Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 314/2053/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Капітонов Є.М.
Провадження № 22-ц/778/18/18 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковська А.В.,

Кримської О.М.,

за участю секретаря Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3, Приватне акціонерне товариство « Страхова компанія «Арсенал страхування» на заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ «СК «Арсенал страхування», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову посилається на те, що 24.10.2014 року приблизно о 05-00 годині ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1 на 280 км+862 м автодороги Харків - Сімферополь, не врахував дорожньої обстановки, відповідно не відреагував на її зміну, не витримав безпечну швидкість руху, допустив занос автомобіля з причепом «Бджілка», державний номер НОМЕР_11 та скоїв наїзд на металеве огородження, в результаті чого транспортний засіб отримав пошкодження, чим порушив п.п. 2.3 (б), 12.1 Правил Дорожнього руху України. ОСОБА_4 рухався на належному йому автомобілі НОМЕР_2, у зустрічному для ОСОБА_5 напрямку руху зі швидкістю приблизно 60 км/год з увімкненим ближнім світлом фар (в напрямку м. Запоріжжя - м. Харків). Внаслідок виїзду транспортного засобу під керуванням ОСОБА_5 на зустрічну смугу руху, відповідач ОСОБА_5 створив перешкоди іншим учасникам дорожнього руху. ОСОБА_4 був полишений технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем НОМЕР_1.

За наслідками ДТП співробітниками ДАІ були складені протоколи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Постановою від 14 листопада 2014 року Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_3 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.. Постановою від 15.07.2015 року Вільнянського районного суду Запорізької області справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 закрита внаслідок відсутності в його діях ознаку адміністративного правопорушення.

Внаслідок зазначеної ДТП автомобілю НОМЕР_3 були завдані пошкодження вартість яких оцінена в сумі 117205, 61 грн.

Оскільки позивач вважає, що порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 цивільно-правова відповідальність якого за шкоду, заподіяну третім особам застрахована, знаходиться у прямому зв'язку з отриманими пошкодженнями належного позивачу автомобіля просив стягнути з ПАТ « Страхова компанія « Арсенал Страхування» на його користь майнову шкоду в розмірі 50 000 грн., з ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 67755.61 грн. та судовий збір в розмірі 1177.56 грн.

Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_4, відшкодування майнової шкоди в розмірі 49 000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, відшкодування майнової шкоди в розмірі 67 755,61 грн.

В решті позовних вимог - відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3, ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4 і стягуючи на його користь із ПАТ «Страхова компанія « Арсенал Страхування» 49000 грн., а з ОСОБА_3 67755.61 грн. на відшкодування матеріальної шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24.10.2014 року, суд першої інстанції дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 57-60, 212 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи, а також установивши повно обставини справи, правильно виходив із доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог у вказаному розмірі та наявності правових підстав для відшкодування позивачу завданої внаслідок ДТП матеральної шкоди саме в межах ліміту цивільно-правової відповідальності за мінусом франшизи зі «Страхової компанії « Арсенал Страхування» та різницю між фактичним розміром шкоди і страховою сумою з ОСОБА_3 , який є винною особою в скоєнні ДТП.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 24.10.2014 року приблизно о 05-00 годині ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1 на 280 км+862 м автодороги Харків - Сімферополь, не врахував дорожньої обстановки, відповідно не відреагував на її зміну, не витримав безпечну швидкість руху, допустив занос автомобіля з причепом «Бджілка», державний номер НОМЕР_11 та скоїв наїзд на металеве огородження, в результаті чого транспортний засіб отримав пошкодження, чим порушив п.п. 2.3 (б), 12.1 Правил Дорожнього руху України.

Одночасно із зазначеною подією ОСОБА_4 рухався на належному йому автомобілі НОМЕР_4 у зустрічному для ОСОБА_3 напрямку руху з увікненим ближнім світлом фар в напрямку м. Запоріжжя-м. Харків. Внаслідок виїзду транспортного засобу під керуванням ОСОБА_3 на зустрічну смугу руху, відповідач ОСОБА_3 створив перешкоди іншим учасникам дорожнього руху в результаті чого відбулося зіткнення автомобіля « ОРЕL АSTRA CLASSIK» з автомобілем ГАЗ 2105, державний номер НОМЕР_5.

Зазначені обставини підтверджуються схемою дорожньо-транспортної пригоди та фото таблицею до неї.

За наслідками дорожньо-транспортної пригоди співробітниками ДАІ були складені протоколи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 та відносно ОСОБА_4

Постановою від 14 листопада 2014 року Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області (справа № 320/11402/14-п) ОСОБА_5 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Постановою від 15.07.2015 року Вільнянського районного суду Запорізької області (справа № 314/6484/14-ц) справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 закрита внаслідок відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

При цьому судом встановлено, що 24.10.2014 року приблизно о 05 год. 00 хв. Водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_6, НОМЕР_7 на 281 км +892 км автодороги Харків-Сімферополь не врахував дорожньої обстановки, відповідно не реагував на її зміну, не витримав безпечну швидкість руху, допустив занос автомобіля з причепом та здійснив наїзд на металеве огородження, при цьому водій ОСОБА_3 допустив наїзд на зустрічну смугу руху, перекривши її таким чином, чим створив перешкоди іншим учасникам дорожнього руху. З фото таблиці та схеми дорожньо-транспортної пригоди вбачається, що ОСОБА_3 у порушення вимог п. 9.10(а) Правил дорожнього руху України не встановив знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортному засобу в населених пунктах і 40 м поза ними. Крім того, як засвідчили у судовому засіданні ОСОБА_4 та свідок ОСОБА_6, водій ОСОБА_3 у порушення вимог п.9.9 (е) Правил дорожнього руху після скоєння дорожньо-транспортної пригоди не увімкнув аварійну світлову сигналізацію.

Згідно з висновком судово-технічної експертизи № 224/15 від 24.06.2015 року вбачається, що у даній дорожньо-транспортній ситуації для забезпечення безпеки дорожнього руху водій автомобіля «Опель астра класик», д/н НОМЕР_8, ОСОБА_4 повинен був керуватися вимогами п.п.12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України. З урахуванням наданих вихідних даних не є можливим вирішити питання чи мав водій автомобіля «Опель астра класик», д/н НОМЕР_8 ОСОБА_4 технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем НОМЕР_9, НОМЕР_7, з моменту виявлення перешкоди для руху.

При цьому суд першої інстанції при розгляді адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 прийшов до висновку, що незважаючи на факт встановлення у діях ОСОБА_4 невідповідності вимогам Правил Дорожнього руху України, не доведеним суд вважає наявність причинного зв'язку між порушенням ОСОБА_4 вимог п. 2.3 Правил дорожнього руху за фактом дорожньо-транспортної пригоди, оскільки у разі виконання водієм автомобіля ГАЗ 2105,д/н НОМЕР_9 з причепом «Бджілка» ОСОБА_3 вимог п.п.9.9 (е), 9.10 (а) Правил дорожнього руху України та встановлення відповідних попереджувальних сигналів, не виключається можливість своєчасного виявлення водієм ОСОБА_4 перешкоди та вжиття заходів, передбачених п.12.3 Правил дорожнього руху України, щодо зупинки автомобіля або безпечного об'їзду перешкоди.

Вищезазначені постанови набрали законної сили.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, вина позивача ОСОБА_7 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди не доведена, та є недоведеною наявність причинного зв'язку між порушенням ОСОБА_4 п. 2.3 Правил дорожнього руху України та наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Водночас, цією ж постановою встановлено, що саме водій ОСОБА_3 допустив наїзд на зустрічну смугу руху, перекривши її таким чином, чим створив перешкоди іншим учасникам дорожнього руху. У порушення вимог п. 9.10(а) Правил дорожнього руху України не встановив знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортному засобу в населених пунктах і 40 м поза ними, після скоєння дорожньо-транспортної пригоди не увімкнув аварійну світлову сигналізацію.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю НОМЕР_10, що належить позивачеві завдано пошкодження вартість яких оцінена в сумі 117205, 61 грн. (Звіт №25 від 24.01.2015).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Згідно роз'яснень викладених в п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ України від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (№ 1961-IV) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом встановлено, що 29.03.2014 між Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал страхування» та ОСОБА_3 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до якого розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000,00 гривень, франшиза - 1000,00 грн.

За визначенням ст. 12 Закону № 1961-IV розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо обґрунтованості суми матеріального збитку.

За змістом ст. 10 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої істанції, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи, встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зауважує на тому, що його вина в заподіянні збитків автомобілю позивача не встановлена, то і цивільно-правова відповідальність не настала. Крім того, просив призначити у справі судову авто-технічну експертизу

На виконання ч. 4 ст. 10 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи, ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 18 квітня 2017 року призначено судову авто-технічну експертизу.

Згідно висновку експерта № 2046-16 від 30 листопада 2017 року вбачається, що у даній дорожньо-транспортній ситуації водію автомобіля «Опель астра класик» ОСОБА_4 для забезпечення безпеки дорожнього руху необхідно було діяти відповідно до вимог п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, вирішити експертним шляхом питання чи мав водій автомобіля «Опель астра класик» ОСОБА_4 технічну можливість запобігти дорожньо-транспортну пригоду, а також визначити чи є в діях водія автомобіля «Опель астра класик» ОСОБА_4 невідповідності до вимог Правил дорожнього руху України, які б могли знаходитись у причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, не надається можливим, про що викладено в дослідницькій частині. Якщо вирішити в умовній формі, чи мав водій ОСОБА_4 технічну можливість запобігти ДТП, виходячи з відстані 8-9 метрів, на якій водій ОСОБА_4 спереду, на його смузі для руху, побачив автомобіль з причепом, то водій ОСОБА_4 не мав технічної можливості зупинити автомобіль «Опель астра класик» до місця наїзду (що регламентовано вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України) і знаходився в аварійній ситуації, про що викладено в дослідницькій частині. Тому оцінка дій водія ОСОБА_4 може бути дана судом самостійно. Експерт зазначив, що у даній дорожньо-транспрортній ситуацію, водію автомобіля « ГАЗ-21052 з причепом « Бджілка» ОСОБА_3 для забезпечення безпеки дорожнього труху необхідно було діяти відповідно до вимог п. 12.1, 9.9 е), 9.10.а) Правил дорожнього руху України. У наданих на дослідження матеріалах справи відсутні вихідні дані, щодо розміщення на проїзній частині, після зіткнення автомобіля « ГАЗ-2105» з причепаом « Бділка» з металевим огородженням ( після ДТП», знаку аварійної зупинки. Оскільки у наданих на дослідження матеріалах справи відсутні об'єктивні вихідні дані, вирішити експертним шляхом питання, чи були у причинному зв'язку дії водія ОСОБА_3 з зіткненням автомобіля «Опель астра класик» та автомобіля ГАЗ 2105 з причепом «Бджілка», не надається можливим.

Статтею 212 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції задовольняючи частково позов на підставі доказів, поданих сторонами, та належним чином оцінивши їх ( ст. 212 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи), врахувавши положення ст. ст. 1187, 1194 ЦК України, ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дійшов до правильного висновку про те, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_3, належний позивачу автомобіль отримав механічні пошкодження, відтак цивільно-правову відповідальність за заподіяну шкоду повинен нести саме ОСОБА_3, як володілець джерела підвищеної небезпеки і повинен сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою сумою, яка згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданого ПАТ «Страхова компанія «Арсенал», не може перевищувати 49 000 грн., яку повинна відшкодувати саме страхова компанія.

При цьому суд правильно зазначив, що постановою суду у справі про адміністративне правопорушення встановлена відсутність вини саме ОСОБА_4 у вчиненні ДТП, та будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вини останнього, у вчиненні ДТП сторонами не надано.

Оскаржуване судове рішення суду першої інстанції містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам ст. ст. 213-215 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи щодо законності й обґрунтованості.

Докази та обставини, ні які посилаються скаржники в своїх апеляційних скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про відсутність вини ОСОБА_3 в скоєнні ДТП зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, фактичні обставини справа та наявні докази оцінені судом першої інснції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогм матеріального та процесуального права.

Отже, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, судове рішення є законним і обґрунтованим, ухвалене із додержанням норм матеріально та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, Приватне акціонерне товариство « Страхова компанія «Арсенал страхування» залишити без задоволення.

Заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 вересня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10.08. 2018 р.

Головуючий Судді: