Справа № 450/138/17 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/783/1546/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 березня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 52 165,16 грн. та 1280,00 грн. судових витрат.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 52 165, 16 грн. заподіяної матеріальної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1 280, 00 грн. понесених витрат на правову допомогу та стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 640, 00 грн. судового збору.

Рішення судув апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що після вчинення ДТП він намагався відшкодувати заподіяну ним шкоду, а саме: повністю сплачував витрати на лікування ОСОБА_6, добровільно, без будь-якого примусу, а після смерті ОСОБА_6 взяв на себе повністю всі витрати на її поховання, таким чином позовна вимога про стягнення витрат на лікування померлої є безпідставною. Крім цього, як вбачається із змісту підстав та предмету позову, позивач звернувся з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, незважаючи на те, що він не був визнаний потерпілим у кримінальному провадженні № 0001490, а тому вважаючи на відсутність такого статусу у ОСОБА_4 він не вправі звертатися з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином. Апелянт вважає, що позивачем пропущено встановлений чинним законодавством строк позовної давності, оскільки дорожньо - транспортна пригода, в результаті якої дружині позивача, ОСОБА_6, було заподіяно тяжких тілесних ушкоджень, від яких в подальшому вона померла, мала місце ще 04 грудня 2013 року, тому саме з цього дня позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права, а також про особу, яка його порушила. Тобто, саме із 04 грудня 2013 року почався перебіг трирічного строку позовної давності, який сплив 04 грудня 2016 року. Проте, з даним позовом ОСОБА_4 звернувся 19.01.2017 року, тобто, з пропуском встановленого трирічного строку для звернення до суду з позовною заявою. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішенням Апеляційного суду Львівської області від 28.12.2016 року з ПАТ «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_4 стягнуто 15263 грн. 68 коп. відшкодування витрат на ліки та лікарські засоби, розмір яких становив на суму 67428,84 грн., то з відповідача слід стягнути різницю між затраченою сумою витрат та сумою, відшкодованою СК «Провідна», яка складає 52165,16 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.04.2014 року ОСОБА_2, 04 грудня 2013 року, приблизно о 19 год., керуючи автомобілем „Мерседес Бенц" д.р.н. НОМЕР_1 та рухаючись ним по автодорозі «Західний об"їзд м. Львова» у напрямку до м. Пустомити зі сторони м. Яворів, при проїзді її ділянки в районі 4 км + 400 м., що поблизу с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області, грубо порушив вимоги Розділу 1 п. п. 1.2, 1.5, 1.10; Розділу 2 п.п. 2.3 б), д); Розділу 12 п. 12.1, 12.3, Розділу 18 п. 18.4 Правил Дорожнього Руху України, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав у встановлених межах безпечної швидкості із урахуванням дорожньої обстановки та стану транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, із моменту виявлення небезпеки руху, яка виникла з початку гальмування невстановленого досудовим розслідуванням транспортним засобом перед нерегульованим пішохідним переходом, який рухався попереду нього, своєчасно не застосував гальмування, а прийняв рішення об'їхати його ліворуч, у результаті чого виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, які знаходились на нерегульованому пішохідному перехресті. Внаслідок порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України ОСОБА_2 сталася ДТП, в результаті якої пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, ОСОБА_6 отримала тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя та здоров'я в момент спричинення. У результаті ДТП ОСОБА_6 отримала тяжкі тілесні ушкодження і 16 травня 2014 року, не приходячи до свідомості, померла. Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 квітня 2014 року, що набрав законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Загибла внаслідок ДТП ОСОБА_6 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4, від шлюбу мають сина - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ОСОБА_10 на момент вчинення ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна».

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 28.12.2016 року, залишеним без змін ухвалою ВСС України від 08.11.2017 року, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» - задоволено частково. Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_4 15263 грн. 68 коп. відшкодування витрат на ліки та лікарські засоби, а також 2030 грн. 04 коп. інфляційних втрат, 152 грн. 64 коп. три відсотки річних, а загалом 17446 (сімнадцять тисяч чотириста сорок шість) грн. 36 коп., у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідно до ст. ст. 1167, 1168 та 1200 ЦК України, якщо деліктне зобов'язання виникло із факту смерті фізичної особи, кредиторами можуть бути чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі), діти (усиновлені), особи, що проживали однією сім'ю з особою, яка померла. Зазначені особи, як кредитори, мають право вимагати від боржника відшкодування витрат, пов'язаних з лікуванням потерпілого, який в подальшому від отриманих травм помер. (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 20 січня 2016 року по справі № 6-2808цс15).

З врахуванням вищенаведеного безпідставними та необґрунтованими є доводи апелянта про відсутність у позивача права на звернення до суду за захистом своїх прав у зв'язку з ненаданням йому статусу потерпілого у кримінальному провадженні.

Згідно з ч.2 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 28.12.2016 року, яке набрало законної сили, встановлено, що витрати на лікування ОСОБА_6 в сумі 67428,84 грн., які складаються з витрат на ліки та лікарські засоби, підтверджуються відповідними чеками та призначеннями.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 до ПрАТ «СК «Провідна», суд апеляційної інстанції виходив з передбаченого в договорі страхування цивільно - правової відповідальності ліміту відповідальності у розмірі 100000.00 грн., врахував розмір страхової виплати дитині ОСОБА_9 на відшкодування шкоди, як утриманцю померлої 70120.32 грн., яка сторонами не оспорювалась, а також розмір виплаченого відшкодування моральної шкоди в розмірі 14616 грн., а тому стягнув на користь ОСОБА_4 з ПрАТ «СК «Провідна» 15263.68 грн. на відшкодування витрат на ліки та лікарські засоби.

І оскільки рішенням Апеляційного суду Львівської області від 28.12.2016 року стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_4 15263 грн. 68 коп. відшкодування витрат на ліки та лікарські засоби, а розмір витрат, понесених ОСОБА_4 на лікування складав суму 67428,84 грн., то суд першої інстанції вірно стягнув з відповідача на користь позивача різницю між затраченою сумою витрат та відшкодованою СК «Провідна» сумою коштів, яка складає 52165,16 грн.

Відповідач ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, не заперечував розміру витрат на ліки та лікарські засоби у сумі 67428,84 грн., стверджуючи про те, що саме він надавав такі кошти на лікування ОСОБА_6 та передав її батькам 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим, відповідач, стверджуючи про те, що саме він надавав кошти на придбання ліків та лікарських засобів для лікування ОСОБА_6, яка протягом досить тривалого часу знаходилася у лікарні, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження оплати саме ним придбання ліків та лікарських засобів, в матеріалах справи відсутні відомості про оплату відповідачем лікування та ліків для ОСОБА_6, а передача батькам ОСОБА_6 50000.00 грн. на відшкодування моральної шкоди не ототожнює понесення відповідачем витрат на придбання ліків та лікарських засобів, а відтак доводи апелянта про те, що саме він надавав кошти на лікування, є голослівними, не підтвердженими належними та допустимими доказами.

Встановивши вищезазначені обставини суд першої інстанції, дійшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4, врахувавши правові висновки Верховного Суду України, викладених у справах №6-192цс16 від 29.06.2016 року, № 6-954цс16 від 26.10.2016 року, №6-2808цс15.

З врахуванням положень п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України, відповідно до якого позовна давність не поширюється: на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію, доводи апелянта щодо незастосування судом наслідків спливу позовної давності, є необґрунтованими та безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 09.08.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.