Ухвала

Іменем України

20 липня 2018 року

м. Київ

справа № 2/2218/5967/11

провадження № 61-39712ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

суб'єкт оскарження - відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 квітня 2018 року у складі судді Мазурок О. В. та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 14 червня 2018 року у складі колегії суддів: Спірідонової Т. В., Купельського А. В., Янчук Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області та зобов'язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що у відділі на виконанні з 2012 року по 19 листопада 2015 року перебувало зведене виконавче провадження № 41982871 про стягнення з нього на користь ПАТ «ВТБ Банк» коштів у сумі 16 876 733,31 грн на виконання рішень Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області. Зведене виконавче провадження завершено на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» 19 листопада 2015 року та виконавчий документ повернуто стягувачу. При винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувану державним виконавцем не вирішено питання про зняття арешту з майна, чим порушено вимоги Інструкції з організації примусового виконання рішень від 02 квітня 2012 року № 512/5.

З урахуванням викладеного, просив визнати бездіяльність державного виконавця неправомірною та зобов'язати відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області зняти арешт із його майна.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 квітня 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що виконавчий документ повернуто стягувачу без виконання, при цьому стягувач не позбавлений права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання, внаслідок чого виконавче провадження не вважається закінченим і накладений державним виконавцем арешт на майно заявника, як боржника не скасовується.

Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 14 червня 2018 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що у зв'язку з відсутністю майна у боржника державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, але законодавством не передбачено право державного виконавця у цьому випадку на зняття арешту з майна, накладеного під час примусового виконання рішення суду.

У червні 2018 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 14 червня 2018 року, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення скарги. У касаційній скарзі заявник посилається на те, що державним виконавцем порушені вимоги пункту 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, яким передбачено обов'язок державного виконавця зняти арешт у разі закінчення виконавчого провадження.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

У відповідності до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Судом встановлено, що у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області з 2012 року по 19 листопада 2015 року перебувало зведене виконавче провадження № 41982871 з виконання виконавчих листів, виданих Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області про стягнення із ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 23 червня 2016 року замінено сторону виконавчого провадження у справі за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, а саме замінено стягувача ПАТ «ВТБ Банк» на ОСОБА_6

Постановою начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області від 24 жовтня 2012 року накладено арешт на земельну ділянку, розташовану на території Сатанівської селищної ради та на ? частини АДРЕСА_1, що належить боржнику ОСОБА_4 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить останньому.

Постановами головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області від 19 листопада 2015 року виконавчі листи повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 47, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Рішення Хмельницького міськрайонного суду, на виконання яких видано виконавчі листи не виконані.

Відповідно до частини другої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

При цьому у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, а тому відсутні правові наслідки для застосування в такому випадку частини другої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення (тобто, коли рішення суду фактично не виконано), не є підставою для зняття накладеного арешту на майно боржника.

Більше того, ніщо не перешкоджає боржнику добровільно виконати рішення суду, що є його обов'язком згідно з вимогами статті 129 Конституції України, після чого арешт з майна може бути знято відповідно до закону.

Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, якими відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність державного виконавця та зобов'язання вчинити певні дії, є необґрунтованою. Правильне застосовування положень Закону України «Про виконавче провадження» у редакції чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення судом.

Оскільки правильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів і касаційна скарга є необґрунтованою, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою і шостою статті 394, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадженняу справі за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 14 червня 2018 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак С. О. Погрібний Г. І. Усик