Ухвала

Іменем України

16 липня 2018 року

місто Київ

справа № 607/5107/18

провадження № 61-39237ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач (заявник) - ОСОБА_4,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Галіція Дистилері»,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 12 червня 2018 року у складі колегії суддів: Ткач О. І., Бершадської Г. В., Ходоровського М. В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до суду першої інстанції за місцем свого фактичного проживання до Приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку та стягнення відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 березня 2018 року відкрито провадження у цій цивільній справі.

Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 12 червня 2018 року ухвала суду першої інстанції скасована, а справа направлена за підсудністю на розгляд до Бучацького районного суду Тернопільської області.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та направляючи справу для продовження розгляду за встановленою підсудністю апеляційний суд зазначив, що перебування позивача у м. Тернополі за адресою проживання дружини не було зареєстрованим. Із витягу з декларації про доходи позивача за 2017 рік встановлено, що позивач місцем свого проживання зазначив м. Бучач; із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 19 квітня 2018 року офіційним місцем проживання позивача є: Тернопільська область, м. Бучач, вул. Хвильового, буд. 2, корпус А. Керуючись відомостями про офіційно зареєстровані адреси учасників справи, в ЦПК України врегульовано питання територіальної підсудності розгляду справ.

У касаційній скарзі, поданій 20 червня 2018 року до Верховного Суду засобами поштового зв'язку, ОСОБА_4 просить скасувати постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 12 червня 2018 року та залишити в силі ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 березня 2018 року, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального і процесуального права.

Аналіз змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень дають підстави для висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Оцінюючи доводи касаційної скарги Верховний Суд зробив висновки про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження у зв'язку з необґрунтованістю скарги, правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Заявник обґрунтовував касаційну скаргу тим, що посилання суду на правила статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» є необґрунтованим, оскільки заявник не змінював адресу реєстрації місця проживання, а тимчасово проживає у м. Тернополі з дружиною та малолітньою дитиною у зв'язку зі звільненням з роботи у м. Бучач.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: 1) Верховний Суд вже викладав в своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у відповідності з таким висновком; або 2) правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

За правилом частини п'ятої статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Скасовуючи ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 березня 2018 року та направляючи справу для продовження розгляду за підсудністю до Бучацького районного суду Тернопільської області апеляційний суд встановив, що позивач зареєстрував своє місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому справа підлягає розгляду в Бучацькому районному суді Тернопільської області. Іншого зареєстрованого місця проживання чи перебування ОСОБА_4 апеляційним судом не встановлено.

За загальним правилом статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до частини першої статті 28 ЦПК України позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Відповідно до абзацу 16 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов'язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов'язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування.

Згідно з частинами шостою-дев'ятою статті 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб'єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п'яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру. Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Враховуючи, що у цьому спорі позивач наділений правом вибору підсудності, звертаючись до суду за своїм зареєстрованим місцем проживання чи перебування, суд першої інстанції з метою визначення територіальної юрисдикції (підсудності) зобов'язаний був перевірити інформацію про місце реєстрації проживання чи перебування позивача у справі.

Перевіривши такі відомості, апеляційний суд обґрунтовано встановив порушення правил територіальної юрисдикції та направив справу для продовження розгляду за встановленою у процесуальному законі підсудністю.

Доводи заявника про тимчасове проживання у м. Тернополі у зв'язку зі звільненим з роботи у м. Бучач без зміни реєстрації місця проживання не можуть бути враховані Верховним Судом під час оцінки законності та обґрунтованості оскаржуваної постанови, оскільки, як встановив апеляційний суд, що не заперечується заявником, місце проживання ОСОБА_4 зареєстровано у м. Бучач, відомості про перебування позивача за іншою адресою у органів реєстрації відсутні. Процесуальний закон пов'язує визначення територіальної юрисдикції із зареєстрованим місцем проживання чи перебування фізичної особи, а не з тимчасовим її перебуванням без відповідної реєстрації у тому чи іншому населеному пункті. Доводи про належність на праві власності дружині заявника майна у м. Тернополі також не є підтвердження реєстрації його місця перебування у цьому населеному пункті.

Оцінюючи підставність доводів поданої касаційної скарги, Верховний Суд зобов'язаний врахувати, що її обґрунтовано аргументами необхідності переоцінки досліджених судом апеляційної інстанцій доказів, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції та за межі його процесуальних повноважень.

За правилами статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Підсумовуючи, Верховний Суд дійшов переконання, що аналіз змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів дає підстави для висновку, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Зважаючи на встановлені апеляційним судом обставини справи та застосовані до них норми матеріального та процесуального права, Верховний Суд погодився з висновками про необґрунтованість доводів скарги щодо підсудності спору Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області.

Постановлене судове рішення, його зміст та обґрунтування, а також доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що розгляд цієї справи в суді касаційної інстанції не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки неправильного застосування норм права не встановлено.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому Верховний Суд вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 12 червня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку та стягнення моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик