ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1862/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Даниленко В.В.,

при секретарі Пасько І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за

позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та розподіл спільного майна подружжя та

зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в якому просила розірвати шлюб з ОСОБА_4 та стягнути ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 податковий номер - НОМЕР_1 грошову компенсацію вартості її частки в транспортному засобі BMW, моделі 730, 2006 року випуску. Номер шасі ( кузова, рами) № НОМЕР_4, тип ТЗ - легковий седан - В, колір - сірий, реєстраційний номер - НОМЕР_3 в розмірі 178990,00 грн., визнати за нею право власності на ? частки садового будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, садове товариство «Побутовик», Хотянівська сільська ради, вишгородський район, Київська область, Сгягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 податковий номер - НОМЕР_1 грошову компенсацію вартості її частки в садовому будинку, який находиться за адресою: АДРЕСА_1, садове товариство «Побутовик», Хотянівська сільська ради, вишгородський район, Київська область в розмірі 473726,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що з відповідачем перебуває в шлюбі з 23 серпня 2013 року, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1313 Від шлюбу спільних дітей не має. За час сімейного життя з відповідачем. Відносини між ними почали погіршуватися, виникали сварки і непоразуміння між ними. Все це призвело до того, що позивач вирішила шлюб розірвати. Під час шлюбу сторонами, було придбано рухоме та нерухоме майно, проте домовитися в позасудовому порядку про розподіл майна не виявилося можливим, все це і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

В судовому засідання Представник Позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити .

Відповідач в свою чергу, користуючись наданим їй правом, звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із зустрічною позовною заявою, в якій просив: визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль BMW, моделі 730, 2006 року випуску. Номер шасі ( кузова, рами) № НОМЕР_4, тип ТЗ - легковий седан - В, колір - сірий, реєстраційний номер - НОМЕР_3, право особистої приватної власності на садовий будинок, який знаходиться АДРЕСА_1, вишгородський район, Київська області, загальною площею 61,1 кв. м, стягнути з ОСОБА_2 витрати пов»язані зі сплатою судового збору в сумі 8,000 грн.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги первісного позову підтримали та просили їх задовольнити, у задоволені зустрічного позову просили відмовити, так як автомобіль, садовий будинок були придбаний за час шлюбую.

В судовому засіданні відповідач проти первісного позову заперечував частково в частині розірвання шлюбу позов визнав, в іншій частині просив відмовити, зустрічний позов просив задовольнити.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони є подружжям. В шлюбі перебувають з 23 серпня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_5, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управляння юстиції у м. Києві. Спільних дітей від шлюбу не мають. Спільне сімейне життя між сторонами не склалось.

У період шлюбу сторонами набуто: автомобіль BMW, моделі 730, 2006 року випуску. Номер шасі ( кузова, рами) № НОМЕР_4, тип ТЗ - легковий седан - В, колір - сірий, реєстраційний номер - НОМЕР_3.

Заявляючи позовні вимоги ОСОБА_2 пояснює, що дійсно первісний будинок був придбаний до шлюбу, але під час шлюбу були внесені зміни і дану будівлю необхідно вважати новою будівлею. Крім того Свідоцтво про право власності на нерухоме майно було отримано в 2015 році тобто в період шлюбу.

Натомість ОСОБА_4 пояснив що дійсно вказане свідоцтво було ним отримано 16.11.2015 року, однак цьому предували певні обставини. А саме прагнення отримати кредит в «Райфайзен банк Аваль» під заставу свого садового будинку. Але здійснена ним в 2010 році прибудова до нього в офіційному порядку не булі введені в експлуатацію та для вирішення даного питання звернувся до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській обл. якою після проведення відповідного обстеження та перевірки документів, було видано Декларацію про готовність об»єкта до експлуатації. В подальшому дана Декларація разом з іншими правовстановлюючими документами на будинок та землю були надані до Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської обл.., якою було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Таким чином вважає, що вищевказаний садовий будинок н може бути визнаний спільною сумісною власністю подружжя, виходячи з того що він був придбаний до шлюбу з ОСОБА_2.

Допитана в якості свідка ОСОБА_5, пояснила, що спірний будинок був придбаний до одруження з ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що є сусідом ОСОБА_4 по дачі. Будинок був придбаний ОСОБА_4 в 2010 році з його перщою дружиною ОСОБА_6 і за ік вони перебудували будинок.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_4 сусіди по дачі, ОСОБА_4 знає ще з 2010 року, коли він купував дім з першою дружиною.Будинок був добудований в 2010 році.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК Українимістить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до п.23 Постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.07 р. про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя (далі - Постанова пленуму ВСУ №11 від 21.12.07 р.), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦКможуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

При поділі майна подружжя, яке належить їм на праві спільної сумісної власності вважається, що частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначене шлюбним договором або домовленістю між ними. Крім того, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За наявності підстав, суд своїм рішенням може збільшити частку дружини, чоловіка, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ст. 70 СК України).

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2641цс15.

Судом встановлено, що садовий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, хоча і був зареєстрований під час шлюбу з позивачем, але придбаний до шлюбу, тому даний будинок є особистою приватною власністю позивача за зустрічним позовом, оскільки він був придбаний до шлюбу, а саме в 2010 році. .

Таким чином, враховуючи те, що судом встановлено, що буднок придбався ОСОБА_4 в 2010 році., тому позовні вимоги за первісним позовом про поділ майна подружжя в частині визнання права власності на ? частки садового будинк, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, стягннення з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 податковий номер - НОМЕР_1 грошову компенсацію вартості її частки в садовому будинку, який находиться за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 473726,00 грн. задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що автомобіль BMW, моделі 730, 2006 року випуску. Номер шасі ( кузова, рами) № НОМЕР_4, тип ТЗ - легковий седан - В, колір - сірий, реєстраційний номер - НОМЕР_3 був придбаний 15.11.2013 року. Твердження ОСОБА_4, що кошти, за які був придбаний автомобіль, належали йому, суд не бере до уваги оскільки дане твердження не підкріплено жодним доказом.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 4 134 грн.

Керуючись статтями 10, 11, 77, 81, 141, 209, 259, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та розподіл спільного майна подружжя задовольнити частково:

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, зареєстрований 23.08.2013 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві про що складений відповідний актовий запис №1313.

Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 податковий номер - НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 податковий номер - НОМЕР_2 грошову компенсацію вартості її частки в транспортному засобі ВМV, моделі 730, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4, тип ТЗ - легковий седан - В, колір - сірий, реєстраційний номер - НОМЕР_3 в розмірі 178990,00 (сто сімдесят вісім тисяч дев'ятсот грн. 00 коп.)

В решті позову відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю - задовольнити частково:

Визнати за ОСОБА_4 податковий номер - НОМЕР_1 право власності на садовий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 67,1 кв.м.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 2370,10 (дві тисячі триста сімдесят гривень 00коп) судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: