Постанова

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 1522/12582/12-ц

провадження № 61-9232св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,

правонаступник публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» - товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ»,

відповідач - ОСОБА_4,

представники відповідача: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» на рішення Апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Кравця Ю. І., Комлевої О. С., Журавльова О. Г., від 30 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2011 року публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 25 жовтня 2007 року між ним та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати останній кредит у розмірі 250 000, 00 доларів США, яка в свою чергу повинна була використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути його частинами в розмірах, у порядку та у строки, визначені кредитним договором, але не пізніше 25 жовтня 2027 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 свої зобов'язання належним чином не виконала та не здійснила повного виконання основного зобов'язання по поверненню кредиту і по сплаті процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим з 04 травня 2008 року у неї виникла прострочена заборгованість, яка станом на 26 квітня 2011 року становить 66 092,68 доларів США, ПАТ «ПУМБ» просило стягнути вказану суму на свою користь.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси, у складі судді Шенцевої О. П., від 18 червня 2012 року задоволено позовні вимоги ПАТ «ПУМБ». Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором № 5784866 від 25 жовтня 2007 року у розмірі 66 092, 68 долари США, де 47 045, 25 доларів США - несплачене тіло кредиту, а 19 047, 43 доларів США - несплачені проценти за користування кредитними коштами, а також пеню за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів у розмірі 6 969, 14 доларів США, штраф за порушення умов кредитного договору у розмірі 2 500, 00 доларів США та 3 % річних у розмірі 7 687, 77 доларів США, що підлягає сплаті у гривні за курсом НБУ станом на день платежу. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором не виконує у результаті чого існує заборгованість перед ПАТ «ПУМБ», тому кредитор вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом стягнення із боржника заборгованості у розмірі, визначеному згідно із наданим представником банку розрахунком.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2016 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким ПАТ «ПУМБ» відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що банком не доведено факт надання кредиту у сумі 47 079, 10 доларів США та отримання цієї суми коштів ОСОБА_4 за укладеною між сторонами додатковою угодою № 1 від 24 жовтня 2008 року.

У липні 2017 року товариством з обмеженою відповідальністю «АНСУ» (далі - ТОВ «АНСУ»), яке є правонаступником ПАТ «ПУМБ», подано касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2016 року.

У касаційній скарзі ТОВ «АНСУ» просить скасувати рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2016 року та залишити в силі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2012 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що апеляційний суд повно і всебічно не з'ясував обставини справи та дійшов необґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог. Додатковою угодою № 1 від 24 жовтня 2008 року до укладеного між сторонами кредитного договору від 25 жовтня 2007 року було лише змінено редакцію окремих його пунктів та зафіксовано залишок заборгованості, а зазначена сума - 47 079, 10 доларів США - є неповернутою сумою коштів, що залишилися після реалізації предмета іпотеки, однак вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевірялися та оцінка їм не надана.

26 грудня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

14 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

21 лютого 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

05 березня 2018 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

23 березня 2018 року представником ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подано заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в яких вона вказує на її необґрунтованість, безпідставність, а також зазначає про те, що банком не було надано відповідачу коштів на підставі додаткової угоди № 1 від 24 жовтня 2008 року, у зв'язку із чим спірний кредитний договір вважається розірваним. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду апеляційної інстанції без змін.

28 березня 2018 року представником ОСОБА_4 - ОСОБА_6 подано заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в яких він вказує на її необґрунтованість та безпідставність.

28 березня 2018 року представником ОСОБА_4 - ОСОБА_6 подано заву про відвід судді, яка входить до складу колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, Білоконь О. В.

28 березня 2018 року ухвалою Верховного Суду заяву представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 про відвід судді Білоконь О. В., яка входить до складу колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, від участі у розгляді касаційної скарги ТОВ «АНСУ» на рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2016 року у справі за позовом ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором визнано необґрунтованою. Заяву про відвід судді Верховного Суду Білоконь О. В. передано для вирішення суддіКасаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, який не входить до складу колегії суддів.Касаційне провадження у справі на час вирішення питання про відвід судді Верховного Суду Білоконь О. В. зупинено.

25 квітня 2018 року ухвалою Верховного Суду відмовлено представнику ОСОБА_4 - ОСОБА_6 у задоволенні заяви про відвід судді Верховного Суду Білоконь О. В. від участі у розгляді касаційної скарги ТОВ «АНСУ» на рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2016 року у справі за позовом ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

01 серпня 2018 року ухвалою Верховного Суду поновлено касаційне провадження у справі за позовом ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ТОВ «АНСУ» на рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2016 року.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судами встановлено, що 25 жовтня 2007 року між закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» (далі - ЗАТ «ПУМБ»), правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати останній кредит у розмірі 250 000,00 доларів США, які ОСОБА_4 зобов'язувалася використати за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повертати кредит частинами у розмірах, порядку та у строки, визначені кредитним договором (а. с. 12-18, 19-23).

24 жовтня 2008 року між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 25 жовтня 2007 року, згідно із якою змінено умови цього кредитного договору, зокрема, пунктом 1.1 вказаної додаткової угоди пункт 1.1 кредитного договору було викладено в наступній редакції: «1.1. банк зобов'язується надати позичальнику кредит у розмірі 47 079,10 доларів США на умовах цього договору, а позичальник зобов'язується сплатити проценти за користуванням кредитом та повернути кредит банку в порядку та у строки, обумовлені пунктом 1.2 цього договору» (а. с. 142-144).

Пунктом 3.5.7 кредитного договору від 25 жовтня 2007 року передбачено, що банк набуває право вимагати від позичальника дострокового повернення усієї суми кредиту або частини кредиту разом із нарахованими процентами, у тому числі, у разі затримання сплати частини кредиту та/або сплати процентів за користування кредитними коштами.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов спірного кредитного договору щодо сплати обов'язкових щомісячних платежів станом на 26 квітня 2011 року заборгованість ОСОБА_4 перед банком становить: 47 045, 25 доларів США - несплачене тіло кредиту, 19 047, 43 доларів США - несплачені проценти за користування кредитними коштами, пеня за порушення строків користування повернення кредиту та сплату процентів - 6 969, 14 доларів США, штраф за порушення умов кредитного договору - 2 500, 00 доларів США та 3 % річних - 7 687, 77 доларів США (а. с. 9-11).

Згідно із договором про відступлення права вимоги від 16 липня 2013 року ПАТ «ПУМБ» відступило ТОВ «АНСУ» свої права грошової вимоги, в тому числі й за укладеним 25 жовтня 2007 року із ОСОБА_4 кредитним договором (а. с. 119-126, 127-131).

Відповідно до заяви на видачу готівки від 25 жовтня 2007 року ОСОБА_4 отримала 250 000, 00 доларів США за кредитним договором від 25 жовтня 2007 року (а. с. 24). Даний факт ОСОБА_4 не оспорюється.

Суд апеляційної інстанції встановив, що матеріали справи не містять доказів виконання ПАТ «ПУМБ» умов кредитного договору після укладення додаткової угоди № 1, а саме надання ОСОБА_4 47 079, 10 доларів США кредиту, вказавши що заява про видачу готівки від 25 жовтня 2007 року є неналежним доказом у зв'язку із розбіжностями у зазначені дат та сум коштів.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (2004 року) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частинами другою, третьою статті 632 ЦК України передбачено, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Частиною першою статті 652 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 653 та статтею 654 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається.

У разі зміни договору, як зазначено в частині третій статті 653 ЦК України, зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватися і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Укладаючи кредитний договір, сторони домовилися, що банк зобов'язується надати позичальнику 250 000, 00 доларів США, при цьому додатковою угодою № 1 сторони висловили свою цілковиту згоду щодо зміни передбаченої кредитним договором суми кредиту у бік зменшення до 47 079, 10 доларів США.

Додаткова угода № 1 від 24 жовтня 2008 року не є окремим договором, а є угодою про внесення змін до кредитного договору № 5784866 від 25 жовтня 2007 року.

Виходячи з умов кредитного договору, зміна його ціни є зміною за взаємною і добровільною згодою сторін розміру тіла кредиту, а тому положення додаткової угоди до кредитного договору про встановлення іншого розміру наданого позичальнику кредиту у бік зменшення за згодою сторін не можна вважати наданням іншої, чергової суми коштів, оскільки за змістом статей 626, 653, 654 ЦК України при зміні умов договір зберігає свою силу та дію, але у зміненому вигляді, тобто із новими, зміненими умовами.

За таких обставин висновок апеляційного суду про необхідність надання кредитором підтверджень отримання коштів позичальником при укладенні додаткової угоди № 1 від 24 жовтня 2008 року до кредитного договору, яка є невід'ємною його частиною та за своє суттю фактично корегує ціну кредитного договору відповідно до певних його умов і тягне за собою набуття нового значення через зміну вже існуючого тексту новим текстом договору, є безпідставним та неправильним.

При цьому, відповідачем не доведено факту повернення на користь банку повної суми кредиту, отриманої 25 жовтня 2007 року.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги ПАТ «ПУМБ», місцевий суд обґрунтовано виходив із того, що між сторонами було укладено кредитний договір, на підставі якого відповідач отримала грошові кошти, порушивши умови договору, відповідач наданий кредит належним чином не погашала та не сплачувала проценти за користування ним, у зв'язку із чим, застосувавши норми статей 525, 526, 611, 1054 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що заборгованість за кредитом, передбачена його умовами, підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь позивача у розмірі, визначеному у розрахунку заборгованості, який відповідачем не спростований, у валюті отриманого кредиту - доларах США, що підлягає сплаті у гривні за курсом НБУ станом на день здійснення такого платежу.

Враховуючи те, що заперечення і доводи сторони відповідача зводяться значною мірою до того, що банком не надано підтверджень виконання своїх зобов'язань за додатковою угодою № 1 від 24 жовтня 2008 року до спірного кредитного договору у частині, що стосується надання позичальнику кредиту у розмірі 47 079,10 доларів США, про що вказано вище, а також з огляду на те, що пунктом 3.1.5 кредитного договору було передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати процентну ставку та на момент його укладення законодавчої заборони на такі дії не існувало, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2016 року скасувати.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2012 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В.Черняк