Постанова

Іменем України

11 липня 2018 року

м. Київ

справа № 755/15614/15-ц

провадження № 61-4786 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року у складі судді Арапіної Н. Є. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Панченка М. М., Волошиної В. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позовних вимог зазначило, що 29 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір

№ 77.1/АА-01394.08.2, відповідно до умов якого відповідачу відкрито невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 123 488,00 грн, строком до 29 липня 2015 року із сплатою 19,00 процентів річних за користування кредитом.

Посилаючись на те, що відповідач не виконує зобов'язання за кредитним договором щодо погашення заборгованості за кредитом, у зв'язку з чим станом на 18 червня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 3 984 378,96 грн, що складається з: суми поточної заборгованості за кредитом у розмірі 1 469,70 грн, суми простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 117 558,46 грн, суми поточної заборгованості за процентами по кредиту у розмірі 1 115,28 грн, суми простроченої заборгованості за процентами по кредиту у розмірі 81 235,98 грн, загальної суми пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості у розмірі 3 652 661,17 грн, загальної суми трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості у розмірі 18 755,28 грн, загальної суми інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості у розмірі 111 583,09 грн, позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Родовід Банк» про визнання кредитного договору недійсним.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2017 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Родовід Банк» про визнання кредитного договору недійсним залишено без розгляду.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 77.1/АА-01394.08.2 від 29 липня 2008 року у розмірі 376 492,11 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі

49 983,40 грн, заборгованості по процентам у розмірі 82 351,26 грн, пені у розмірі 132 334,66 грн, інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 37 737,47 грн, інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості по процентам у розмірі 62 175,20 грн, трьох процентів річних у розмірі 11 910,12 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ «Родовід Банк» звернулося до суду за захистом своїх порушених прав з пропуском трирічного строку позовної давності, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом підлягають задоволенню частково. З урахуванням спеціальної позовної давності в один рік для пені, суд дійшов висновку, що пеня на суму заборгованості за кредитом та процентами підлягає стягненню за період з

13 серпня 2014 року по 13 серпня 2015 року. Зважаючи на те, що сума нарахованої пені значно перевищує суму самого боргу за кредитом та процентів за користування ним, суд зменшив розмір пені. З урахуванням зменшення суми заборгованості за кредитом, суд здійснив перерахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ПАТ «Родовід Банк» відхилено, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з відсутності підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про застосування трирічного строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, та однорічного строку позовної давності до вимог про стягнення пені.

У грудні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга

ПАТ «Родовід Банк», у якій заявник просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року і ухвалу Апеляційного суду

м. Києва від 29 листопада 2017 року, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували позовну давність до вимог про стягнення заборгованості за кредитом та пенею, оскільки строк виконання договору спливає 29 липня 2015 року, а тому, ураховуючи, що за зобов'язаннями з визначеними строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливу строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України), строк позовної давності за відповідними вимогами не сплинув. З огляду на зазначене, заявник вважав, що інфляційні втрати та три проценти річних повинні бути стягнуті з

ОСОБА_1 в повному обсязі.

Стверджував, що суди попередніх інстанцій також неправильно застосували положення статті 551 ЦК України, оскільки якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Аналогічна позиція викладена у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2012 року № 10-1390/0/4-12.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

За змістом частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши законність та обгрунтованість оскаржуваних рішень в межах доводів касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновки судів попередніх інстанцій не спростовують.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 29 липня 2008 року між

ВАТ «Родовід Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 77.1/АА-01394.08.2, відповідно до умов якого відповідачу відкрито невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму у розмірі 123 488,00 грн, строком до 29 липня 2015 року, із сплатою

19 процентів річних за користування кредитом.

Згідно заяви на видачу готівки № 1367-35 від 29 липня 2008 року, ПАТ «Родовід Банк» перерахувало відповідачу кошти у розмірі 123 488,00 грн.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з пунктом 3.1.1 кредитного договору позичальник зобов'язаний, починаючи з місяця наступного за звітним, щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитом у сумі 1 470,10 грн та нарахованими процентами, шляхом внесення грошових коштів готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок банку.

Пунктом 3.6 кредитного договору установлено, що за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів позичальник зобов'язаний сплачувати банку пеню за кожний день прострочення у розмірі 1,6 процента від суми простроченої заборгованості.

Відповідно до статей 526, 530, 610 та частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, загальна сума заборгованості відповідача станом на 18 червня 2015 року становить

3 984 378,96 грн, з яких: сума поточної заборгованості за кредитом - 1 469,70 грн, сума простроченої заборгованості за кредитом - 117 558,46 грн, сума поточної заборгованості за процентами по кредиту - 1 115,28 грн, сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту - 81 235,98 грн, загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості у розмірі 3 652 661,17 грн, загальна сума трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості у розмірі 18 755,28 грн, загальна сума інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості у розмірі 111 583,09 грн.

18 серпня 2017 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття

257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається, установлено, що ОСОБА_1 взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 29 липня 2015 року, сплачуючи її частинами, щомісячними платежами, в сумі 1 470,10 грн, до 10 числа (включно) кожного календарного місяця, та сплачувати нараховані проценти за користування кредитом.

Оскільки умовами договору установлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу.

Отже, у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

Судами установлено, що останній платіж за кредитним договором по сплаті тіла кредиту ОСОБА_1 здійснив 10 жовтня 2008 року, а по процентам -

22 травня 2013 року. З позовом до суду банк звернувся 13 серпня 2015 року.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, урахувавши установлений законом строк позовної давності, час звернення до суду й час виникнення прострочення сплати чергових платежів за кредитом та подану відповідачем заяву по застосування строку позовної давності, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту за період з 13 серпня 2012 року по 18 червня 2015 року (з урахуванням періоду нарахування заборгованості згідно позовних вимог) у розмірі

49 983,40 грн.

Відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-160цс14.

Ураховуючи зазначене, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку, що пеня підлягає нарахуванню лише за останні 12 місяців перед зверненням позивача до суду, тобто за період з 13 серпня 2014 року по

13 серпня 2015 року, що складає 291 903,06 грн від суми простроченої заборгованості за кредитом та 480 931,36 грн від суми простроченої заборгованості за процентами.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Посилання в касаційній скарзі на неправильне застосування судами попередніх інстанцій статті 551 ЦК України є безпідставними, оскільки сума пені значно перевищувала суму боргу за кредитом та процентами за користування кредитом, а тому, виходячи із засад розумності і справедливості, судами обгрунтовано було зменшено розмір пені до суми безпосередньої заборгованості за кредитними зобов'язаннями, з 777 834,42 грн до

132 334,66 грн.

Касаційна скарга не містить доводів щодо неправильного проведення судами попередніх інстанцій перерахунку заборгованості за кредитом, по процентам, трьох процентів річних та інфляційних втрат, а тому судові рішення в цій частині у касаційному порядку не переглядаються (стаття 400 ЦПК України).

Інші доводи касаційної скарги не впливають на законність та обгрунтованість рішення судів першої та апеляційної інстанцій, фактично зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанції правильно визначено характер правовідносин, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик