Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 723/1918/15-ц

провадження № 61-10620св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

третя особа - Великокучурівська сільська рада Сторожинецького району Чернівецької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 04 січня 2018 року у складі колегії суддів: Одинака О. О., Лисака І. Н., Владичана А. І.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні прибудинковою територією.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 є власником житлового будинку АДРЕСА_1, у якому проживають усі позивачі. Відповідач ОСОБА_7, яка є власником сусіднього будинку АДРЕСА_2 без їх відома, будь-якої згоди та у порушення будівельних норм проклала до свого домоволодіння кабель для підключення до мережі Інтернет, розташувавши його вхід безпосередньо біля огорожі позивачів, що позбавило останніх можливості влаштувати систему поверхневого водовідведення, яка вкрай необхідна через значний ухил земельної ділянки, а також здійснила самочинне будівництво нежилої будівлі на відстані менше 1 м від межі домоволодінь, унаслідок чого опади потрапляють на огорожу позивачів та руйнують її.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 просили зобов'язати ОСОБА_7 усунути перешкоди у користуванні та обслуговуванні домоволодіння АДРЕСА_1, шляхом демонтування підземного кабелю перед їх огорожею та знесення самочинно зведеної споруди на земельній ділянці відповідача, яка побудована у безпосередній близькості до бетонної огорожі їх домоволодіння.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17 травня 2016 року позов задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 перешкоди у користуванні будинком та прибудинковою територією по АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_7 знести побудовану нею на своїй земельній ділянці споруду, що збудована у безпосередній близькості до бетонної огорожі будинку АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що право позивачів порушено незаконною побудовою відповідачем господарської споруди впритул до огорожі, що призводить до її руйнування.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 05 вересня 2016 року зазначене рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позовних вимог та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що житловий будинок з підвалом, який належить відповідачеві, збудований відповідно до чинного законодавства, а позивачами не доведено наявності самочинно побудованої відповідачем споруди, яка порушує їхні права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2017 року рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 05 вересня 2016 року скасовано й справу передано на новий апеляційний розгляд.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що апеляційний суд не встановив фактичні обставини справи, не сприяв всебічному та повному з'ясуванню таких обставин.

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 04 січня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 задоволено, рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17 травня 2016 року скасовано й в задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що відповідач в установленому законом порядку набула право власності на спірний підвал, як на новостворене майно, а позивачі не надали доказів на підтвердження того, що вказаний підвал є самочинним будівництвом.

22 лютого 2018 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не надано оцінку фактові того, що відповідачем самочинно споруджено будівлю, яка відсутня в правовстановлюючих документах, така споруда саме з надземною частиною та дахом, побудована із порушенням будівельних норм, впритул до огорожі позивачів, що призводить до її руйнації та замокання земельної ділянки.

Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

У відзиві на касаційну скаргу, поданому 23 квітня 2018 року, ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_8 просить касаційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення апеляційного суду залишити без змін, посилаючись на відсутність порушення прав позивачів на належне і безперешкодне користування своїм майном.

Ухвалою Верховного Суду від 06 червня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статі 400 цього Кодексу.

За правилами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційного скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Судами встановлено, що ОСОБА_4 на підставі державного акта від 19 липня 1999 року на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1347 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, що розташована по АДРЕСА_1.

Право власності на жилий будинок АДРЕСА_1 з належними до нього будівлями, у тому числі на огорожу, ОСОБА_4 набула 11 червня 2012 року. У вказаному будинку крім власника проживають й члени її сім'ї ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Відповідачеві ОСОБА_7 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1073 га по АДРЕСА_2, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, а також жилий будинок за вказаною адресою, жилою площею 110,40 кв.м, з підвалом, загальною площею 316 кв.м.

Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Положеннями частини сьомої статті 376 ЦК України визначено, що в разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 ЦК України).

Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки, з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України.

На обґрунтування позовних вимог, позивачами надано висновок експертного будівельно-технічного дослідження № 402 від 15 червня 2015 року, яким встановлено, що до бетонної огорожі домоволодіння № 12 на відстані менше 1 м примикає споруда сусіднього домоволодіння № 5 з плоским покриттям, висота якої перевищує висоту огорожі і в місцях примикання споруди до огорожі помітні ознаки зволоження та пошкодження шару бетону. При влаштуванні вказаної споруди порушені вимоги ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

Таким чином, позивачами заявлено вимогу про знесення самочинно побудованої відповідачем саме наземної споруди, яка зведена у безпосередній близькості огорожі їх домоволодіння.

На такі обставини також вказував Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 11 жовтня 2017 року, скасовуючи попереднє рішення апеляційного суду.

Апеляційний суд під час повторного розгляду обґрунтовано послався на те, що відповідач в установленому законом порядку набула право власності на жилий будинок та спірний підвал, як на новостворене майно, а позивачі не надали доказів на підтвердження того, що вказаний підвал є самочинним будівництвом в розумінні статті 376 ЦК України.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 щодо помилковості висновків апеляційного суду при визначенні спірної самочинної будівлі, зокрема, що право власності позивачів порушується не підвальним приміщенням, право власності на яке оформлене відповідачем, а іншим приміщенням, яке не є підвалом, а навпаки надбудовою, є необґрунтованими, оскільки позивачами належним чином не доведено, якою саме спорудою порушуються їх права і яким чином, на підтвердження чого до суду не було надано належних та допустимих доказів.

Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо недоведеності позивачами своїх вимог.

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводами касаційної скарги ці висновки не спростовуються.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Чернівецької області від 04 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
О. В. Ступак
Г. І. Усик