У х в а л а

Іменем України

2 липня 2018 року

м. Київ

справа № 757/1469/16-ц

провадження № 61-37338 ск 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В., розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Польське гурніцтво нафтове і газовніцтво» на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 травня

2018 року у справі за клопотанням акціонерного товариства «Польське гурніцтво нафтове і газовніцтво» про надання дозволу на виконання рішення Арбітражного суду при Національній торгово-промисловій палаті у Варшаві

від 15 травня 2014 року у справі за позовом акціонерного товариства «Польське гурніцтво нафтове і газовніцтво» до приватного акціонерного товариства «Девон» про оплату,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року акціонерне товариство «Польське гурніцтво нафтове і газовніцтво» (POLSKIE GORNICTWO NAFTOWE I GAZOWNICTWO S.A.) (далі - АТ «Польське гурніцтво нафтове і газовніцтво») звернулось до суду із клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення Арбітражного суду при Національній торгово-промисловій палаті у Варшаві

від 15 травня 2014 року у справі № СА219/13.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року у складі судді Цокол Л. І., залишеною без змін ухвалою апеляційного суду

м. Києва від 1 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Шахової О. В.

Вербової І. М., Поливач Л. Д., клопотання АТ «Польське гурніцтво нафтове і газовніцтво» задоволено.

Надано дозвіл на примусове виконання рішення Арбітражного суду при Національній торгово-промисловій палаті у Варшаві від 15 травня 2014 року у справі № СА 219/13, відповідно до якого стягнуто з ПАТ «Девон», Київ, Україна на користь АТ «Польське гурніцтво нафтове і газовніцтво» (POLSKIE GORNICTWO NAFTOWE I GAZOWNICTWO S.A.), м. Варшава, суму в

10 053 304,17 доларів США, що на день постановлення ухвали за курсом Національного банку України 100 доларів США = 2549,59 грн складає

256 258 723 грн 29 коп. разом з відсотками за договором у сумі 16 % від дати подання позову, тобто з 30 вересня 2013 року до дня оплати.

Стягнуто на користь позивача процедурні витрати в арбітражному суді у розмірі 295 136 злотих, що станом на день постановлення ухвали за курсом Національного банку України 100 польських злотих = 643,0064 грн складає

1 897 724 грн 48 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 року касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Девон» задоволено частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 1 лютого 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 січня

2018 року у складі судді Кирилюк І. В. справу направлено до апеляційного суду міста Києва для розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у зв'язку із прийняттям ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, зазначена категорія справ розглядається апеляційними судами як судами першої інстанції, відповідно до частини другої статті 23 ЦПК України, тому згідно із пунктом 9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справу слід передати на розгляд до апеляційного суду міста Києва.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 травня 2018 року у складі судді Поліщук Н. В. цивільну справу за клопотанням АТ «Польське гурніцтво нафтове і газовніцтво» про надання дозволу на виконання рішення арбітражного суду при Національній торгово-промисловій палаті у Варшаві

від 15 травня 2014 року у справі за позовом АТ «Польське гурніцтво нафтове і газовніцтво» до приватного акціонерного товариства «Девон» про оплату повернуто Печерському районному суду м. Києва для розгляду.

У касаційній скарзі АТ «Польське гурніцтво нафтове і газовніцтво» просить ухвалу апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, справу передати до апеляційного суду для продовження розгляду.

Перевіривши доводи касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Із оскаржуваного судового рішення, доданих до скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

3 жовтня 2017 року прийнято Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, відповідно до якого прийняту нову редакцію Цивільного процесуального кодексу України.

Частиною другою статті 23 ЦПК України встановлено, що справи щодо оскарження рішень третейських судів, оспорювання рішень міжнародних комерційних арбітражів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом (за місцезнаходженням арбітражу).

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦПК України справи щодо визнання та надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу розглядаються: 1) якщо місце арбітражу знаходиться на території України -апеляційними загальними судами за місцезнаходженням арбітражу; 2) якщо місце арбітражу знаходиться поза межами України - апеляційним загальним судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Згідно з частиною четвертою статті 454 ЦПК України заява про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу подається до апеляційного загального суду за місцезнаходженням арбітражу.

Пунктом 9 частини першої Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У пункті 11 частини першої Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України зазначено, що заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Саме такий правовий висновок в аналогічній справі висловлено Верховним Судом у постанові від 26 червня 2018 року № 6-13051св18.

Повертаючи цивільну справу до суду першої інстанції для розгляду, апеляційний суд правильно виходив із того, що суд першої інстанції помилково визначив інстанційну юрисдикцію цієї справи суду апеляційної інстанції, оскільки Перехідними положеннями ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ не передбачено передачі за інстанційною юрисдикцією тих справ, які надійшли до судів першої інстанції до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня

2017 року № 2147.

Посилання в касаційній скарзі на те, що провадження у справі відкрито районним судом у 2016 році, проте за новою редакцією ЦПК України справи про визнання та надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться поза межами України, розглядаються апеляційним загальним судом, юрисдикція якого поширюється на м. Київ, тобто апеляційним судом м. Києва, тому розгляд цієї справи районним судом призведе до порушення права на повноважний та справедливий судовий розгляд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України

від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, є безпідставні.

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно

до законів України (стаття 6 Конституції України).

У статті 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Перехідними положеннями ЦПК України не передбачено процедури передачі справ за інстанційною юрисдикцією, які надійшли до судів першої інстанції до набрання чинності цих змін. Отже, ураховуючи частину третю статті 3 ЦПК України, справа має розглядатися судом, який прийняв її до свого провадження, та за правилами, що діють після набрання чинності новою редакцією Кодексу, про що правильно зазначено апеляційним судом.

Крім того, Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, № 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за клопотанням акціонерного товариства «Польське гурніцтво нафтове і газовніцтво» про надання дозволу на виконання рішення арбітражного суду при Національній торгово-промисловій палаті у Варшаві від 15 травня 2014 року у справі за позовом акціонерного товариства «Польське гурніцтво нафтове і газовніцтво» до приватного акціонерного товариства «Девон» про оплатувідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк