ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року

м.Суми

Справа №576/437/18

Провадження № 22-ц/788/961/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С.Г. (суддя-доповідач),

суддів: Левченко Т.А., Ткачук С.С.,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 04 квітня 2018 року в складі судді Мазура С.А., ухваленого у м. Глухів, повний текст якого складений 04 квітня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 ч. 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

03 березня 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1, вимоги якого обґрунтовані тим, що 07 грудня 2010 року з відповідачем був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов'язань з вчасного їх повернення позичальник не виконав, тому станом на 31 січня 2018 року утворився борг на загальну суму 20983,44 грн., який банк просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.

Заочним рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 04 квітня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 570,33 грн заборгованості за кредитним договором б/н від 07 грудня 2010 року.

В іншій частині вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір в сумі 47,93 грн.

ПАТ КБ «Приватбанк» з вказаним рішенням суду в частині незадоволених позовних вимог не погодилось та оскаржило його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, заявник просить рішення в частині розміру стягнення процентів за користування кредитом, а також відмови у стягненні пені та штрафу змінити та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07 грудня 2010 року відповідач, підписавши анкету-заяву, приєднався до запропонованих банком в односторонньому порядку умов кредитного договору, які викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг. Зокрема, відповідач погодився з розміром відсоткової ставки, яку банк має право змінювати в односторонньому порядку, а також з тим, що у випадку порушення умов кредитного договору щодо вчасного повернення коштів позичальник зобов'язаний сплатити пеню та штраф. Отже, як вважає позивач, законних підстав для відмови у задоволенні позову в частині підвищених відсотків, а також відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені і штрафу у суду першої інстанції не було.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частково задовольняючи позовні вимоги Банку щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом за обліковою ставкою Національного банку України та, відмовляючи у стягненні з нього суми комісії та штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що Тарифи стосовно обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Умови та Правила надання банківських послуг, які регулюють розмір річної процентної ставки за кредитом, якими передбачена відповідальність позичальника у випадку неналежного виконання зобов'язань за договором, відповідач ОСОБА_1 не підписував, у зв'язку з чим, як вважав суд, їх не можна вважати складовою частиною кредитного договору.

З такими висновками суду колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 07 грудня 2010 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, на підставі якої відповідачу була надана платіжна картка «Кредитка «Універсальна».

Крім того, ОСОБА_1 погодився, що анкета-заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Також своїм підписом у анкеті-заяві відповідач засвідчив, що був ознайомлений і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які були йому надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Одночасно, заявника було проінформовано, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку. Заявник зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк надав розрахунок заборгованості, в якому зазначив, що за кредитним договором № б/н від 07 грудня 2010 року станом на 31 січня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 20983,44 грн., яка складається з 399,92 грн. заборгованості за кредитом, 15708,12 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3400 грн. пені, а також 1475,40 грн. штрафу (а.с. 5-6).

З вказаного розрахунку заборгованості також вбачається, що за період з 08 грудня 2010 року по 17 липня 2015 року позичальник використовував кредитні кошти та частково повертав їх банку, здійснивши 17 липня 2015 року останній платіж в сумі 300 грн.

При цьому, прострочена заборгованість за кредитом та процентами перед банком у відповідача виникла з 30 листопада 2014 року.

Суду апеляційної інстанції від банку була надана довідка стосовно строку дії всіх кредитних карток, які видавались ОСОБА_1., з якої вбачається, що картка № НОМЕР_1 діяла по січень 2014 року, після чого позичальник використовував кредитну картку № НОМЕР_2 зі строком дії по травень 2016.

Крім того, банк надав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана позичальником, згідно з якою базова відсоткова ставка по кредитному ліміту становить 3 % в місяць, щомісячні платежі умовами кредитування передбачені у розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишка заборгованості, зі строком внесення до 25 числа місяця, наступного за звітним. Крім того, умовами кредитування передбачені пеня та штраф за порушення строків по грошових зобов'язань.

З наведеного вбачається, що укладений між сторонами спору кредитний договір у зв'язку з перевипуском картки пролонговувався з січня 2014 року до травня 2016 року, тобто, у вказаний період продовжили свою дію підписані позичальником умови анкети - заяви та довідки про умови кредитування, в яких сторонами обумовлена базова процентна ставка за користування кредитними коштами на рівні 3 % в місяць, тобто 36 % на рік.

Разом з тим, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом банк нараховував відсотки за користування кредитом, а саме: 08 грудня 2010 року по 31 грудня 2012 року банк застосовував процентну ставку 36 % річних; з 01 січня 2013 року по 29 серпня 2014 року проценти нараховувались по ставці 30 % річних; з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року - по ставці 34,8 % річних; з 01 квітня 2015 року по 31 січня 2018 року - по ставці 43,2 % (а.с. 5-6).

В той же час, збільшення процентної ставки за період з квітня 2015 року по січень 2018 року до 43,2 % річних, у тому числі і у випадку простроченої заборгованості, сторонами кредитного договору не було узгоджено ні у анкеті - заяві, ні у довідці про умови кредитування, підписаних позичальником.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що строк дії останньої картки відповідача визначений до травня 2016 року (а.с. 110).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 31 травня 2016 року включно. Відтак, у межах вказаного строку кредитування відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. У зв'язку з тим, що право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, тому колегія суддів вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення процентів за користування кредитними коштами, починаючи з 01 червня 2016 року.

Визначаючи заборгованість за процентами, колегія суддів враховує обставини того, що з 07 грудня 2010 року по 31 травня 2016 року проценти за користування кредитними коштами повинні обліковуватися на рівні 36 % річних.

Таким чином розрахунок розміру заборгованості по процентам виглядає наступним чином: 12,62 грн. (за період з 30 листопада по 31 грудня 2014 року)+144 грн. (за 2015 рік)+ +59,80 грн. (за період з 01 січня по 31 травня 2016 року)=216,42 грн.

Доказів на спростування вищевказаного розрахунку кредитної заборгованості суду не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що при визначенні розміру заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, виходячи із облікової ставки Національного банку України, суд першої інстанції, тим самим, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а його висновки в цій частині не відповідають обставинам справи та вимогам закону, тому рішення суду в зазначеній частині необхідно скасувати, стягнувши з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість по процентам за користування кредитними коштами в сумі 216,42 грн., а не 170,41 грн., як вказав суд першої інстанції.

Крім того, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача неустойки, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.546 та ст.549 ЦК виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст.611 ЦК).

Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, передбачена відповідальність позичальника за порушення зобов'язання, а саме: пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, а також штраф за порушення строків платежів за будь - яким із грошових зобов'язань (500 грн.+5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій).

Тобто, як вбачається з матеріалів справи, за одне й те саме порушення зобов'язання фактично передбачена подвійна відповідальність позичальника. При цьому, в ст.61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

З урахуванням того, що позов банку в частині стягнення процентів за користування кредитом задоволений частково, а з розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що заборгованість за пенею в розмірі 3400 грн. нарахована на загальну суму заборгованості, яка складає 16108,04 грн. (399,92 заборгованість за кредитом+15708,12 грн. заборгованість за процентами), тому колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача штраф у сумі 530,82 грн. (500 грн. + (399,92 грн.+216,42 грн.)х5%), як зазначено в довідці про умови кредитування, що також узгоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення на користь банку пені в розмірі 3400 грн. Таким чином, позов банку в частині стягнення неустойки підлягає частковому задоволенню.

Отже, всього з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: 1147,14 грн. (399,92 грн. заборгованість за кредитом + 216,42 грн. заборгованість за процентами + +530,82 грн. у вигляді штрафу) в якості заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин, оскаржене рішення суду на підставі ч. 1 п. п. 1, 4 ст. 376 ЦПК України підлягає частковому скасуванню, у зв'язку з чим апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити.

Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задовольняються частково, а саме: на 5 %, тому на підставі ст. 141 ч. 1, ч. 13 ЦПК України сплачений ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір в суді першої інстанції у сумі 105,70 грн (5 % від 1762 грн.) та за апеляційний перегляд у сумі 158,60 грн (5 % від 2643 грн.), пропорційно до задоволених позовних вимог слід компенсувати позивачу за рахунок ОСОБА_1

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 04 квітня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» процентів за користування кредитними коштами та відмови у стягненні штрафу скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 07 грудня 2010 року у сумі 1147 грн. 14 коп., з яких 399 грн. 92 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 216 грн. 42 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом та 530 грн. 82 коп. у вигляді штрафу.

Заочне рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 04 квітня 2018 року в частині стягнення судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 105 грн. 70 коп. на відшкодування судового збору.

В іншій оскарженій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 158 грн. 60 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді - Т.А. Левченко

С.С. Ткачук