Справа № 215/5776/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі : головуючого, судді Коноваленка М.І.

секретар судового засідання - Махоня Н.Ю.

представник позивача - ОСОБА_1

представник відповідача - ОСОБА_2

розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду №7 у м. Кривому Розі,в порядку загального позовного провадження, в режимі відеоконференції з Київським апеляційним господарським судом м.Києва, цивільну справу за позовом Товаривства з обмеженої відповідальністю «Порше лізинг Україна» до ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності правочину,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» /далі ОСОБА_4/ звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності правочину, яким просять відшкодувати суму різниці у вартості автомобіля за його користування, яка станом на 03.04.2015 року становить 117 856 гривень, з підстав застосування наслідків недійсності правочину.

В обґрунтування позову вказує, що ОСОБА_4, згідно умов договору про фінансовий лізинг/далі Договір/ від 02.08.2012, передало в користування відповідачу автомобіль «ОСОБА_5 Седан», вартістю 17190 доларів США. Внаслідок не належного виконання умов Договору відповідачем, 20.12.2014, на підставі вчиненого нотаріусом виконавчого напису 06.02.2015р., автомобіль у відповідача було вилучено та повернуто ОСОБА_4. Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 20.02.2017, що частково змінено рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.11.2017, по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, та зустрічним позовом про визнання Договору недійсним та стягенні коштів, було встановлено нікчемність вказаного Договору. Згідно зі звітом №622 про оцінку транспортного засобу, складеного 03.04.2015, ринкова вартість транспортного засобу становить 286 280грн.05коп., еквівалент якої у іноземній валюті становить 12 176 доларів США, тоді як ОСОБА_4 придбало транспортний засіб у 2012, вартість якого становила у еквіваленті 17190 доларів США, тобто внаслідок користування відповідачем транспортним засобом у період з 02.08.2012 по 06.02.2015 вартість його значно знизилась. На підставі ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину, кожна зі сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, але коли одержане полягає у користуванні майном відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Тому вважають, щоб повернути ОСОБА_4 у первинний стан, відповідач повинен відшкодувати за користування майном різницю його вартості у розмірі 177 856грн.80коп., еквівалент якої у іноземній валюті становить 5013доларів 05 центів США.

Ухвалою суду від 08.02.2018 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому визнає факт укладання 02.12.2012 Договору лізингу з позивачем на визначених в Договорі умовах та його нікчемність, але не погоджується щодо стягнення з нього за користування транспортним засобом суми відшкодування різниці вартості автомобіля, яка станом на 03.04.2015 становить 117856 гривень, вважає такі вимоги безпідставними. За положеннями ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю, у тому числі і на погоджені сторонами умови, щодо вартості обєкта лізингу у сумі 17190 доларів США, як і інші умови, які не мають жодного юридичного значення. Також, вартість автомобіля на момент укладання Договору у 2012 році складала 139 410,9 грнивень, тоді, відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу, станом на 2015, - складає 319 264 гривень, тобто є більшою. Крім того, відповідно до Звіту про оцінку майна, встановлено ринкову вартість автомобіля у певний період, але зміна ринкової вартості не регулюється ст.261 ЦК України. Також позивач додатково заявив про застосування строку позовної давності у три роки, відповідно до ст.257 ЦК України, перебіг якого починається з моменту укладання нікчемного правочину (а.с.119-120).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, доповнивши, що перебіг строку позовної давності на його думку починається з моменту набрання законної сили рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області, яким було встановлено нікчемність правочину.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечує проти позову, підтвердив обставини викладені у відзиві на позов, доповнивши, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.11.2017, йому було відмовлено у зустрічному позові про визнання договору недійсним, стягнення коштів з ОСОБА_4, отриманих ними на виконання нікчемного Договору в сумі 105030,19грн., з моменту виконання нікчемного правочину, у даному випадку з 03.10.2012, коли було сплачено суму лізингових платежів в розмірі 3005,72грн., тому наполягає на розгляді клопотання щодо застосування судом строку позовної давності.

Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 02 серпня 2012 року між ОСОБА_3 та Товаривством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», було укладено договір фінансового лізингу № 000005539, з додатками до договору у вигляді загальних комерційних умов та графіку покриття витрат. ОСОБА_4 придбало та передало ОСОБА_3 предмет лізингу автомобіль «ОСОБА_6 - Седан», реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 17190 доларів США (а.с.11-30).

Відповідно до ч.2 ст.82 ЦПК України, обставини в цивільній чправі, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 20 лютого 2017 року встанволено, та підтверджено рішенням апеляційного суду Дніпропетровської від 20 листопада 2017 року, наступні обставини, а саме, встановлення нікчемності договору лізингу між сторонами за № 000005539 від 02 серпня 2012 року, отримання ОСОБА_4 предмета лізингу автомобіля «ОСОБА_6 - Седан», реєстраційний номер НОМЕР_1 в результаті акту опису та арешту, та грошові кошти від відповідача в сумі 105030,19грн., що сторонами при розгляді цієї справи визнається та підтверджено документально матеріалами справи (а.с.34-38, 148-150, 151-153).

Відповідно до вимог ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання його правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правовим висновком Верховного суду України, викладеного в Постанові від 29 березня 2017 у справі за №6-104цс 16 встановлено, що реституція, як спосіб захисту цивільного права (частина 1 статті 216 ЦК України), застосовується лише за наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним.

З вище наведеного слідує, що ОСОБА_4 одержало предмет лізингу автомобіль «ОСОБА_6 - Седан», реєстраційний номер НОМЕР_1 06.02.2015 року, ще до встановлення судом нікчемності договору, тобто є наявним факт повернення ОСОБА_4 предмета лізингу в належному стані, що також підтверджується актом опису та арешту. Оскільки позивач отримав автомобіль, то відсутні правові підстави відповідно до ст.216 ЦК України, щодо відшкодування вартості, яке здійснюється лише у разі неможливості такого повернення, а відшкодування у звязку зі зменшенням вартості предмета лізингу, на чому наполягає позивач, законодавством у даному випадку не передбачено.

Крім цього, слід зауважити, що визнано нікчемним Договір найму транспортного засобу, що передбачає за загальними приписами статті 759 ЦК України його використання за плату на певний строк, що також спростовує визначену позивачем правову позицію, щодо обовязку відповідача по відшкодуванню амортизаційних стягнень за користуванням транспортним засобом, тому як саме користування транспортним засобом за певну плату та умови такого користування прямо передбачені законом, які не були порушені відповідачем, що підтверджується отриманням позивачем від відповідача грошових коштів в сумі 105030,19грн., та їх добровільному не поверненні позивачу, у відповідності з вимогами ч.1 ст.216 ЦК України, щодо зобовязання повернення у разі недійсності правочину.

Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що жодних прав відповідачем стосовно позивача порушено не було, тому суд відмовляє позивачу в позові за його безпідставністю.

Також відповідачем було заявлено клопотання щодо застосування строку позовної давності до заявлених вимог позивачем, але враховуючи, що суд при розгляді справи по суті відмовив позивачу в позові, то таке клопотання обговоренню не підлягає.

Керуючись ст. 216, гл.58 ЦК Уукраїни, ст..ст. 10, 12, 81,82, 212-215, 227 228 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

В задоволені позову Товаривства з обмеженою відповідальністю «Порше лізинг Україна» до ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності правочину відмовити.

Копію рішення направити позивачу.

Рішення може бути оскаржене особами, які беруть участь у справі до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпопетровської області, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти -денний строк, з дня його проголошення. Так як в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03.08.2018.

СУДДЯ: