Справа № 212/7706/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Борис О.Н., з участю секретаря судового засідання Хазієвої Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, у порядку спрощеного провадження, в порядку ст.247 ч.2 ЦПК України, цивільну справу № 212/7706/17 2/212/674/18, за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Міський тролейбус» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, представник позивачів - адвокат ОСОБА_3, представник відповідача - Мамонов В.В., -

встановив:

У листопаді 2017 року позивачі звернулися до суду з позовом до Комунального підприємства «Міський тролейбус» (далі - КП «Міський тролейбус») про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначили, що ОСОБА_5, 25 серпня 2017 року, приблизно о 13.10 годині, в м. Кривий Ріг, по вулиці Мусоргського, керуючи транспортним засобом тролейбус ЮМЗ, державний номер НОМЕР_4, перед виїздом не забезпечила технічно справний стан транспортного засобу, не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою та технічним станом транспортного засобу, в результаті чого стався обрив головки токоприймача, яка впала на транспортний засіб марки «Шкода Октавія», державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження, чим порушила п.п. 2.3 а, 2.3 б ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.09.2017 року встановлено порушення ОСОБА_5 п.п. 2.3 а, 2.3 б ПДР України та визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 в момент ДТП перебувала у трудових відносинах з відповідачем та керувала транспортним засобом в силу своїх трудових обов'язків, з її вини було пошкоджено автомобіль,

який належить позивачу ОСОБА_1, просили суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 13515,00 грн. та моральну шкоду 3200 на користь ОСОБА_1 та 4000,00 грн. на користь ОСОБА_2, здійснити розподіл судових витрат.

Відповідач позов не визнав, скористався правом надання відзиву у порядку ст. 178 ЦПК України, виклавши заперечення проти позову.

Заперечення обґрунтовані тим, що завдання моральної шкоди не доведено належними та допустимими доказами. Наданими доказами неможливо визначити реальні збитки у розумінні ст. 22 ЦК України. Заявлений розмір судових витрат, які понесені та очікують понести позивачі, не підлягає стягненню, оскільки позовні вимоги поєднані в одній позовній заяві.

01.12.2017 року ухвалою судді було надано строк для усунення недоліків позовної заяви, поданої до суду 30.11.2017 року.

На виконання ухвали суду від 01.12.2017 року суду надана позовна заява 27.12.2017 року, за якою 29.12.2017 року відкрито провадження та призначено спрощений порядок позовного провадження.

02.02.2018 року розгляд справи відкладено, 23.02.2018 року, 21.03.2018 року у судовому засіданні оголошено перерву у зв'язку з неявкою відповідача.

17.04.2018 року оголошено перерву та надано час для ознайомлення позивачів та представника з відзивом на позовну заяву.

04.05.2018 року оголошено перерву за клопотання представника позивачів, 30.05.2018 року оголошено перерву у зв'язку з неявкою позивачів, 25.06.2018 року оголошено перерву за клопотанням позивачів.

01.08.2018 року до суду не прибули сторони, про час та місце розгляду сповіщені належним чином, причини неприбуття суду не повідомили.

У відповідності до ст. 279 ЦПК України суд заслухав усні пояснення сторін, дослідив докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини.

Суд встановив, що ОСОБА_5, 25 серпня 2017 року, приблизно о 13.10 годині, в м. Кривий Ріг, по вулиці Мусоргського, керуючи транспортним засобом тролейбус ЮМЗ, державний номер НОМЕР_4, перед виїздом не забезпечила технічно справний стан транспортного засобу, не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою та технічним станом транспортного засобу, в результаті чого стався обрив головки токоприймача, яка впала на транспортний засіб марки «Шкода Октавія», державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження, яким порушила п.п. 2.3 а, 2.3 б ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.09.2017 року встановлено порушення ОСОБА_5 п.п. 2.3 а, 2.3 б ПДР України та визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.10).

Звертаючись до суду з позовом, позивачі просили суд стягнути з відповідача спричинену діями його працівника ОСОБА_5 матеріальну та моральну шкоду у зв'язку з пошкодженням належного йому майна (а.с. позовна заява).

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частина 5 ст. 1187 ЦК України встановлює, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до змісту яких, майнова та моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

При цьому за змістом ст.ст. 1166, 1167 ЦК України підставою для відшкодування особою як майнової шкоди, так і моральної шкоди, є склад цивільного правопорушення, а саме: а) протиправна поведінка; б) шкода; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою; г) вина особи, яка завдавала шкоди, що встановлюється на підставі доказів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, чинній на момент розгляду справи, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України, чинній на момент розгляду справи, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, частина 46 ст. 81 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи, вказує на те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечувалося відповідачем факт завдання шкоди з вини ОСОБА_5

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Заявляючи вимогу про стягнення матеріальної шкоди, позивач послався на копію наряду - замовлення на 13515,00 грн. та копію рахунку на 13515,00 грн.

Разом з тим, жодних доказів реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, позивачем суду не надано.

Встановивши зазначені обставини та оцінивши докази, надані в обґрунтування заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки розмір заявленої матеріальної шкоди позивачем не доведено, а тому підстави для стягнення збитків в заявленому позивачем розмірі відсутні, оскільки наявність вини заподіювача шкоди за умови недоведеності розміру спричинених збитків не можуть бути підставою для стягнення збитків у визначеному позивачем розмірі.

Спростовуються матеріалами справи й доводи позивачів про визнання розміру заявлених ними збитків, оскільки відповідач заперечував проти позову, про що свідчить надане ним письмове заперечення на позов (а.с. 26-27).

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Враховуючи те, що жодних доказів позивачами на підтвердження факту спричинення моральної шкоди не надано, суд дійшов висновку про недоведеність заявлених позивачем в цій частині вимог, а його доводи, викладені в позові про наявність підстав для стягнення моральної шкоди, необґрунтованими.

За змістом ст.ст. 1166, 1167 ЦК України підставою для відшкодування особою як майнової шкоди, так і моральної шкоди, є склад цивільного правопорушення, а саме: а) протиправна поведінка; б) шкода; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою; г) вина особи, яка завдавала шкоди, що встановлюється на підставі доказів.

Суд вважає, що позивачами не було доведено сукупності вказаних обставин та не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували заявлені ним вимоги.

Так, в матеріалах справи міститься наряд-замовлення та рахунок, виданий ТзОВ «АСТ-КОМБІ» ( а.с.11-13), вартість відновлювального ремонту позивачем не вказана та не доведена, суд не володіє спеціальними знаннями в частині визначення вартості пошкоджень, належних доказів на підтвердження вартості відновлювального ремонту (висновок експерта, тощо) позивачем не надано, а отже вимоги в цій частині задоволенню не підлягають за недоведеністю.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Позивачами не доведено факт спричинення їм внаслідок ДТП моральної шкоди, тому враховуючи вищезазначене вимоги в цій частині теж не підлягають задоволенню за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 23,1166,1167,1172,1187 ЦК України, ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 274-279, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України суд,-

ухвалив:

У позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Міський тролейбус» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне найменування та ім`я сторін:

Позивачі: ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2,місце проживання за адресою: АДРЕСА_1; ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_3, місце проживання за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідач:Комунальне підприємство «Міський тролейбус», місцезнаходження за адресою: 50086, місто Кривий Ріг, вул. Дніпровське шосе, будинок 22, 5.

Повне рішення суду складено та підписано 07.08.2018 року.

Суддя: О. Н. Борис