Постанова

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 766/13377/16-ц

провадження № 61-18710св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

стягувач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області ЗикОльга Вікторівна,

третя особа - ОСОБА_3,

розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, підписану представником Зик Ольгою Вікторівною, на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 14 листопада 2016 року у складі судді: Дорошинської В. Е., та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 14 грудня 2016 року у складі суддів: Полікарпової О. М., Базіль Л. В., Воронцової Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

В обґрунтування скарги посилався на те, що рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 26 лютого 2014 року стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 781410,75 грн.

На виконання зазначеного рішення 22 травня 2014 року було видано виконавчий лист № 666/8115/13-ц, який 04 жовтня 2016 року повторно пред'явлено банком на примусове виконання до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (далі - Дніпровського ВДВС м. Херсона), однак повідомленням державного виконавця від 11 жовтня 2016 року було відмовлено у прийнятті на виконання виконавчого документа, з тих підстав, що стягувач не сплатив авансовий внесок відповідно до статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції від 05 жовтня 2016 року.

Вважав такі дії державного виконавця неправомірними, оскільки на момент подачі до установи зв'язку заяви про відкриття виконавчого провадження, а саме станом на 04 жовтня 2016 року, редакція Закону «Про виконавче провадження» не містила норм, якими б передбачалось повернення виконавчого документа стягувачу у разі, якщо останній не надав підтвердження сплати авансового внеску. Авансування не було обов'язковим.

Банк просив суд визнати незаконними дії державного виконавця Дніпровського ВДВС в м. Херсоні Головного територіального управління юстиції у Херсонській області ЗикО. В. щодо винесення повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання ВП № 52588709 від 11 жовтня 2016 року незаконними та скасувати вказане повідомлення.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14 листопада 2016 року залишеною без змін скарга ПАТ «Дельта Банк» задоволена. Визнано незаконним повернення стягувачу виконавчого документа без виконання державним виконавцем Дніпровського ВДВС м. Херсона та скасовано повідомлення про повернення від 11 жовтня 2016 року.

Ухвали судів мотивовані тим, що вирішуючи питання про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець мав керуватись положеннями Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час направлення стягувачем відповідної заяви, тобто станом на 04 жовтня 2016 року, які не вимагали сплати авансового внеску. При цьому апеляційний суд вказав, що колегія суддів вважає безпідставними доводи банку про те, що станом на 07 жовтня 2016 року попередня редакція Закону України «Про виконавче провадження», якою не передбачалась обов'язкова сплата авансового внеску при пред'явленні виконавчого документа до виконання, втратила чинність, оскільки стягувач подав виконавчий лист і відповідну заяву саме під час дії попередньої редакції Закону.

У січні 2017 року Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області подав касаційну скаргу, уточнену в березні 2017 року, підписану представником ЗикОльгою Вікторівною, в якій просить оскаржені рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Суди при вирішенні справи не врахували, що станом на 07 жовтня 2016 року попередня редакція Закону України «Про виконавче провадження», якою не передбачалась обов'язкова сплата авансового внеску при пред'явленні виконавчого документа до виконання, втратила чинність; застосування процесуальних норм до виконавчих дій унеможливлено; державний виконавець був зобов'язаний керуватись новим Законом України «Про виконавче провадження» в редакції від 05 жовтня 2016 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 жовтня 2017 року справа призначена до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 26 лютого 2014 року стягнуто на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 781 410,75 грн. На підставі вказаного рішення суду 22 травня 2014 року видано виконавчий лист.

Суди встановили, що 04 жовтня 2016 року представником ПАТ «Дельта Банк» направлено через ХД УДППЗ «Укрпошта» на адресу Дніпровського ВДВС м. Херсона заяву про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом.

11 жовтня 2016 року державним виконавцем Дніпровського районного ВДВС м. Херсона винесено повідомлення про повернення без прийняття на виконання вказаного виконавчого документа у зв'язку з тим, що стягувач не підтвердив сплату авансового внеску відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, який набрав чинності 05 жовтня 2016 року.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (GLOBA v. UKRAINE, № 15729/07, § 27, ЄСПЛ, від 05 липня 2012 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 766/13703/16-ц зроблено висновок, що вирішуючи питання про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець мав керуватись положеннями Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час направлення стягувачем відповідної заяви, тобто станом на 04 жовтня 2016 року, яка не вимагала сплати авансового внеску.

Відповідно до частини другої статті 387 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи) у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час направлення стягувачем заяви про відкриття виконавчого провадження) не передбачалося повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року.

Згідно пункту 8 частини четвертої статті 4 Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.

Встановивши, що стягувач звернувся 04 жовтня 2016 року до Дніпровського ВДВС м. Херсона із заявою про відкриття виконавчого провадження, і на момент звернення не передбачалося повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, суди зробили обґрунтований висновок про задоволення скарги.

Згідно частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. Хоча й апеляційний суд в оскарженій ухвалі застосував статті 5, 255 ЦК України, що не підлягали застосуванню, про те це не вплинуло на прийняття правильного по суті та законного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені ухвали постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права. Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені ухвали без змін.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, яка підписана представником Зик Ольгою Вікторівною, залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 14 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило