АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем УКРАЇНИ

справа № 639/7629/17

провадження № 22-ц/790/3412/18

13 серпня 2018 року

м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Сащенка І.С.,

імена (найменування сторін):

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Комунальне підприємство «Жилкомсервіс»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 квітня 2018 року в складі судді Труханович В.В.,

у с т а н о в и в:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» (далі - КП «Жилкомсервіс») про визнання та списання суми безнадійної заборгованості за послуги з утримання житла.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що він проживає в квартирі АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з утримання житла шляхом відкриття абонентського особового рахунку № НОМЕР_1. 31 серпня 2017 року він звернувся до Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради із заявою про призначення субсидії. 05 вересня 2017 року йому було повідомлено про неможливість призначення субсидії у зв'язку з заборгованістю за послуги з утримання житла в розмірі 3 293 грн. 26 коп. Вказував, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2015 року скасовано наказ, виданий 15 серпня 2014 року за заявою КП «Жилкомсервіс» про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості за вказані послуги за період з 01 квітня 2007 року по 31 травня 2014 року в розмірі 3 355 грн. 42 коп. Посилаючись на те, що заборгованість є безнадійною дебіторською та по ній сплив строк позовної давності, просив зобов'язати КП «Жилкомсервіс» списати безнадійну дебіторську заборгованість за послуги з утримання житла в розмірі 3 293 грн. 26 коп. з особового рахунку № НОМЕР_1, відкритого на його ім'я.

20 квітня 2018 року ОСОБА_2 - представник КП «Жилкомсервіс» подав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що згідно з підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України безнадійна заборгованість - це заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності у разі, якщо відповідні заходи з її стягнення не призвели до позитивних наслідків. Саме таке роз'яснення міститься в листі Державної фіскальної служби України від 06 квітня 2017 року № 7207/6/99-99-15-02-02-15. Згідно з положеннями Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства. Рахунок, відкритий на ім'я позивача в КП «Жилкомсервіс», є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього документу будь-яких сум є правом останнього. Крім того, в листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від17 травня 2007 року № 12/1-64 роз'яснено, що списання заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг діючим законодавством не передбачено.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним та не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості. Закінчення строку позовної давності не тягне за собою автоматичного списання заборгованості.

15 травня 2018 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та повернути позовну заяву на повторний розгляд.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи його не було своєчасно повідомлено про наявність відзиву відповідача на його позовну заяву та не надано копії відзиву. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що безнадійна дебіторська заборгованість є поточною дебіторською заборгованістю, щодо якої існує впевненість про її неповернення боржником або за якою минув строк позовної давності, та вона підлягає списанню з балансу з відображенням у складі інших операційних витрат. Лист Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від17 травня 2007 року № 12/1-64 можна вважати нікчемним і він не несе ніяких нормативно-правових наслідків. Його пенсія складає розмір 1 507 грн. 28 коп., що менше ніж прожитковий мінімум, тому для нього отримання субсидії є способом захисту після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 300.

Відповідач рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з утримання житла на підставі відкритого абонентського особового рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1.

31 серпня 2017 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради із заявою про призначення субсидії. 05 вересня 2017 року листом його було повідомлено про неможливість призначення субсидії у зв'язку з тим, що станом на 01 травня 2017 року існує, зокрема, прострочена понад два місяці заборгованість за послуги з утримання житла в розмірі 3 293 грн. 26 коп.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 вересня 2015 року заява ОСОБА_1 задоволена. Судовий наказ, виданий Жовтневим районним судом м. Харкова 15 серпня 2014 року за заявою КП «Жилкомсервіс» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій за період з 01 квітня 2007 року по 31 травня 2014 року в розмірі 3 355 грн. 42 коп. скасований (а. с. 5-6).

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-1У від 24 червня 2004 року) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Разом з тим, статтею 4 Закону 1875-1У від 24 червня 2004 року передбачено, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Водночас частиною першою статті 19 Закону № 1875-1У від 24 червня 2004 року передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюють виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 частини третьої статті 20 Закону № 1875-1У від 24 червня 2004 року передбачений обов'язок споживача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному пунктом 3 частини другої статті 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» (далі - постанова № 529).

З аналізу змісту частини третьої статті 6, частини першої статті 630 ЦК України, статей 19-21 Закону № 1875-1У від 24 червня 2004 року, постанови № 529 вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частини третьої статті 6 статей 627, 630 ЦК України та статей 19, 20 Закону № 1875-1У від 24 червня 2004 року.

Відповідно до положень статті 162 ЖК УРСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до підпунктів 1, 5, 6 частини першої та підпунктів 1, 5 частини третьої статті 20 Закону України № 1875-1У від 24 червня споживач житлово-комунальних послуг, має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Споживач має право на укладення договору з виконавцем відповідних послуг на профілактику, а також заміну або ремонт санітарно-технічних приладів, пристроїв, обладнання та засобів обліку, що вийшли з ладу. Споживач зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За частинами першою, другою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем безпідставно та всупереч покладених на нього обов'язків не сплачується заборгованість за спожиті послуги з утримання житла, а тому відсутні підстави для списання суми боргу з його особового раху нку № НОМЕР_1.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Посилання на те, що під час розгляду справи позивача не було своєчасно повідомлено про наявність відзиву відповідача на позовну заяву та не надано копії відзиву, не можуть бути прийняті до уваги. Це не є порушенням норм процесуального права, яке є обов'язковою підставою для скасування судового рішення першої інстанції та ухвалення нового судового рішення згідно з частиною 3 статті 376 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Оскільки апеляційні скарги задоволенню не підлягають, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 14 серпня 2018 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

І.С.Сащенко