Постанова

Іменем України

30 липня 2018 року

м. Київ

справа № 303/5473/13-ц

провадження № 61-36007св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідачі: Івановецька сільська рада Мукачівського району Закарпатської області, Державне підприємство «Закарпатгеодезцентр», ОСОБА_6, Управління Держгеокадастру у Мукачівському районі Закарпатської області,

третя особа - Державна інспекція сільського господарства у Закарпатській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_4 та її представника - ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 04 вересня 2017 року у складі судді Мацунича М. В.,

ВСТАНОВИВ :

У пункті 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до Івановецької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, Державного підприємства «Закарпатгеодезцентр», ОСОБА_6, Управління Держгеокадастру у Мукачівському районі Закарпатської області, третя особа - Державна інспекція сільського господарства у Закарпатській області, про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, державних актів на право власності на земельну ділянку та скасування їх державної реєстрації.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 січня 2014 року заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відмову від позовних вимог в частині визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування задоволено. Провадження у справі в цій частині закрито.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 04 вересня 2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_4 та її представника - ОСОБА_7 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 січня 2014 року відмовлено з підстав, передбачених частиною третьою статті 297 ЦПК України 2004 року.

Апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою, виходив із того, що ними пропущено строк апеляційного оскарження судового рішення майже на 3,5 роки та не наведено поважних причин пропуску такого строку, тому його поновлення буде суперечити принципу юридичної визначеності.

У вересні 2017 року ОСОБА_5, ОСОБА_4 та її представник - ОСОБА_7 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просять скасувати оскаржуване судове рішення та передати справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не надав належної оцінки тому, що копію оскаржуваної ухвали районного суду вони не отримували, а про її існування ОСОБА_5 стало відомо тільки 31 травня 2017 року. Вважають, що ними було наведено поважні причини пропуску строку апеляційного оскарження ухвали місцевого суду, а суд безпідставно не поновив їм такий строк.

Посилаються на те, що оскаржувана ухвала місцевого суду є незаконною та її необхідно скасувати, а суд апеляційної інстанції фактично позбавив їх права апеляційного оскарження, що є порушенням положень статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що ухвалою судді Апеляційного суду Закарпатської області від 13 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 та її представника - ОСОБА_7 було залишено без руху у зв'язку з неповажністю причин пропуску строку апеляційного оскарження та надано апелянтам строк - тридцять днів з дня отримання копії зазначеної ухвали для наведення інших підстав для поновлення строку.

Така процесуальна дія суду передбачена частиною третьою статті 297 ЦПК України 2004 року.

На виконання вказаної ухвали особи, які подали апеляційну скаргу, надіслали до апеляційного суду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження судового рішення, у якому зазначали, що копію оскаржуваної ухвали вони не отримували, а довідались про її існування тільки після ознайомлення ОСОБА_7 з матеріалами справи - 31 травня 2017 року. Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 не являється фахівцем у галузі права, тому не міг захистити їх права належним чином, а самі вони є пенсіонерами, необізнаними у галузі права та не могли собі дозволити найняти адвоката. Також вказували на незаконність оскаржуваної ухвали місцевого суду.

Дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доводам вказаного клопотання, апеляційний суд обґрунтовано визнав причини пропуску строку апеляційного оскарження неповажними та відмовив у відкритті апеляційного провадження, врахувавши значний термін пропуску такого строку (майже 3,5 роки), а також практику Європейського суду з прав людини щодо забезпечення судами принципу юридичної визначеності.

Відповідно до вимог частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, встановлених ст. 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Згідно з положеннями статті 129 Конституції України однією з основоположних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня

2004 року, «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня

2010 року).

Отже, висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону та узгоджуються з нормами права, які судом правильно застосовані, а посилання касаційної скарги на те, що особам, які її подали, стало відомо про існування ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 січня 2014 року тільки 31 травня 2017 року спростовується матеріалами справи.

Апеляційний суд правильно зазначив, що посилання заявників на їх необізнаність у юриспруденції та те, що їхній представник не був фахівцем у галузі права, не можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 10 ЦПК України 2004 року) та кожна особа, яка бере участь у справі, сама визначає свою процесуальну поведінку, особливо зважаючи на значний термін пропуску такого строку - майже 3,5 років, замість 5 днів.

Доводи касаційної скарги щодо незаконності ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 січня 2014 року колегією суддів до уваги не беруться, оскільки вказане судове рішення не було предметом перегляду апеляційним судом і не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.

Посилання касаційної скарги на положення статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції не спростовує висновків апеляційного суду та необхідності дотримання вимог ЦПК України, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини щодо забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності, а також положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якими судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.

Таким чином доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_4 та її представника - ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 04 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк