ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/813/18
провадження № 2/753/3407/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. з секретарем судового засідання Кримчук Я.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

15.01.2018 ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2, позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3, відповідач, разом - сторони) про розірвання шлюбу, визначення місця проживання сина ОСОБА_4 з нею та встановлення аліментів на його утримання в розмірі 25% від доходу відповідача.

Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17.09.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві. Подружжя має сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Протягом останнього часу між сторонами склалися неприязні стосунки, виникали постійні суперечки, що не сприяє створенню в родині позитивної морально-психологічної атмосфери та шкодить психічному здоров'ю дитини. Шлюбно-сімейні відносини почали погіршуватися з початку 2016 р. та фактично припинилися у травні 2016 р., спільне господарство не ведеться У червні 2017 р. чоловік змінив місце проживання та переїхав. На цьому підґрунті було втрачено усі фізичні та духовні зв'язки, безповоротно зникло почуття поваги і кохання. З огляду на викладене примирення і подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, а сам шлюб суперечить інтересам позивача. Дитина проживає та буде проживати з позивачем, яка не у змозі забезпечити її належний рівень життя, а тому відповідач повинен і може сплачувати аліменти у заявленому розмірі.

Під час розгляду справи позивач змінила предмет позову: відмовилась від вимоги про визначення місця проживання дитини та просила стягнути аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів відповідача, починаючи з 01.06.2018, до досягнення дитиною повноліття.

У відзиві на позов відповідач зазначив про визнання позову про розірвання шлюбу та стягнення аліментів у заявленому розмірі. Водночас відповідач пояснив, що він ніколи не відмовлявся і не відмовляється від утримання дитини і щомісяця надавав позивачу кошти в сумі 5 000 грн., окремо оплачував витрати на придбання для дитини сезонного одягу та сплачував рахунки за комунальні послуги, що на той момент становило приблизно 40% від його доходу. Однак подальша поведінка позивача спонукала його до прийняття рішення про виділення коштів на утримання сина лише після підтвердження позивачем здійснених витрат та припинення ним оплати рахунків за комунальні послуги. Надані позивачем на підтвердження витрат товарні чеки засвідчили, що на утримання сина витрачається близько 4 000 грн., а отже його частка складає 2 000 грн. Посилаючись на вищенаведені обставини відповідач просив встановити порядок виплати аліментів, відповідно до якого 2 500 грн. перераховувати позивачу для утримання сина, а 2 000 грн. - на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Заслухавши сторони, дослідивши їх письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, та письмові докази, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17.09.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 500 (а.с. 4).

Подружжя має малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).

Із заяв по суті справи та пояснень її учасників вбачається, що розбіжності у поглядах на життєві і сімейні цінності та відсутність порозуміння призвели до втрати взаємних почуттів любові і поваги і, як наслідок, до фактичного припинення шлюбно-сімейних відносин та спільного проживання.

Відповідно до положень статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Зважаючи на встановлені обставини суд дійшов до переконання, що має місце стійкий розлад подружніх стосунків сторін, а відтак подальше збереження шлюбу, який існує лише формально і не базується на засадах добровільності, суперечить як інтересам сторін, так і інтересам їх малолітньої дитини, оскільки сварки батьків негативним чином впливають на її психологічний стан.

Після припинення шлюбних відносин дитина залишилась з матір'ю і перебуває на її утриманні.

Ст. 180 Сімейного кодексу України покладає на батьків обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 Сімейного кодексу України).

Судом встановлено, що в 2017 р. відповідач добровільно надавав кошти на утримання сина в розмірі 5 000 грн. а також додатково оплачував комунальні послуги та витрати на придбання дитині сезонного одягу, однак з січня 2018 р. виплати на дитину в такому розмірі припинилися.

Наведене дає підстави вважати, що між сторонами існує спір щодо участі батька в утриманні дитини, який підлягає вирішенню в судовому порядку.

За приписом ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (стаття 182 Сімейного кодексу України).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працевлаштований, отримує регулярний дохід, має нормальний стан здоров'я і у нього немає інших дітей та непрацездатних членів сім'ї, яких він повинен утримувати.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відтак зважаючи на визнання відповідачем розміру заявлених до нього вимог, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки від його доходу.

На підставі ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову, проте з урахуванням заявлених вимог суд вбачає підстави для присудження аліментів з 01.06.2018.

Даючи оцінку доводам відповідача щодо необхідності встановлення певного порядку виплати аліментів, відповідно до якого частину аліментів перераховувати на особистий рахунок дитини у банківській установі, суд керується положенням ст. 186 Сімейного кодексу України, якою встановлено, що за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Отже враховуючи, що органом опіки та піклування не проводилась перевірка цільового витрачання аліментів позивачем, і такого факту не встановлено, прохання відповідача про встановлення певного порядку виплати аліментів не ґрунтується на законі.

До того ж частка від доходу є величиною відносною і абсолютний розмір аліментів може змінюватися в залежності від розміру доходу платника, а відтак у разі зменшення доходу відповідача або збільшення вартості життя чи витрат на утримання дитини розмір перераховуваних позивачу коштів може бути недостатнім для забезпечення поточних потреб дитини.

Оскільки відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вбачає підстави для стягнення з відповідача судового збору в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

Шлюб, зареєстрований 17 вересня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 500, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, розірвати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 1 червня 2018 року, до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:

Повне рішення складене 30.07.2018.