Постанова

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 300/592/16-ц

провадження № 61-21301св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія», ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Закарпатської області у складі колегії суддів: Куштана Б. П., Кожух О. А., Мацунича М. В. від 03 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» і ОСОБА_7 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що вони є дітьми ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. З 02 квітня 1997 року ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_7, за час якого в 2001 році він придбав дві квартири АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1, які пізніше були переплановані та об'єднані в одну трьохкімнатну квартиру за АДРЕСА_1. Указаний будинок із 1996 року будувався та знаходився на балансі товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія», через відсутність коштів в якого для завершення будівництва, між товариством та ОСОБА_7 було укладено договір про дольову участь, згідно з яким сім'я ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 вносила кошти на будівництво зазначеної квартири.

У зв'язку з браком коштів на виготовлення технічної документації ОСОБА_4 та ОСОБА_7 не зареєстрували право власності на спірну квартиру. ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 є спадкоємцями першої черги після померлого ОСОБА_4, але зареєструвати право власності на відповідну частку цієї квартири в порядку спадкування вони не можуть через відсутність правовстановлюючих документів.

На підставівикладеного просили суд визнати за ними в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 право власності на вказану квартиру - по 1/8 частці за кожним.

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області у складі судді Конепуда В. І. від 08 листопада 2016 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 задоволено.

Визнано за ОСОБА_5, ОСОБА_4 і ОСОБА_6 в порядку спадкування після померлого ОСОБА_4 право власності по 1/8 частці за кожним квартири АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_7 має право на 1/2 частину зазначеної квартири як дружина померлого ОСОБА_4, оскільки її було придбано за час шлюбу. Крім цього, вона успадкувала 1/8 частку спірної квартири після смерті чоловіка. ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 як спадкоємці першої черги за законом після смерті їхнього батька мають право (кожен із них) на 1/8 частину спадкової квартири, проте через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, оскільки дві квартири було переплановано в одну, отримати свідоцтво про право на спадщину не можуть.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 03 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено частково. Рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 08 листопада 2016 року скасовано й ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 не надали суду жодного доказу того, що нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно померлого, то звернення до суду з відповідним позовом є передчасним. При цьому лист Воловецької державної нотаріальної контори Закарпатської області від 21 листопада 2013 року не є доказом такої відмови нотаріуса.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 зверталися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, про що свідчить лист Воловецької державної нотаріальної контори Закарпатської області від 21 листопада 2013 року, проте через відсутність правовстановлюючих документів їм було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій. При цьому ОСОБА_5 звернулася до нотаріальної контори в межах визначеного законодавством строку.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

10 травня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 є спадкоємцями першої черги за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька позивачів - ОСОБА_4

Згідно з листом Воловецької державної нотаріальної контори Закарпатської області від 21 листопада 2013 року із заявами про прийняття спадщини вказаного спадкодавця звернулися: ОСОБА_7 (дружина), ОСОБА_4 (син), ОСОБА_6 (син) і ОСОБА_5 (дочка).

До спадкового майна належить половина квартири АДРЕСА_1, що належала на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_4 (померлому) та ОСОБА_7

Спадкування є перехід прав та обов'язків померлої фізичної особи до інших осіб (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на час смерті та не припинилися у зв'язку із нею.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Таким чином, для оформлення спадкових прав спадкоємцям вкладника необхідно протягом шести місяців з дня смерті вкладника звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини для отримання свідоцтва про право на спадщину.

При цьому визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судом роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 звернулись до Воловецької державної нотаріальної контори Закарпатської області із заявами про прийняття спадщини і не довели належними доказами наявність перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, то на час звернення до суду відсутні підстави для задоволення позову про визнання права власності на частки спірної квартири в порядку спадкування.

Посилання касаційної скарги на положення статті 392 ЦК України не спростовують законність рішення апеляційного суду, оскільки позивачі не були і не є власниками спірної квартири і не втрачали документи про право власності на квартиру.

Таким чином, доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність рішення апеляційного суду не впливають, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 03 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

О.В.Білоконь

Є.В.Синельников