Справа № 2/593/17/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2018 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої-судді Данилів О.М.

при секретарі Паньків М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережанах справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен БанкАваль» до ОСОБА_4 та третьої особи на стороні відповідача - приватного нотаріуса Бережанського районного нотаріального округу Хрущ Даниїли Степанівни про визнання майна іпотекою банку, відновлення відомостей у Державному реєстрі іпотек щодо заборони відчуження та зобов 'язання укладення додаткової угоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач Публічне акціонерне товариство «Райффайзен БанкАваль» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та приватного нотаріуса Бережанського районного нотаріального округу Хрущ Даниїли Степанівни про визнання майна іпотекою банку, відновлення відомостей у Державному реєстрі іпотек щодо заборони відчуження та зобов 'язання укладення додаткової угоди.

В обгрунтування поданого позову вказав, що 12 жовтня 2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_4 був укладений Кредитний договір № 014/09-02/1163/05 згідно якого Банк надав відповідачці кредит у сумі 29 400 дол. США строком до 11 жовтня 2025 року із сплатою 12,5% річних, а відповідачка зобов'язалася належним чином використати вказані кошти та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також : сплатити проценти за користування кредитом, комісію згідно умов договору та тарифів кредитора і виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені договором.

В забезпечення належного виконання відповідачкою умов вищевказаного кредитного договору між кредитором та ОСОБА_4 19 жовтня 2005 року було укладено Договір застави майнових прав зареєстрований за номером 3964 ( Договір застави), згідно з яким виконання зобов'язань за Кредитним договором забезпечено квартирою АДРЕСА_2, майнові права на яку належать ОСОБА_4 за Договором про участь у фінансуванні житлового будівництва від 4 жовтня 2005 року, та яка перейде у власність ОСОБА_4 після вводу будинку до експлуатації, який планується до 01 грудня 2006 року на підставі Договору про участь у фінансуванні житлового будівництва від 4 жовтня 2005 року.

Згідно із положенням статті 4 Закону України «Про заставу» предметом застави можуть бути майно та майнові права. Предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення. Предметом застави може бути майно, яке стане власністю заставодавця після укладення договору застави. Відповідно до частини 4 статті 16 Закону України «Про іпотеку» після завершення будівництва будівля (споруда), житловий будинок або житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.

Згідно п. 40 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року, якщо предметом іпотеки є об'єкт незавершеного будівництва, то по закінченні його будівництва іпотека зберігає силу, і її предметом є будівля споруда, зведена в результаті завершення будівництва.

А так як відповідно до інформаційної довідки № 84867625 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна позивачу стало відомо, що квартира перейшла у приватну власність ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про приватну власність серії НОМЕР_1, що видане 17 лютого 2009 pоку виконавчим комітетом Бережанської міської ради Тернопільської області, однак ОСОБА_4 не надала Банку документи для оформлення змін до договору застави і реєстрації обтяження предмету іпотеки, як це передбачено законодавством та у зв'язку з вказаними діями, іпотекодержатель позбавлений можливості задоволення своїх вимог за кредитним договором, так як, порушуючи Договір застави та чинне законодавство, ОСОБА_4 не уклала Додаткову угоду до Договору застави щодо передачі в заставу банку збудованої нерухомості, майнові права на яку є предметом застави.

На підставі вищевикладеного Банк вважає, що квартира АДРЕСА_3, є предметом застави згідно Договору застави від 19 жовтня 2005 pоку, укладеного між AT «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4, тому звернувся до суду із вимогою до ОСОБА_4 та приватного нотаріуса Бережанського районного нотаріального округу Хрущ Даниїли Степанівни про визнання зазначеного майна іпотекою банку, відновлення відомостей у Державному реєстрі іпотек щодо заборони відчуження та зобов 'язання ОСОБА_4 укладення додаткової угоди.

В судове засідання представник позивача Публічного акціонерного товариства «Райффайзен БанкАваль» не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задоволити.

Відповідачка ОСОБА_4 позову не визнала, після оголошеної судом перерви подала суду заяву про розгляду справи у її відсутності, просила відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог за їх безпідставністю, подала суду відзив на позов та свої письмові пояснення, у яких зазначила, що 12 жовтня 2005 року між нею та позивачем Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» був укладений Кредитний договір № 014/09-02/1163/05, згідно якого Банк надав їй кредит у сумі 29 400 дол. США строком до 11 жовтня 2025 року із сплатою 12,5% річних. В забезпечення виконання умов кредитного договору між нею та кредитором 19 жовтня 2005 року було укладено договір застави - майнові права на квартиру АДРЕСА_2

Протягом вказаних років вона належним чином сплачувала борг по договору кредиту та 17 лютого 2009 року, набувши право власності на здану в експлуатацію квартиру, яка знаходиться за вищевказаною адресою, далі продовжувала виконувати кредитні зобов"язання.

Згідно п. 40 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 рокуАДРЕСА_4, залишається предметом застави відповідно до договору застави. Вищевказане не оспорюється і підтверджується самим позивачем у поданій ним позовній заяві. Посилання позивача на невиконання нею умов договору кредитування та застави не відповідає дійсності, оскільки Банку ще з 2009 року відомі зміни щодо статусу належної їй квартири, що підтверджується наданими ним суду інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, інших реєстрів. У поданому відзиві на позов відповідачка також вказує, що позивач, обгрунтовуючи зазначені вимоги, сам собі суперечить. Оскільки сам підтверджує, що квартира і надалі залишається під заставою Банку і одночас наполягає на укладенні додаткової угоди на підтвердження цього факту. Відповідачка також не погоджується із вказаним позовом із тих підстав, що належна їй квартира і надалі залишається у реєстрі обтяжень без згоди іпотекодержателя, тобто позивача, вона, будучи її власником, не може вчиняти будь-які дії, окрім як користуватися нею, а для укладення додаткових угод, як цього вимагає позивач, необхідно понести додаткові витрати, яких у неї немає. Вона не заперечувала проти укладення цих додаткових угод за рахунок позивача, чи хоча б коли при укладенні цих угод сторони несли б витрати у рівних частинах, однак банк проігнорував її прохання. Крім цього, у поданому відзиві на позов відповідачка вказала, що при пред`явлені позову позивачем невірно зазначено спосіб захисту цивільних прав і обов`язків, як примусове виконання обов`язку в натурі", оскільки предметом позову є не майнове право, ним не ставиться питання щодо звернення стягнення на об`єкт застави чи перехід його у власність іпотекодержателя, а позивач намагається покласти на неї обов`язок укласти дублюючу угоду щодо предмета застави, а така його вимога не грунтується на законних підставах, оскільки договір застави є чинним і на даний час.

Третя особа на стороні відповідача Хрущ Даниїла Степанівна в судове засідання також не з`явилася, подала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, у якій просила залишити позовні вимоги позивача без задоволення за їх безпідставністю, оскільки належна відповідачці квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 і надалі є під арештом і відповідачка без відома Банку не має можливості її відчужити, тобто права позивача не порушені. Відповідачка, уклавши із позивачем в 2005 році кредитний договір, регулярно сплачує позивачу кредитні кошти та крім того, вона у 2009 році, набувши право власності на квартиру, не мала наміру ухилятися від їх сплати та, маючи у власності квартиру, за дев"ять років не намагалася уникнути сплати кредитних коштів чи у будь-який спосіб реалізувати майно. Укладення додаткових угод, як це вимагає позивач, це зайві суттєві витрати, які ляжуть на відповідачку. Їй відомо, що відповідачка з метою врегулювання вказаного питання і з врахуванням її майнового стану та наявну інфляцію, порівнюючи із датою отримання нею кредитних зобов"язань, зверталася до керівництва ПАТ «Райффайзен БанкАваль» та просила взяти витрати на себе по укладенню додаткових договорів, які вимагає Банк, однак він її прохання проігнорував.

Суд, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги усні та письмові пояснення учасників процесу, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, взявши до уваги письмовий відзив на позов відповідачки, вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен БанкАваль» слід залишити без задоволення, виходячи із таких підстав.

Відповідно до ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Із роз"яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси ( ст. 4 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Судом встановлено, що 12 жовтня 2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_4 був укладений Кредитний договір № 014/09-02/1163/05 згідно якого Банк надав відповідачці кредит у сумі 29 400 дол. США строком до 11 жовтня 2025 року із сплатою 12,5% річних, а відповідачка зобов'язалася належним чином використати вказані кошти та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також : платити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені договором.

В забезпечення належного виконання умов відповідачкою Кредитного договору між Кредитором та ОСОБА_4 19 жовтня 2005 року було укладено Договір застави майнових прав, зареєстрований за номером 3964 ( Договір застави), згідно з яким виконання зобов'язань за Кредитним договором забезпечено квартирою АДРЕСА_2, майнові права на яку належать ОСОБА_4 за Договором про участь у фінансуванні житлового будівництва від 4 жовтня 2005 року, та яка перейде у власність ОСОБА_4 після вводу будинку до експлуатації, який планується до 01 грудня 2006 року на підставі Договору про участь у фінансуванні житлового будівництва від 4 жовтня 2005 року.

Судом також встановлено, що відповідачка, уклавши із позивачем 2005 році кредитний договір, регулярно повертала позивачу кредитні кошти та крім того, вона у

2009 році, набувши право власності на заставну квартиру, за дев`ять років не намагалася уникнути сплати кредитних коштів чи у будь-який спосіб реалізувати заставне майно.

Вищевказане підтверджується письмовими поясненнями відповідачки, третьої особи та оглянутими в судовому засіданні документами, а саме: кредитним договором № 014/09-02/1163/05, що був укладений між сторонами 12 жовтня 2005 року; договором про участь у фінансуванні житлового будівництва на 2005 рік від 4 жовтня 2005 року; договором застави майнових прав від 19 жовтня 2005 року; свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, що було видане 17 лютого 2009 року виконавчим комітетом Бережанської міської ради Тернопільської області та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, який був виданий 17 лютого 2009 року Бережанським ОКМБТІ.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

І хоч згідно представлених сторонами документів видно, що належна відповідачці квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, прийнята в експлуатацію та відповідачка ОСОБА_4, отримавши в лютому 2009 року документи, які свідчать про її право власності на цю квартиру, протягом дев`яти років з дня набуття власності на неї, не намагалася у будь-який спосіб її відчужити та протягом тринадцяти років сплачувала позивачу кредитні кошти про що свідчить представлений позивачем та оглянутий у судовому засіданні розрахунок боргу, та крім цього, на день розгляду справи в суді майнові права на належну відповідачці квартиру і надалі є заставним майном Банку у зв`язку з чим відповідачка без відома Банку не має можливості її відчужити, оскільки у п.2.3 укладеного 19 жовтня 2005 року між сторонами договору застави майнових прав зазначено, що при частковому виконанні заставодавцем забезпечених заставою зобов"язань, застава зберігається в повному обсязі, тобто судом встановлено, що права позивача не порушені, а тому немає необхідності зобов`язувати відповідачку укладати дублюючі угоди, як про це просить позивач, в зв`язку з чим заявлені позовні вимоги ПАТ«Райффайзен БанкАваль» слід залишити без задоволення.

На підставі вищенаведеного та керуючись Законом України «Про іпотеку», ст. ст. 15, 16, 526, 530, 572, 574, 586, 589, 590, 593, 1050 ЦК України, Постановою № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст. ст. 4, 12, 19, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, кредитним договором № 014/09-02/1163/05, що був укладений 12 жовтня 2005 року; договором про участь у фінансуванні житлового будівництва на 2005 рік від 4 жовтня 2005 року; договором застави майнових прав від 19 жовтня 2005 року, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Райффайзен БанкАваль» до ОСОБА_4, третьої особи на стороні відповідача - приватного нотаріуса Бережанського районного нотаріального округу Хрущ Даниїли Степанівни про визнання майна іпотекою банку, відновлення відомостей у Державному реєстрі іпотек щодо заборони відчуження та зобов 'язання укладення додаткової угоди відмовити за їх безпідставністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення терміну на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бережанського

районного суду Тернопільської області Данилів О.М.