Справа № 3331790/18
Провадження № 2/333/1394/18
02 серпня 2018 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
судді Дмитрієвої М.М.,
за участю секретаря Барахової Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне.
Позивачу ОСОБА_1 та третій особі ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 липня 2008 року належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1. У вказаній квартирі зареєстрована, проте не проживає відповідач ОСОБА_2
У січні-лютому 2017 році відповідач ОСОБА_2 виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю та з цього часу не поверталася. Оскільки комунальні послуги відповідач не сплачує, майна, яке б належало відповідачу у квартирі немає, реєстрація місяця проживання відповідача створює позивачу перешкоду у вільному користуванні та розпорядженні квартирою, ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2018 року справа прийнята у провадження судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя Дмитрієвої М.М., відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судове засідання позивач ОСОБА_1, повідомлена своєчасно та належним чином не з'явилася, до суду направила свого представника.
Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2, повідомлена своєчасно та належним чином про дату, час та місце розгляду справи, шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, не з'явилася, причини її неявки суду невідомі. Направлені на її адресу конверти із судовими повістками були повернуті до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Треті особи, повідомлені своєчасно та належним чином не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Оскільки суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву, позицію представника позивача, що останній не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив, на підставі ст. 280 ЦПК України, розглянути справу заочно та, згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальнуваного технічного засобу.
Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 04 липня 2008 року, виданих державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Лейко С.А., належить по 1/2 частині квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.
У вказаній квартирі з 25 травня 2011 року зареєстрована ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 23 квітня 2018 року № 01-17/01/2598 та від 19 червня 2018 року № 01-71/3638.
За відомостями Головного центру обробки спеціальної інформації Прикордонної служби України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, авіарейсом № 779 Київ - Тель Авів 19 січня 2017 року перетнула державний кордон України.
Згідно зі ст. ст. 30, 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно зі ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з нормами ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Крім того, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні його права користування чи розпорядження своїм майном.
Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 55, 68, 124 КУ, 317, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 247, 280-282, 265, 354, ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.
Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити рішення в апеляційному порядку в Апеляційний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення суду залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва