Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 321/876/15Головуючий у 1-й інстанції Ворожбянов А.М.
Пр. № 22-ц/778/2197/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив щомісячно утримувати з відповідача ОСОБА_2 кошти на своє утримання у розмірі 25 відсотків від усього заробітку, починаючи з 02.07.2015 року до зміни матеріального та сімейного стану сторін.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що йому 62 роки, він не працює, отримує пенсію за віком в розмірі 946,00 грн., інших джерел доходу не має, його матеріальне становище є вкрай нужденним. Крім того, в нього на виробництві травмована кисть руки, у зв'язку з чим, йому необхідне періодичне медичне обстеження та лікування. Відповідач ОСОБА_2 є його сином. Матеріальну допомогу син йому не надає. ОСОБА_2 працює та має постійний дохід, розмір якого йому не відомий. Син ухиляється від спілкування з ним. Так склалося, що з сином він з малку не проживав але сплачував аліменти на його утримання. Йому відомо, що син змінив своє по -батькові з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2». Мабуть зробив це, так як був на нього ображений.

Заочним рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року (а.с. 48-49) позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на його утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 400,00 грн. щомісячно зі всіх видів заробітку (доходу).

Стягнення проводиться з дня подачі позовної заяви, т.б. з 03.07.2015 року до зміни матеріального стану ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 420,00 грн. за подачу оголошення до газети про виклик його до суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 06 квітня 2018 року (а.с. 87-88) заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд вищезазначеного заочного рішення у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вищезазначеним заочним рішенням суду першої інстанції (фактично лише в частині задоволення судом позовних вимог позивача у цій справі), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 94-97) просив заочне рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

З 15.12.2017 року набрав законної сили ЦПК України в новій редакції, тому його нормами має керуватись апеляційний суд при апеляційному перегляді цієї справи.

Ухвалою апеляційного суду (а.с.101) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року (а.с. 104).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач у встановлений апеляційним судом строк на адресу апеляційного суду відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі не подав.

В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За змістом ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце навантаження судді-доповідача та колегії суддів, яка має постійний склад, (в Апеляційному суді Запорізької області замість 71 судді за штатом фактично працює 20 суддів, з яких 13 суддів у судовій палаті з розгляду цивільних справ).

Крім того, у період з 04.06.2018 року по 13.07.2018 року суддя - доповідач перебувала у відпустці (довідка а.с.105).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 із вищезазначеним заочним рішенням суду першої інстанції у цій справі погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

Таким чином, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 і лише в оскаржуємій частині (в частині задоволення судом позовних вимог позивача у цій справі).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково, керувався ст. ст. 15, 57, 208, 212-215, 224-226 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст. ст. 202, 203 СК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі лише в частині їх задоволення.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а заочне рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині - таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

При перевірці законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд виходить із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно, тобто чинною на час ухвалення оскаржуємого заочного рішення судом першої інстанції у цій справі (22 грудня 2015 року).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно із ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону заочне рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині у цій справі відповідає.

Оскільки, суд першої інстанції правильно вважав, що в силу вимог ст. 202 СК України позивач ОСОБА_3, як непрацездатний батько (пенсіонер а.с. 2), якого свого часу не було позбавлено батьківських прав відносно сина ОСОБА_2 (а.с. 4-5, належні допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні) - відповідача у цій справі, та який сплачував свого часу аліменти на сина в період часу з травня 1985 року по 07.04.1998 рік (а.с.6-8), виходячи із свого майнового стану, на момент звернення із вищезазначеним позовом у цій справі 02.07.2015 року (отримує мінімальний розмір пенсії 946,00 грн., а.с. 3, 28-29), має право на стягнення з 03.07.2015 року з останнього аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 400,00 грн. щомісячно зі всіх видів заробітку (доходу), оскільки потребує матеріальної допомоги через свій майновий стан (а.с. 3), у тому числі через хворобу (травма руки, опік хімічною речовиною а.с. 9).

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, аналог ст. 81 ч. 6 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно.

Підстави для звільнення відповідача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, у цій справі відсутні.

Відповідач не надав суду першої інстанції у цій справі належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача у цій справі, зокрема, що:

- у позивача ОСОБА_3 є інші діти, які надають чи можуть надавати йому матеріальну допомогу;

- він - ОСОБА_2 не має можливості надавати батькові допомогу у розмірі, який визначив суд першої інстанції у цій справі (відповідач не працює, не має доходу взагалі, чи має сім'ю, яка перебуває на його утриманні тощо).

Належні допустимі докази цього у цій справі відсутні.

Зрозумілим є «обурення» відповідача, як сина, у цій справі на позивача, як «батька», який свого часу жив окремо від сина, відбував покарання за вироком суду та сплачував аліменти на його утримання в мінімальному розмірі тощо.

Проте, це не може бути підставою для відмови у задоволенні позову позивача у цій справі у повному обсязі.

Не можна спростовувати наявні у матеріалах цієї справи належні письмові докази позивача про сплату ним свого часу аліментів на сина - відповідача у цій справі (а.с.6-8) показами будь-яких свідків (заява позивача про допит двох свідків а.с. 98), які підлягають спростуванню також лише відповідними письмовими доказами, а тому апеляційний суд відмовив позивачеві у виклику та допиті вказаних свідків у цій справі.

Разом із тим, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2

Оскільки, в силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Однак, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у цій справі відсутні, відповідачем апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов'язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення в оскаржуємій частині, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті в оскаржуємій частині.

Крім того, судом першої інстанції правильно з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, вирішено в оскаржуємій частині рішення питання про розподіл між сторонами у цій справі судових витрат (судовий збір та витрати за подачу оголошення до газети про виклик відповідача до суду), пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу у цій справі, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині у цій справі або ж його зміни.

Також у разі відмови відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на заочне рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, в силу вимог ст. 141 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_3 у цій справі будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору у розмірі 730,80 грн. (а.с. 93), сплаченого ним при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Керуючись ст. ст. 10 - 11, 58-61, 88, 209, 212-217, 218, 224-226 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст.ст. 12, 141, 367-368, 372, 374-375, 381-384, п.п. 8, 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року у цій справі в оскаржуємій частині залишити без змін.

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не преглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 06.08.2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.