Постанова

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 520/4116/16-ц

провадження № 61-3767св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідачі: ліквідаційна комісія Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеської області,

представники Головного управління Національної поліції в Одеській області: Яслик Ганна Іванівна, Левенець Анатолій Васильович,

представники Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області: Павлов ВолодимирОлександрович, Костюк Михайло Анатолійович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 червня 2017 року

у складі судді Васильків О. В. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області

від 13 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Журавльова О. Г., Кравця Ю. І.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі - ГУ НП в Одеській області), Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (далі - ГУ ДКС України в Одеській області) про відшкодування моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів досудового розслідування.

Позовна заява мотивована тим, що вона є потерпілою у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 187 КК України.

Зазначила, що в ході проведення огляду місця події було проведено вилучення майна повного товариства «Ломбард» «Совєтський» Рязанцева і компанія».

Вилучивши майно та в подальшому незаконно його утримуючи, в період з

26 грудня 2013 року по 10 листопада 2015 року слідчий слідчого відділу Суворовського районного відділу Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (далі - Суворовського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області) такими діями перешкоджав діяльності вказаного ломбарду, залишивши її без роботи та заробітної плати. Оскільки вона несе матеріальну відповідальність за майно, яке не було повернуто, у зв'язку із чим не змогла звільнитися та отримати трудову книжку для подальшого працевлаштування.

Також вказувала на те, що 10 листопада 2015 року в ході повернення майна, воно не було повернуто у повному обсязі.

Ураховуючи викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_2 просила суд стягнути з Держаного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на її користь 20 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та судовий збір.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 червня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_2 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішення районного суду мотивовано тим, що ОСОБА_2 було докладено значних зусиль для повернення майна, вилученого 26 грудня 2013 року. Крім того, приймаючи до уваги невиконання працівниками правоохоронних органів вимог законодавства щодо вчасного повернення такого майна, а також тяганину щодо розгляду звернень позивачки, суд визнав доведеними обставини наявності душевних страждань, яких вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою працівників правоохоронних органів щодо неї та майна ломбарду. Однак розмір моральної шкоди, визначений у позовній заяві суд вважав завищеним, тому на користь ОСОБА_2 стягнув 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. При цьому суд керувався і Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», й статтями 23, 1174 ЦК України.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2017 року апеляційну скаргу ГУ ДКС України в Одеській області відхилено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 червня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_2 була завдана відповідачами моральна шкода, тому вважав, що районний суд на законних підставах стягнув моральну шкоду саме у розмірі 10 тис. грн, оскільки розмір моральної шкоди, визначений позивачкою, був завищеним.

У касаційнійскарзі ГУ ДКС України в Одеській області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права. ГУ ДКС України в Одеській області є окремою юридичною особою, самостійно несе відповідальність за своїми зобов'язаннями, ніяких прав та законних інтересів ОСОБА_2 не порушувала. Посилалось на те, що стягнення з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України моральної шкоди у розмірі 10 тис. грн призведе до нецільового використання бюджетних коштів саме ДКС України, оскільки кошти, які виділяються на утримання органів ДКС України, як окремих юридичних осіб та суб'єктів господарювання, на цілі, визначені чинним законодавством України, не можуть бути стягнуті на користь інших осіб. Зазначало, що ОСОБА_2 не підтвердила факт заподіяння їй моральної шкоди у розмірі, вказаному у позовній заяві, та не довела обставин, за яких ця шкода була їй заподіяна.

У березні 2018 року ОСОБА_2 подала до суду заперечення на касаційну скаргу, у якому зазначала про те, що рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими, а скаргу вважала необґрунтованою й просила її відхилити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У частині першій статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Суди попередніх інстанцій встановили, що 26 грудня 2013 року слідчим слідчого відділу Суворовського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області за заявою

ОСОБА_2 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008049 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 187 КК України.

26 грудня 2013 року слідчим слідчого відділу Суворовського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі -

СВ Суворовського ВП ГУ НП в Одеській області) було проведено огляд місця події та складено відповідний протокол, в якому встановлено, що в ході огляду було вилучено: окуляри; два фрагменти слідів пальців рук; касова книга; ноутбук; печатка; касовий апарат.

Постановою слідчого СВ Суворовського ВП ГУ НП в Одеській області

від 26 вересня 2016 року встановлено, що ОСОБА_2 є потерпілою у кримінальному провадженні № 0008049 від 26 грудня 2013 року

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 187 КК України. Оскільки, відповідно до статті 55 КПК України потерпілим в даному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної та майнової шкоди. Права і обов'язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого, у зв'язку із чим у ОСОБА_2 наявний статус потерпілої у вказаному провадженні.

Також судами встановлено, що 02 червня 2015 року ОСОБА_2 зверталася до СВ Суворовського ВП ГУ НП в Одеській області з клопотанням про повернення майна, вилученого 26 грудня 2013 року працівниками правоохоронних органів, так як вона є матеріально відповідальною особою за майно повного товариства «Ломбарду «Совєтський». Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 23 червня 2015 року частково задоволено скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб Суворовського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області при розгляді клопотання у кримінальному провадженні

№ 0008049 та визнано протиправною бездіяльність посадових осіб СВ Суворовського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області; зобов'язано посадових осіб СВ Суворовського ОМУ ГУ МВС України в Одеській області розглянути відповідно до вимог статті 220 КПК України клопотання ОСОБА_2, подане 02 червня 2015 року.

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2015 року задоволено скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого слідчого відділу Суворовського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, та зобов'язано СВ Суворовського

РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області повернути ломбарду «Совєтський» в особі ОСОБА_2 вилучене майно під час огляду місця події від 26 грудня

2013 року, а саме: касову книгу, ноутбук, печатку, касовий апарат.

Вилучене майно під час огляду місця події від 26 грудня 2013 року тривалий час не поверталося позивачці, у зв'язку із чим остання зверталася до суду із скаргою. Так, ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси

від 16 жовтня 2015 року скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого

СВ Суворовського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області, яка полягає у невиконанні ухвали про повернення тимчасово вилученого майна, задоволено та зобов'язано СВ Суворовського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області виконати ухвалу суду від 18 вересня 2015 року та повернути ОСОБА_2 вилучене майно.

10 листопада 2015 року згідно особистої розписки ОСОБА_2 отримала

від слідчого майно, що належить ломбарду «Совєтський», а саме: касову книгу, ноутбук, печатку, касовий апарат.

Після вчинення кримінального правопорушення 26 грудня 2013 року та вилучення того ж дня майна ломбарду «Советський», ОСОБА_2, неодноразово звертаючись із заявами, клопотаннями та скаргами до правоохоронних органів, лише 10 листопада 2015 року отримала вилучене майно.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 130 ЦПК України 2004 року якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Згідно із частиною першою статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до статті 43 БК України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Державна казначейська служба України та її територіальні органи здійснюють казначейське обслуговування Державного бюджету України, а не уособлює Держаний бюджет України або державу.

Статтею 23 БК України визначено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Відповідно до пункту 23-1 статті 2 БК України єдиний казначейський рахунок - рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (Державній казначейській службі України), у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на те, що Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області не уособлює Державний бюджет України чи Державну казначейську службу України, а є окремою юридичною особою, яка не може нести відповідальність за неправомірні дії чи бездіяльність інших установ, підприємств або державних органів. Крім того, ОСОБА_2, звертаючись до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, не заявляла жодної вимоги.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2, суди ототожнили Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області з Державним бюджетом України та з особою, яка спричинила шкоду, що суперечить матеріалам справи та нормам чинного законодавства України.

Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не застосовується, а спірні правовідносини врегульовуються загальними нормами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Фактично підставою для застосування вказаного виду відповідальності є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, складові якого у сукупності надають право на відшкодування завданої шкоди (шкода, протиправна поведінка, причинно-наслідковий зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою).

Органи поліції не належать до суб'єктів відповідальності за нормами

статей 1173, 1174 ЦК України, у зв'язку із тим, що не мають статусу органів, які реалізують надані державою функції і повноваження у сфері управління, однак такими органами є державні адміністрації та органи місцевого самоврядування.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а відповідно до статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових/службових обов'язків.

Таким чином, при встановлені дійсного спричинення шкоди ОСОБА_2 стягнення повинно проводитись не з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, а з рахунків винних органів, як розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів, рахунки яких відкриті в територіальному органі Державної казначейської служби України (тобто, безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти бюджетних установ).

Отже, окремі юридичні особи, в тому числі, Головне управління Національної поліції в Одеській області, самостійно несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями, є розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та шкода, у разі дійсного її заподіяння, повинна відшкодовуватись з рахунків таких органів, тобто за рахунок бюджетів, передбачених для вказаних органів, а останні зобов'язані вжити всіх заходів щодо забезпечення відповідних асигнувань.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи судові рішення у справі, дійшли передчасного висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_2, оскільки судом першої інстанції належним чином не встановлено причинно-наслідкового зв'язку між діями Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області та погіршенням нормальних життєвих зв'язків, ускладненням родинних відносин та погіршенням стану здоров'я ОСОБА_2

Ураховуючи викладене, суди не вирішили питання про склад осіб, які повинні брати участь у справі, не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи рішення у справі, неправильно застосували норми матеріального права, порушивши норми процесуального права. Тому судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої

статті 411 ЦПК України є підставою для їхнього скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк