АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4417/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Матійчук Г.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, треті особи: Прокуратура м. Києва, Прокуратура Чернігівської обл., Новозаводський районний суд м. Чернігова, Дніпровський районний суд м. Києва

за апеляційними скаргами представника Дніпровського районного суду м. Києва - Білокінь Катерини Миколаївни та представника Державної казначейської служби України - Пальчика ВіктораОлеговича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року,

встановила:

у жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України моральну шкоду в розмірі 28 800 грн., завданої йому незаконними діями Прокуратури Чернігівської обл., Прокуратури м. Києва, Новозаводського районного суд м. Чернігова, Дніпровського районного суду м. Києва.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 лютого 2018 р. позов було задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник Державної казначейської служби України - Пальчик В.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Представник третьої особи по справі - Дніпровського районного суду м. Києва - Білокінь К.М. також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального права та неповне з'ясування всіх обставин по справі.

В ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» закріплено, що у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &quзд;Голос України&q?дя; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 31.10.2015 його було затримано та пред'явлено йому підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ст. 349, ч. 3 ст. 27 ч. 2ст. 289 КК України. 02.11.2015 ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова відносно нього було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб. В подальшому ухвалами слідчих суддів Дніпровського районного суду м. Києва йому продовжувались терміни перебування під вартою. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 липня 2016 р. ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 16 червня 2016 р. було скасовано та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби. Постановою прокурора у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 було закрито у зв'язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Оскільки в результаті незаконного притягнення до відповідальності і перебування під арештом було принижено його честь і гідність, він був позбавлений можливості реалізувати свої бажання, загострились хронічні хвороби, через що зазнав душевних страждань та просив стягнути компенсацію моральної шкоди в розмірі 28 800 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 лютого 2018 р. позов було задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу було завдано моральної шкоди в результаті незаконних дій досудового розслідування.

Такий висновок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 23 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного і місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою КМ України від 03.08.2011 №845.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. В ст. 3 вказаного Закону закріплено, що відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у ч. 1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Відповідно до ч. 3 ст. 13 вказаного Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Оскільки кримінальне провадження відносно позивача було закрито у зв'язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи і вичерпанням можливостей їх отримати, він має право на відповідне відшкодування моральної шкоди.

Доводи, викладені представником відповідача ПальчикомВ.О. в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують. Так, в апеляційній скарзі представник відповідача посилається на те, що Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс та не несе відповідальності за дії органів державної влади. Однак, в ст. 43 БК України закріплено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно пунктів 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011(далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Казначейство України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Основними завданнями Казначейства України є: 1) внесення пропозицій щодо формування державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; 2) реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Казначейство України відповідно до покладених завдань: здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів; здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (п. 4 Положення).

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 7, ч. 2 ст. 23 БК України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. В ст. 25 БК України встановлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку.

Тому покладаючи відшкодування завданої позивачу моральної шкоди на державу, суд лише зобов'язує казначейство як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку.

Також неможливо погодитись з доводами представника відповідача щодо завищеного розміру компенсації моральної шкоди, оскільки такий розмір було визначено виходячи з розміру одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідство чи судом. Посилання на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 є безпідставним, оскільки зміни до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» не вносились, а тому моральна шкода визначена судом у мінімальному розмірі та виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Також є необґрунтованими доводи, викладені в апеляційній скарзі представника третьої особи по справі - Білокінь К.М. Зокрема, посилання на те, що підставою для такого відшкодування є лише звільнення від кримінальної відповідальності та постановлення виправдувального вироку, оскільки в ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачається відшкодування моральної шкоди у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Крім того, підставою для такого відшкодування є не факт скасування ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва про продовження строку утримання під вартою ухвалою Апеляційного суду м. Києва, або будь-які інші незаконні дії органів, що здійснюють досудове розслідування або суду, оскільки у випадках, зазначених у ч.1 ст. 1 вказаного Закону, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційні скарги представника Дніпровського районного суду м. Києва - Білокінь Катерини Миколаївни та представника Державної казначейської служби України - Пальчика ВіктораОлеговича залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 07 серпня 2018 року.

Головуючий

Судді