Провадження №2/523/1289/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2018 р.

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Середи І.В.,

за участі секретаря судових засідань - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача -ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 ОСОБА_2» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

06.11.2017 року публічне акціонерне товариство «ОСОБА_6 ОСОБА_2» звернулося з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 28.08.2007 року між ВАТ ОСОБА_4 ОСОБА_2, правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_7 ОСОБА_8 був укладений кредитний договір № 014/0034/82/80523, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 45084 дол. США на строк з 28.08.2007 р. по 28.08.2017 р. із сплатою процентів за користування кредитом виходячи з 13,5% річних. Оскільки позичальник належним чином свої зобовязання не виконував, станом на 25.05.2017 р. утворилася заборгованість у розмірі 521504,64 долари США, яка складається з поточної заборгованості за кредитом 42826,40 дол. США, заборгованості за відсотками 51922,66 дол. США, пені 426755,58 дол. США. Того ж дня між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №014/0034/82/80523 для забезпечення виконання кредитного договору. Однак, ні позичальник, ні поручитель не виконують умови договору, тому банк змушений був звернутися до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі вказавши на те, що поручитель відповідає за договором поруки до повного виконання кредитного договору.

Представник відповідача заперечував проти позову вказуючи на те, що вимоги заявлені безпідставно, позивач змінив строк повернення кредиту 15.08.2008 року надіславши претензію і вже звертався до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_7 ОСОБА_8 про стягнення заборгованості, 28.09.2011 року прийнято рішення, позов задоволено. Також звернувся з клопотанням про застосування строку позовної давності.

Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як було судом встановлено 28.08.2007 року між ВАТ ОСОБА_4 ОСОБА_2, правонаступником якого є АТ ОСОБА_4 ОСОБА_2, та ОСОБА_7 ОСОБА_8 був укладений кредитний договір № 014/0034/82/80523, відповідно до якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення 45084 дол. США на строк з 28.08.2007 р. по 28.08.2017 р., із сплатою процентів за користування кредитом виходячи з 13,5% річних.

Того ж дня між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №014/0034/82/80523 для забезпечення виконання кредитного договору.

В звязку з тим що позичальник належним чином свої обовязки не виконував, станом на 25.05.2017 р., виникла заборгованість на загальну суму 521504,64 дол.США по поверненню кредиту, яка складається з:

- заборгованості за кредитом 42826,40 дол. США, що за курсом НБУ складає 1124883,28 грн.,

- заборгованості за процентами 51922,66 дол. США, що за курсом НБУ складає 1363806,71 грн.,

- пені 426755,58 дол. США, що за курсом НБУ складає 11209212,42 грн..

15.08.2008 року банк надіслав ОСОБА_7 претензію про сплату заборгованості у розмірі 3602 дол.США.

13.05.2011 року АТ ОСОБА_4 ОСОБА_2 звернулося з позовом Овідіопольського районного суду Одеської області до ОСОБА_7 ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 1131340 грн. 02 коп., справа №2-1211/11. 28.09.2011 року у справі прийнято рішення, за змістом якого, позов задоволено, стягнуто заборгованість, державне мито в сумі 1700 грн., та інформаційне технічне забезпечення в розмірі 120 грн..

Згідно ст.525 ЦК України - одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку У разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст.554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Згідно із ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Слід зазначити, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія, і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право (Постанови ВСУ №6-170цс13, 6-41цс14).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати.

Як видно із змісту договору поруки порука припиняється з припиненням усіх зобовязань позичальника по кредитному договору. Також порука припиняється, якщо банк в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобовязання не предявить вимоги до поручителя (п.4.1), тобто встановлено дві умови.

В першій частині вказаного пункту не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного припинення усіх зобовязань боржників за основними договорами не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобовязання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Це твердження не позбавляє кредитора можливості предявити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Щодо другої частини пункту 4.1. договору поруки умови припинення поруки, якщо банк в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобовязання не предявить вимоги до поручителя, то необхідно зазначити, що відрахування цього терміну розпочалося з дня звернення до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_7, оскільки банк вимагаючи повернення всього кредиту тим самим змінив строк виконання.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, його сплив припиняє субєктивне право кредитора, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

Дана правова позиція була висловлена і в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15 та, від 10 вересня 2014 року у справі № 6-28цс14.

Враховуючи умови кредитного договору та договору поруки, черговість сплати платежів, та вказані норми, суд прийшов до висновку, що порука ОСОБА_5 припинила свою дію: при умові до повного виконання зобовязання з 15.02.2009 року, оскільки позичальником було порушено зобовязання з 15.08.2008 року, а при умові припинення в разі непредявлення вимоги в межах трирічного терміну, з дня настання строку виконання боргового зобовязання, то це з 13.05.2014 року, оскільки до суду ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_2» звернувся 13.05.2011 року .

Отже, навіть при двох вказаних в договорі умовах порука припинила свою дію, тому вимога позивача є незаконною, а відтак задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.12,13,76-81,89,258,259,263-265,273,354-355, пп.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень розділу ХІІІ ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити публічному акціонерному товариству «ОСОБА_4 ОСОБА_2» в задоволенні позову до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 08.08.2018 року.

Суддя: