Постанова

Іменем України

06 серпня 2018 року

м. Київ

справа №795/310/18

провадження №61-21498ав18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Чернігівської області

від 21 лютого 2018 року у справі за заявою ОСОБА_4 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз»

від 09 серпня 2013 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_4 звернулося до суду з заявою, у якій просив скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 09 серпня

2013 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заява мотивована тим, що вказане вище рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 09 серпня 2013 року ухвалено з порушенням прав заявника як споживача послуг банку.

Аргументуючи пропуск строку подачі заяви про скасування вказаного рішення, ОСОБА_4 посилається на те, що про існування даного рішення третейського суду йому стало відомо лише у грудні 2017 року, а його копію фактично отримано рекомендований листом 18 січня 2018 року.

Із урахуванням зазначеного, ОСОБА_4 просив поновити строк на оскарження рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 09 серпня

2013 року, а також скасувати вказане рішення.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 21 лютого 2018 року, як судом першої інстанції, відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про поновлення строку подачі заяви про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 09 серпня 2013 року.

Заяву ОСОБА_4 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 09 серпня 2013 року у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором повернуто особі, яка її подала.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що заява про скасування рішення третейського суду подана після закінчення строків, встановлених частиною п'ятою статті 454 ЦПК України, і суд з урахуванням положень частини 7 цієї статті не наділений правом вирішувати питання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про скасування рішення третейського суду, у зв'язку з чим підлягає поверненню.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 21 лютого 2018 року, справу передати на новий розгляд апеляційного суду за підсудністю, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлена із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував той факт, що пропуск заявником строку звернення до суду зумовлено бездіяльністю третейського суду, а саме, ненаправлення в передбачений строк та спосіб на його адресу належним чином завіреної копії оскаржуваного рішення третейського суду. Заявник вважає, що наведена обставина свідчить про поважність причини пропуску.

Апеляційна скарга також містить посилання на те, що оскільки боржник ОСОБА_4 є споживачем послуг банку, а третейський суд не відноситься до категорії компетентного суду, тому спір щодо стягнення кредитної заборгованості не підвідомчий такому суду, а прийняте третейським судом рішення є незаконним.

Крім того, заявник у касаційній скарзі вказує на те, що неповідомлення

ПАТ «Альфа-Банк»про відсутність у ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором від 27 грудня 2007 року свідчить про введення суду в оману.

Частиною другою статті 24, частиною другою статті 351 ЦПК України передбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про повернення заяви заявникові проводиться без повідомлення учасників справи.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та наявні у справі матеріали, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У лютому 2018 року ОСОБА_4 звернувся до апеляційного суду, як до суду першої інстанції, із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 09 серпня 2013 року, посилаючись на те, що про існування даного рішення він дізнався при отриманні належних йому грошових коштів з пенсійного забезпечення, що відбулось у грудні 2017 року. Копію рішення третейського суду заявник отримав рекомендований листом

18 січня 2018 року.

Зі змісту рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 09 серпня

2013 року вбачається, що якщо одна із сторін письмово не наполягає на іншому, то розгляд їх спору у Третейському суді буде проходите , виключно на підставі наданих сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання і виклику сторін.

Відповідно до частин першої, п'ятої та сьомої статті 454 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Заява про скасування рішення третейського суду подається протягом дев'яноста днів: стороною, третьою особою в справі, розглянутій третейським судом, - з дня прийняття рішення третейським судом; особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, - з дня, коли вони дізналися або могли дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Заява, подана після закінчення строку, встановленого частинами п'ятою або шостою цієї статті, повертається.

Аналогічна норма містилася і в частині другій, третій статті 389-1 ЦПК України 2004 року, чинного на час прийняття рішення третейського суду.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, строк, передбачений пунктом 1 частиною пятою статті 454 ЦПК України, є преклюзивним (припиняючим), поновленню не підлягає, тобто його закінчення є безумовною підставою для повернення заяви.

Аналогічний висновок виладено в постановах Верховного Суду від 04 червня 2018 року у справах №№796/37/2018,795/305/18-ц.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що строк на оскарження рішення третейського суду пропущено з поважних причин, а тому такий строк підлягає поновленню правового значення для правильного вирішення справи не має, так як заявник є стороною у справі, яка розглянута третейським судом, а саме відповідачем, а тому преклюзивний строк для неї на оскарження рішення третейського суду від 09 серпня 2013 року закінчився 07 листопада 2013 року, тобто дев'яноста днів з дня прийняття рішення третейським судом.

Іншого порядку обчислення строку на оскарження рішення третейського суду процесуальне законодавство не містить.

Матеріали справи та зміст оскаржуваної ухвали свідчать про те, що апеляційний суд витребовував матеріали третейської справи та переконався в тому, що ОСОБА_4 повідомлявся третейським судом про початок розгляду третейської справи та про його результати за відомою суду адресою (взята з копії паспорта відповідача). Дана кореспонденція була повернута третейському суду без вручення з відміткою працівників поштового відділення «Адресат не проживає».

Решта доводів апеляційної скарги та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права апеляційним судом Чернігівської області, так як інші доводи апеляційної скарги стосуються оскарження рішення третейського суду, проте зазначене не є предметом позову.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись статтями 24, 351, 367, 368, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 21 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська