання відповідачів підтверджено свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_11, допитаними в судовому засіданні.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів
їх сімей та інших осіб.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 321 ЦК України встановлений принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 383 ЦК України, статтею 150 ЖК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст.ст. 401, 402 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Підстави припинення сервітут визначені у статті 406 ЦК України. Ними, зокрема, є припинення обставин які були підставою для встановлення сервітуту.
Частиною 2 ст. 406 ЦК України передбачено припинення сервітуту на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї.
Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі, в тому числі, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Суд вважає, що позивач, як власник квартири має права вимагати усунення перешкод у користування та розпорядженні своїм майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.
Таким чином, на думку суду факт реєстрації відповідачів за адресою квартири позивача, яка є його власністю, перешкоджає останньому в повній мірі розпоряджатися та володіти своєю власністю, або може обмежити в його здійсненні, вимагає від нього додаткових матеріальних витрат по сплаті комунальних послуг, які нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі.
Отже, порушені права власника та перешкоди в користуванні власністю цілком можливо усунути шляхом визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. У зв'язку з наведеним суд вважає, що право позивача порушено та підлягає судовому захисту, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4,12,13,76,81,141,280,289 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_5 до ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6, третя особа: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2, мешкає аза адресою: АДРЕСА_1 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_7
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на поданні заяви про його поновлення - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області, через Комунарський суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повний текст рішення складено 17.08.2018 року.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя Р.С. Холод