Постанова

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 201/5000/16-ц

провадження № 61-12561св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 25 жовтня 2016 року у складі судді Демидової С. О. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня

2017 року у складі колегії суддів: Варенко О. П., Городничої В. С.,

Красвітної Т. П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпунктів 4, 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 18 липня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Укргазбанк» (далі - ВАТ «Укргазбанк»), правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у сумі 5 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,0 % річних строком до 17 липня 2008 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 18 липня 2007 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель і боржник відповідають як солідарні боржники.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору станом на 03 березня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 3 181,17 доларів США - заборгованість за кредитом та процентами; 177 522,94 грн - пеня, яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська

від 27 вересня 2011 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача 52 654,93 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Оскільки вказане судове рішення не виконано, позивач повторно звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська

від 25 жовтня 2016 року у задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що строк виконання зобов'язань за кредитним договором від 18 липня 2007 року сплинув

17 липня 2008 року, а до суду з даним позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся у квітні 2016 року, тобто із пропуском трирічного строку, передбаченого статтею 257 ЦК України.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня

2017 року рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська

від 25 жовтня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що проценти за користування кредитом входять до складу основного зобов'язання. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, а саме щодо стягнення пені. Кредитодавець, звернувшись з позовом у квітні 2016 року та посилаючись на положення статей 526, 527, 530, 554 ЦК України, не дотримався встановленого статтею 257 ЦК України строку для захисту його порушеного права.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ АБ «Укргазбанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі

1 388,28 доларів США та пені - 4 581,15 грн; стягнення солідарно з

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором - 1 792,89 доларів США та пені - 172 941,79 грн, а також судових витрат.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не мав підстав для застосування строку позовної давності, оскільки відповідач

ОСОБА_2 (боржник) в судовому засіданні відповідну заяву про застосування строку позовної давності не подавала. Вказана заява в суді першої інстанції була подана представником відповідача ОСОБА_3 (поручитель). Крім того, скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно визначили характер правовідносин сторін щодо нарахування процентів за кредитом і пені за неналежну сплату цих процентів, внаслідок чого неправильно застосували норму частини четвертої статті 267 ЦК України.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

06 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суди встановили, що 18 липня 2007 року між ВАТ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укргазбанк», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у сумі 5 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,0 % річних строком до 17 липня 2008 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 18 липня 2007 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх її зобов'язань в повному обсязі.

Відповідно до пункту 1.2 вказаного договору поруки поручитель і боржник відповідають як солідарні боржники.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яку банк просив стягнути солідарно з відповідачів, звернувшись до суду з позовом у травні 2011 року.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська

від 27 вересня 2011 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 18 липня 2007 року в сумі 52 654,93 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

22 лютого 2011 року Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська видав виконавчий лист про примусове виконання рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 вересня 2011 року, яке набрало законної сили 19 грудня 2011 року.

11 квітня 2012 року державний виконавець Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (далі - Індустріальний ВДВС Дніпропетровського МУЮ) виніс постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська 22 лютого 2012 року.

Однак вказане судове рішення про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 18 липня 2007 року не виконано, тому позивач знову звернувся до суду з даним позовом -

06 квітня 2016 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 03 березня 2016 року за кредитним договором існує заборгованість, з яких: прострочена заборгованість щодо сплати процентів за користування кредитом у розмірі 3 181,17 доларів США; пеня за неповернення кредиту - 76 002,67 грн; пеня за несплату процентів - 101 520,27 грн.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 1.1 банк надав позичальнику кредит на строк

з 18 липня 2007 року по 17 липня 2008 року, тобто строк кредитного договору закінчився 17 липня 2008 року.

Як вбачається з касаційної скарги та вказує позивач, предметом позову є виключно проценти, нараховані після 28 жовтня 2010 року, тобто нараховані після дати, станом на яку була стягнута заборгованість відповідачів рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 вересня 2011 року, а також пеня за несвоєчасну сплату саме цих нарахованих та не сплачених процентів.

У цій справі, позивач оскаржує рішення судів лише в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідачів процентів та пені.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою

статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Отже, зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 17 липня 2008 року позивач не міг такі проценти нараховувати.

Слід також зазначити, що вохоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Зокрема, факт заявлення відповідачами про застосування строку позовної давності не має правового значення у даній справі, оскільки не впливає на правильність вирішення спору по суті. Стягнення процентів поза межами строку дії договору, а також нарахування пені на несплачені проценти не відповідає вимогам чинного законодавства.

За таких обставин, вказівка на пропуск строку позовної давності в рішеннях судів щодо процентів не має правового значення. Висновок судівщодо процентів не впливає на правильність ухваленого по суті судового рішення, оскільки право на звернення із позовними вимогами про стягнення процентів за користування кредитом, нараховані після 17 липня 2008 року, та пені за несвоєчасну сплату цих процентів у позивача відсутнє.

В решті вимог висновки судів є правильними та відповідають обставинам справи, тому судові рішення в цій частині ухвалені відповідно до вимог закону.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням того, що внаслідок винесення Верховним Судом власного рішення результат по суті спору не зміниться, тому судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій слід залишити без змін на підставі статті 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 25 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області

від 01 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С. П. Штелик