Ухвала

Іменем України

30 липня 2018 року

м. Київ

справа № 552/6539/15-ц

провадження № 61-39204ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), КарпенкоС. О., Кузнєцова В. О.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на постанову Апеляційного суду Полтавської області від 23 травня 2018 року у складі колегії суддів: Прядкіна О. В., Обідіної О. І., Хіль Л. М. в справі за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Журби Таміли Володимирівни,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Подільський районний відділ ДВС міста Київ) Журби Т. В. в частині невиконання вимог частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» щодо доведення до відома та надсилання стягувачу документів виконавчого провадження, зобов'язати державного виконавця усунути встановлені порушення та стягнути з Подільського районного відділу ДВС міста Київ 3 231 грн 30 коп. судових витрат на правову допомогу. Скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що на виконанні Подільського районного відділу ДВС міста Київ перебуває виконавчий лист про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Деррік» на його користь заробітної плати у розмірі 41 097 грн 07 коп. У лютому 2018 року він дізнався через Автоматизовану систему виконавчого провадження про те, що державним виконавцем були винесені постанови про зупинення та поновлення виконавчих дій, про зміну назви боржника, які всупереч статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» не були доведені до його відома.

Ухвалою Київського районного суду міста Полтави від 16 березня 2018 року у складі судді Кузіної Ж. В. у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що копії постанов державного виконавця, на які посилається ОСОБА_4 у скарзі, надсилаються сторонам виконавчого провадження простою, а не рекомендованою кореспонденцією. Тому державний виконавець належним чином повідомив заявника про прийняті ним рішення, тобто діяв у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження». Та обставина, що ОСОБА_4 не слідкував за ходом виконавчого провадження і ознайомився із вказаними постановами у зазначений ним період в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, не є підставою для задоволення скарги.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 23 травня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задоволено. Ухвалу Київського районного суду міста Полтави від 16 березня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким скаргу задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Подільського районного відділу ДВС міста Київ Журби Т. В. в частині невиконання вимог частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» щодо доведення до відома та надсилання стягувачу ОСОБА_4 документів виконавчого провадження. Зобов'язано державного виконавця усунути встановлені порушення. Стягнуто з Подільського районного відділу ДВС міста Київ 1 тис. грн судових витрат на правничу допомогу.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами за адресами, зазначеними у виконавчому документі. Держаним виконавцем Подільського районного відділу ДВС міста Київ не надано будь-яких доказів, в тому числі відомостей із Журналу вихідної кореспонденції, щодо направлення на адресу ОСОБА_4 документів за виконавчим провадженням № 52092725. З огляду на положення статті 137 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) щодо обсягу роботи адвоката при підготовці скарг, а також те, що адвокат ОСОБА_5 не приймав участі в розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій, вимоги щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, понесену заявником, підлягають частковому задоволенню в сумі 1 тис. грн.

21 червня 2018 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подав засобами поштового зв'язку касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Полтавської області від 23 травня 2018 року, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення в частині вирішення питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з Подільського районного відділу ДВС міста Київ на користь ОСОБА_4 судові витрати на правничу допомогу, пов'язаних з розглядом скарги в суді першої інстанції у сумі 3 231 грн 30 коп., та в суді апеляційної інстанції у сумі 2 541 грн.

Касаційна скарга мотивована тим, що клопотання про зменшення судових витрат Подільський районний відділ ДВС міста Київ не заявляв. Тому апеляційний суд зобов'язаний був повністю задовольнити вимоги щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, понесену заявником, оскільки ці витрати підтвердженні належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

З урахуванням того, що рішення касаційного суду за наслідками розгляду скарги представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на бездіяльність державного виконавця не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, суд на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду оскаржуваної постанови апеляційного суду.

Той факт, що вказана постанова оскаржується в частині розподілу судових витрат, не є підставою для відкриття касаційного провадження. У касаційній скарзі заявник не наводить обґрунтування необхідності розгляду його скарги для досягнення цілей, визначених частиною четвертою статті 394 ЦПК України (формування єдиної правозастосовчої практики).

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Апеляційним судом дана оцінка обставинам справи та наданим заявником доказів щодо співмірності розміру його витрат на професійну правничу допомогу з обсягом виконаних адвокатом робіт. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Отже, незгода з оскаржуваним судовим рішенням в частині визначення розміру судових витрат на правничу допомогу не може розглядатися як обставина, що впливає на вирішення питання про відкриття касаційного провадження.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE (Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції), № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN (Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії), № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на постанову Апеляційного суду Полтавської області від 23 травня 2018 року в справі за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Журби Таміли Володимирівни.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов