Постанова

Іменем України

23 липня 2018 року

м. Київ

справа № 760/737/16-ц

провадження № 61-34945св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство Науково-виробниче підприємство «Більшовик»,

представник відповідача - Кушнір Святослав Любомирович,

третя особа - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Науково-виробниче підприємство «Більшовик» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року у складі головуючого-судді Лазаренко В. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 31 травня 2017 року у складі колегії суддів: Вербової І. М., Шахової О. В., Поливач Л. Д.,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Науково-виробниче підприємство «Більшовик» (далі - ПАТ НВП «Більшовик») про визнання звільнення незаконним, визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що з 17 березня 1975 року він перебував у трудових відносинах з ПАТ НВП «Більшовик». З 26 березня 2014 року обіймав посаду начальника відділу продажу ПАТ НВП «Більшовик», на умовах повного робочого дня. Наказами від 01 липня 2015 року № 83, № 85, № 86, № 87 відповідачем було введено в дію нову організаційну структуру та штатний розпис, у зв'язку з чим було виведено із організаційної структури ряд посад і підрозділів, зокрема, підрозділ та посаду позивача, а також виведено посади, що підлягають скороченню, в тому числі і посаду, яку обіймав позивач.

Позивач зазначає, що 06 липня 2015 року йому було вручено повідомлення про заплановане звільнення, у зв`язку зі скороченням на підставі пункту 1 статті 40 КЗпПУ.

20 жовтня 2015 року позивач разом з іншими працівниками не був допущений представниками підприємства, без попередження до місця роботи, із забороною входу на територію підприємства, мотивуючи це звільненням з 19 жовтня 2015 року.

Позивач вважає, що його звільнено з порушенням трудового законодавства, оскільки йому не було запропоновано іншу роботу, зокрема посаду менеджера (управителя) з логістики, яка була вільною станом на 06 липня 2015 року, тобто на день його попередження про майбутнє вивільнення. Крім того він був членом первинної профспілкової організації ПАТ ВП «Більшовик», проте його звільнили без отримання згоди профспілкового комітету.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив: визнати незаконним його звільнення з посади начальника відділу продажу ПАТ НВП «Більшовик», у зв'язку зі скороченням штату; визнати незаконним наказ ПАТ НВП «Більшовик» від 12 жовтня 2015 року № 203/к про його звільнення; поновити позивача на роботі в ПАТ НВП «Більшовик» з 20 жовтня 2015 року; стягнути з ПАТ НВП «Більшовик» на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу по день поновлення на роботі.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано незаконним звільнення ОСОБА_4 з посади начальника відділу продажу ПАТ НВП «Більшовик» відповідно до наказу від 12 жовтня 2015 року № 203/к. Визнано незаконним наказ ПАТ НВП «Більшовик» від 12 жовтня 2015 року № 203/к про звільнення ОСОБА_4 Поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника відділу продажу ПАТ НВП «Більшовик» з 20 жовтня 2015 року. Стягнуто з ПАТ НВП «Більшовик» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 99 660,41 грн. Рішення в частині поновлення на роботі та стягненні середнього заробітку в межах суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки при звільненні позивача відповідачем були допущені порушення статті 49-2 КЗпП України, тому наявні законні підстави для поновлення прав позивача шляхом визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення позивача на роботі та стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31 травня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ НВП «Більшовик», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій порушили норми матеріального та процесуального права, зокрема, суд першої інстанції прийняв до свого провадження позовну заяву ОСОБА_4, яка підписана представником ОСОБА_7, однак до позовної заяви не долучена довіреність, що свідчить про те, що позовну заяву подано особою, яка не мала повноважень. Крім того, суд першої інстанції незаконно прийняв до свого провадження після початку розгляду справи по суті заяву про уточнення (збільшення) позовних вимог, якою фактично змінено предмет та підстави позову. Також судами не з'ясовано чи перебував позивач у період вимушеного прогулу у трудових відносинах з іншим підприємством та чи отримував він заробітну плату, оскільки це має враховуватись при стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

04 липня 2017 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження.

У вересні 2017 року ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

05 червня 2018 року справу № 760/737/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ПАТ НВП «Більшовик»), третя особа - ОСОБА_6, про визнання звільнення незаконним, визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу передано до Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки вони ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України у редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваних рішень, щодо законності та обґрунтованості.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_4 з 17 березня 1975 року перебував у трудових відносинах з ПАТ НВП «Більшовик». З 26 березня 2014 року він обіймав посаду начальника відділу продажу ПАТ НВП «Більшовик».

01 липня 2015 року ПАТ НВП «Більшовик» видано наказ № 83 «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису ПАТ «НВП «Більшовик» на 2015 рік», згідно з яким введено в дію з 01 липня 2015 року організаційну структуру та штатний розпис ПАТ «НВП «Більшовик».

Відповідно до наказу від 01 липня 2015 року № 85 «Щодо змін, затверджених штатним розписом» виведено з організаційної структури, зокрема, посаду, яку обіймав позивач.

Наказом від 01 липня 2015 року № 86 «Щодо змін, затверджених штатним розписом», виведено відповідні підрозділи із організаційної структури підприємства.

01 липня 2015 року видано наказ № 87 «Щодо виведення посад із організаційної структури та штатного розпису, що підлягають скороченню», згідно з яким виведено із організаційної структури підприємства посади, що підлягають скороченню, в тому числі посаду, яку обіймав позивач.

ПАТ «НВП «Більшовик» 02 липня 2015 року повідомило Первинну профспілкову організацію ПАТ «НВП «Більшовик» про заплановане звільнення працівників.

06 липня 2015 року ПАТ НВП «Більшовик» попереджено позивача про заплановане звільнення. В цьому попередженні було зазначено, що у зв'язку з відсутністю на підприємстві відкритих вакансій, що відповідають спеціальності чи посаді ОСОБА_4, адміністрація ПАТ «НВП «Більшовик» не може запропонувати йому іншу роботу.

Наказом від 12 жовтня 2015 року № 203/к «Про звільнення з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників» ОСОБА_4 звільнено з займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, скорочення чисельності та штату працівників.

Судами також встановлено, що ОСОБА_4 з 04 квітня 2000 року до моменту звільнення був членом первинної профспілкової організації ПАТ НВП «Більшовик».

Відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно зі статтею 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема пунктом 1 статті 40 цього Кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до частини п'ятої статті 43 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації дав згоду на розірвання трудового договору.

Як вбачається з письмових пояснень Голови первинної профспілкової організації ПАТ НВП «Більшовик» ОСОБА_9, ОСОБА_4 був членом Первинної профспілкової організації ПАТ «НВП «Більшовик», подання ПАТ НВП «Більшовик» про звільнення працівників до нього не надходило, згоди на звільнення позивача Первинна профспілкова організація ПАТ НВП «Більшовик» не надавала. Крім того, на вимогу Первинної профспілкової організації ПАТ «НВП «Більшовик» надати обґрунтування та пояснення вивільнення працівників, адміністрація ПАТ НВП «Більшовик» своїм листом від 23 липня 2015 року № 967-1 повідомила про те, що вона не вбачає підстав для надання таких пояснень та погодження вивільнення працівників - членів Первинної профспілкової організації ПАТ НВП «Більшовик».

Крім того, в матеріалах справи міститься заборона Фонду державного майна України щодо звільнення працівників, яка була оформлена наказом від 13 жовтня 2015 року № 1508. Факт отримання відповідачем цього наказу підтверджується відповідною відміткою на листі.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Керівництво має запропонувати всі наявні вакансії і саме не повинно вирішувати, які посади можуть бути запропоновані позивачу, а які ні, оскільки в іншому випадку це не відповідає нормам трудового законодавства, так як такими діями обмежується право працівника самому обирати вакантну посаду, навіть і ту, яка не відповідає його кваліфікації, або звернутися до центру зайнятості для подальшого працевлаштування.

Як вбачається з «персональної розстановки» ПАТ НВП «Більшовик», введеної в дію з 01 липня 2015 року, затвердженою головою правління, вакантними були посади начальника команди (2 вакансії) та юрисконсульта (1 вакансія), які позивачеві не пропонувалися.

Вирішуючи спір, суди, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши положення статей 43, 49-2, 235 КЗпП України, дійшли правильного висновку про те, що при звільненні ОСОБА_4 не було дотримано положень, встановленихчастиною першою статті 43 та частини третьої статті 49-2 КЗпП України, у зв'язку з чим необхідно позивача поновити на роботі та згідно зчастиною другою статті 235 КЗпП України стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Доводи заявника в касаційній скарзі про те, що суд першої інстанції незаконно прийняв до свого провадження позовну заяву ОСОБА_4, яка подана та підписана представником ОСОБА_7 без долучення до неї довіреності, що свідчить про те, що позовну заяву подано особою, яка не мала на це повноважень, є безпідставними, оскільки не спростовуються матеріалами справи та ОСОБА_4 приймав участь у всіх судових засіданнях особисто та свою позовну заяву подану представником ОСОБА_7 підтримував у повному обсязі.

Посилання заявника в касаційній скарзі про те, що суд першої інстанції після початку розгляду справи по суті прийняв до свого провадження заяву ОСОБА_4 про зміну предмета позову, що є порушенням норм процесуального права, є необґрунтованими, оскільки заява про уточнення позовних вимог була подана позивачем до початку розгляду справи по суті, що узгоджується з положеннями частини другої статті 31 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами.

Доводи касаційної скарги про те, що судами при стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу не з'ясовано, чи перебував позивач у період вимушеного прогулу у трудових відносинах з іншим підприємством, та чи отримував заробітну, так як вказані обставини впливають на розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є безпідставними, оскільки відповідачем на підтвердження вказаних доводів не надано належних доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Науково-виробниче підприємство «Більшовик» залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 31 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик