Постанова

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 359/10225/16-ц

провадження № 61-21546св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Лідер Буд»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Буд» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2017 року у складі судді Муранової-Лесів І. В. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 31 травня 2017 року у складі колегії суддів: Суханової Є. М., Данілова О. М., Мережко М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позов до товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Буд» (далі - ТОВ «Лідер Буд») про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2015 року з ТОВ «Лідер Буд» на його користь було стягнуто заборгованість з орендної плати у розмірі 204 000,00 грн, пеню у розмірі 85 300,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 62 916,80 грн, три проценти річних у розмірі 7 460,05 грн, нараховані станом на 10 березня 2015 року.

Оскільки ТОВ «Лідер Буд» рішення суду про стягнення орендної плати у добровільному порядку не виконувало, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2016 року з товариства було стягнуто три проценти річних у розмірі 9 037,00 грн та інфляційні втрати у розмірі 77 316,00 грн, нараховані з 10 березня 2015 року по 31 серпня 2016 року.

Вказуючи, що кошти у розмірі 204 000,00 грн ТОВ «Лідер Буд» сплатило йому лише 10 жовтня 2016 року, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ТОВ «Лідер Буд» за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України три проценти річних у розмірі 670,68 грн та інфляційні витрати у розмірі 9 384,00 грн за період з 01 вересня 2016 року по 10 жовтня 2016 року.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Лідер Буд» на користь ОСОБА_1 три проценти річних у розмірі 670,68 грн, інфляційні втрати у розмірі 3 672,00 грн та судовий збір у розмірі 551,20 грн.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішенням суду на користь позивача стягнуто з відповідача кошти, які останній не сплатив, тому спір стосується порушення грошового зобов'язання, визначеного судовим рішенням, отже, у силу статті 625 ЦК України є підстави для стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 31 травня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Лідер Буд» відхилено. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що у відповідача перед позивачем існує грошове зобов'язання зі сплати орендної плати, яке виникло на підставі договору оренди нерухомого майна від 21 лютого 2012 року, укладеного між сторонами, що встановлено рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2015 року. Тому, встановивши, що відповідач прострочив виконання цього грошового зобов'язання, апеляційний суд погодився із висновком місцевого суду про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми згідно з положеннями частини другої статті 625 ЦК України.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Лідер Буд», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень суди не врахували, що грошове зобов'язання між сторонами виникло на підставі договору оренди нерухомого майна від 21 лютого 2012 року, який було розірвано 06 серпня 2014 року, та з цього часу будь-які зобов'язання сторін за цим договором припинено, а правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Відзив на касаційну скаргу позивачем не подано.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що 21 лютого 2012 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Лідер Буд» було укладено договір оренди нерухомого майна, за умовами якого ОСОБА_1 передав у користування нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, а ТОВ «Лідер Буд» прийняло це приміщення у користування та зобов'язалося сплачувати щомісячно орендну плату у розмірі 20 000,00 грн.

У зв'язку із неналежним виконанням ТОВ «Лідер Буд» своїх зобов'язань за вказаним договором оренди, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2015 року з ТОВ «Лідер Буд» на користь ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість з орендної плати у розмірі 204 000,00 грн, пеню у розмірі 85 300,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 62 916,80 грн, три проценти річних у розмірі 7 460,05 грн, нараховані станом на 10 березня 2015 року

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2016 року з ТОВ «Лідер Буд» на користь ОСОБА_1 за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, визначеного рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2015 року, було стягнуто три проценти річних у розмірі 9 037,00 грн та інфляційні втрати у розмірі 77 316,00 грн, нараховані з 10 березня 2015 року по 31 серпня 2016 року.

Грошове зобов'язання зі сплати орендної плати у розмірі 204 000,00 грн, ТОВ «Лідер Буд» було виконано 10 жовтня 2016 року.

Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих за невиконання грошового зобов'язання за період з 01 вересня 2016 року по 10 жовтня 2016 року.

У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором оренди нерухомого майна, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс16.

Таким чином, у справі, яка переглядається, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє позивача права на стягнення з відповідача інфляційних втрат за користування грошовими коштами на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

Доводи касаційної скарги, що судами при ухваленні судових рішень не враховано правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, згідно з якою до правовідносини, які виникають з приводу виконання судового рішення, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України) на правильність висновків судів не впливають, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року (провадження № 14-16цс18) відступила від вказаної правової позиції Верховного Суду України, зробивши висновок, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов'язань.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому їх відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Буд» залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 31 травня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Київської області від 31 травня 2017 року

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В. Білоконь Б. І. Гулько Є. В. Синельников Ю. В. Черняк