АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/1019/18 Номер провадження 22-ц/786/1769/18Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

секретар Філоненко О.В.

за участі представника позивача ОСОБА_2,, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_5

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_5 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Київського районного суду м. Полтави, ухваленого 06 червня 2018 року в приміщенні суду у м. Полтава у складі судді Васильєвої Л.М.

по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про припинення права на частку у майні, що перебуває у спільній частковій власності, визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду із вказаним позовом та просив припинити право ОСОБА_3 на 1/24 частку житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого у АДРЕСА_1, та право ОСОБА_6 на 1/24 частку у вищевказаному майні; визнати за ним право власності на 2/24 частини житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого у АДРЕСА_1

В обґрунтування вказаних вимог вказував, що він є власником 22/24 частини житлового будинку по АДРЕСА_1. По 1/24 частині цього будинку належить відповідачам у порядку спадкування після смерті їхнього батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Вважає що особи, які прийняли спадщину є належними відповідачами по справі, хоч і не отримували свідоцтва про право на спадщину.

Зазначав, що відповідачі у спірному житловому будинку не проживають, не утримують майно, їхня частка є незначною, не може бути виділена в натурі та припинення їхнього права на спірний будинок не завдасть їм істотної шкоди.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 06 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 на 1/24 частину житлового будинку № АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 грошову компенсацію вартості 1/24 частини житлового будинку № АДРЕСА_1 у розмірі 12 320 грн.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/24 частину житлового будинку № АДРЕСА_1.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про припинення права на частку у майні, що перебуває у спільній частковій власності, визнання права власності відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судові витрати у розмірі 1057 грн. 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 403 грн. 40 коп.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 у повному обсязі визнав позов. Відомості про те, що ОСОБА_6 визнала позовні вимоги ОСОБА_5 відсутні, так само як і відсутні докази того, що їй належить 1/24 частина житлового будинку № АДРЕСА_1.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку окремо один від одного оскаржили ОСОБА_5 та представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просив рішення місцевого суду в частині стягнення з ОСОБА_3 судових витрат на користь позивача скасувати, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме вихід за межі позовних вимог, серед яких не було вимоги про стягнення судових витрат.

ОСОБА_5 просив скасувати рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_6, а також стягнення з ОСОБА_3 судових витрат, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, а саме неврахування судом доказів належності ОСОБА_6 права на 1/24 частину житлового будинку № АДРЕСА_1.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 є власником 22/24 частини житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , а саме: 1/24 частина на підставі договору дарування від 29.06.2017 року, 1/6 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27.04.2007 року, 17/24 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.01.2018 року.

За відповідачами право власності на вказане домовлодіння не зареєстроване, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна.

ОСОБА_6 не отримувала свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок після смерті ОСОБА_3, за нею не зареєстроване право власності на спірний будинок, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6, оскільки такий висновок узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Віжповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позивачем не наведено будь-яких доводів щодо того, які саме його права були порушені чи не визнані ОСОБА_6, а також які саме дії чи бездіяльність останньо призвели до відповідних порушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ч. 1 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч вказаним вимогам, ОСОБА_5 не надав достовірних і достатніх доказів на підтвердження належності ОСОБА_6 1/24 частини спірного домоволодіння, так само як не подано доказів того, що остання є дочкою померлого ОСОБА_3, якому належала частка у спірному домоволодінні.

Віжповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Таким чином, право особи на частку у спільному майні не може бути припинено за відсутності доказів того, що особі така частка дійсно належить.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Отже, достовірним доказом факту належності ОСОБА_6 1/24 частки домоволодіння по АДРЕСА_1 у порядку спадкування після померлого ОСОБА_3 є свідоцтво про право на спадщину, яке, згідно довідки Другої Полтавської державної нотаріальної контори (а.с. 101) не видавалось, а право часткової власності, відповідно, у встановленому порядку зареєстроване не було.

З цих підстав, доводи апелянта про те, що ОСОБА_6 належить 1/24 частка домоволодіння по АДРЕСА_1 є припущеннями.

Судом першої інстанції за аналогічних обставин було задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, проте у вказаній частині рішення місцевого суду сторонами не оскаржувалось, а тому, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом рішення місцевого суду у даній частині не переглядалось.

Доводи апелянтів щодо безпідставності стягнення судового збору з відповідача ОСОБА_3 не заслуговують на увагу.

Згідно вимог ч. 2 ст. 134 ЦПК України вимога про надання попереднього розрахунку судових витрат не розповсюджується на судовий збір. Останній стягується незалежно від волі сторін пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Стягнення з ОСОБА_3 на користь держави судового збору у розмірі 403,40 грн., замість 394,40 грн. є очевидною арифметичною помилкою, яка вбачається з правильних розрахунків місцевого суду та помилкового результату математичних дій. Така помилка може бути виправлена в порядку ст. 269 ЦПК України та не може бути підставою для скасування чи зміни правильного судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відсутність у рішенні місцевого суду відомостей про дату та час складання повного його тексту жодним чином не призвело до неправильного вирішення справи тане могло призвести до цього. Прав та інтересів сторін внаслідок цього порушено не було. Таким чином, це не може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтами наведено не було.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 06 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді О.В. Чумак

Л.І. Пилипчук

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: