Ленінський районний суд м.Харкова
14 серпня 2018р. Справа 621/743/18 Провадження №2/642/743/18
Суд у складі: Головуючого судді Секретаря Євтіфієв В.М.; Пшенична Т.М.;
За відсутності позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», якій заявив про розгляд справи за їх відсутності, відповідача ОСОБА_4, повідомленої про день та час розгляду справи;
розглянув у порядку спрощеного провадження справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, про стягнення боргу за договором кредиту,-
Звертаючись до суду позивач на підставі вимог ст.1050, 1054 ЦК України заявляє позовні вимоги до ОСОБА_4, а саме:
В обґрунтування заявленого змісту позовних вимог, позивач вказав, відповідно до укладеного договору №б/н від 12.07.2013р., відповідач отримав кредит у сумі 4000грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Згідно умов укладеного договору Договір складається з Заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. За вимогами статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
У порушенні зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.
Відповідач заперечень суду не надав.
Позивач на позові наполягав, що вказав в заяві наданої суду.
Судом в межах завалених позовних вимог, на підставі наданих доказів, встановлені наступні факти та обставини:
Сторонами було укладено кредитний №б/н від 12.07.2013р згідно з умовами якого позивач надав кредит у сумі 4000грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
- 3417.70грн. - заборгованість за кредитом;
- 2121.70грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.
Крім того, позивач відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил банківських послуг заявляє про:
- 500.00грн. - штраф (фіксована частина).
- 809.58 грн. штраф (відсоткова складова).
В обґрунтування суми заборгованості позивач наводить розрахунок.
Дослідив та оцінивши в сукупності докази матеріалів справи суд вважає:
За вимогами ст.ст. 11, 13 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори і інші правочини. Особа здійснює цивільні права і обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Статтею 549 ЦК України визначено: Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.
Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто - неналежне виконання.
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правої наслідки, встановлені договором або законом.
Крім того, відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язанні якщо він не приступив до його виконання або не виконав його в строк, встановлену договором або Законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Статтею 1050 ЦК України визначено: якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.
Отже, між сторонами існують права та обов'язку на підставі договору визначені ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредитні кошти (кредит) - позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Враховуючи встановлені обставини згідно наданих доказів, суд вважає, позивач зобов'язання за договором виконав належним чином у вигляді наданого кредитного ліміту платіжної картки відповідачу.
Наявна заборгованість за кредитом відповідача свідчить про порушення прав позивача, що визначено ст..610 ЦК України.
Таким чином, наявна заборгованість по оплаті передбачених договором платежів свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов'язань по договору, що дає право вимоги позивача та звернення до суду за захистом своїх прав.
У відповідності до договору, позичальник зобов'язаний повертати кредит щомісяця в строки визначені договором, тобто вчиняти дії в межах виконання договірних зобов'язань.
Вимогами статті 258 ч.1, 2 п.1 ЦК України визначено:
1. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
2. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог:
1) про стягнення неустойки (штрафу, пені);
У відповідності з Тарифами Банку, що додані позивачем до позовної заяви, було передбачено пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів у розмірі 100 гривень щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше. Так як умовами договору оплата кредиту та відсотків передбачено щомісяця, що відповідачем зроблено не було, є правомірним нарахування пені у розмірі 100 грн. щомісяця.
Таким чином, суд приймає розрахунок пені за1рік, зроблений представником позивача та вважає за необхідне стягнути з відповідача пеню в сумі 1200грн. ( 100 x 12 міс. =1200 грн.)
Проте, позивач, в обґрунтування своєї правової позиції, заявляє вимоги про стягнення неустойки у виді штрафу, в межах забезпечення прав за договором кредиту.
Суд вважає, необхідним відмовити позивачу у задоволені позову в частині стягнення штрафів в сумі 500,00 грн. ( фіксована частина) та 809.58 грн. ( процентна складова), оскільки вимога про одночасне стягнення і штрафу і пені, є подвійним стягненням, що суперечить ст.61 Конституції України.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.
Порушення відповідачем, своїх обов'язків за договором кредиту, є підставою вимог позивача про стягнення неустойки.
Вимогами статті 12 ч.3 ЦПК України визначено: Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 13 ч.1 ЦПК України визначено: Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У виконання вимог ст..ст.12, 13 ЦПК України відповідачем не спростовано наданих розрахунок позивача, щодо заборгованості за кредитним договором, а за таких обставин, суд вважає наданий позивачем розрахунок суми заборгованості, відповідає умовам договору.
Отже, сукупність досліджених доказів, щодо заборгованості відповідача перед позивачем в межах виконання умов договору, яки свідчать про невиконання умов договору з боку відповідача згідно наданого розрахунку заборгованості відповідача, відповідно до вказаних норм закону є підставою для часткового задоволення вимог.
Керуючись ст.11, 15, 62, 81, 169, 203, 213, 215, 223. 226, 263, 265, 282-284, 289, ЦПК України,
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_4, про стягнення боргу за договором кредит, задовольнити частково.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом який його ухвалив, за письмовою заявою ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення, яка повинна бути подана до Ленінського районного суду м.Харкова, протягом 30-ти днів з дня проголошення рішення суду.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі Апеляційна скарга на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення або виклику учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільно-процессуального кодексу України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області або через Ленінський районний суд м.Харкова.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: В.М.Євтіфієв