Постанова

Іменем України

11 липня 2018 року

м. Київ

справа № 755/15614/15-ц

провадження № 61-4786 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від

13 листопада 2017 року у складі судді Слюсар Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позовних вимог зазначило, що 29 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір

№ 77.1/АА-01394.08.2, відповідно до умов якого відповідачу відкрито невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 123 488,00 грн, строком до 29 липня 2015 року, зі сплатою 19,00 процентів річних за користування кредитом.

Посилаючись на те, що відповідач не виконує зобов'язання за кредитним договором щодо погашення заборгованості за кредитом, у зв'язку з чим станом на 18 червня 2015 року у відповідача утворилася заборгованість у розмірі

3 984 378,96 грн, що складається з: суми поточної заборгованості за кредитом у розмірі 1 469,70 грн, суми простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 117 558,46 грн, суми поточної заборгованості за процентами по кредиту у розмірі 1 115,28 грн, суми простроченої заборгованості за процентами по кредиту у розмірі 81 235,98 грн, загальної суми пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості у розмірі 3 652 661,17 грн, загальної суми трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості у розмірі 18 755,28 грн, загальної суми інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості у розмірі 111 583,09 грн, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року прийнято до спільного розгляду з вищевказаним позовом зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Родовід Банк» про визнання кредитного договору недійсним.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2017 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Родовід Банк» про визнання кредитного договору недійсним залишено без розгляду.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 77.1/АА-01394.08.2 від 29 липня 2008 року у розмірі 376 492,11 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі

49 983,40 грн, заборгованості по процентам у розмірі 82 351,26 грн, пені у розмірі 132 334,66 грн, інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 37 737,47 грн, інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості по процентам у розмірі 62 175,20 грн, трьох процентів річних у розмірі 11 910,12 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від

08вересня 2017 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Постановляючи ухвалу про повернення апеляційної скарги, суд виходив із того, що станом на 13 листопада 2017 року ОСОБА_1 у встановлений судом строк не виконав вимоги ухвали Апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2017 року, копію якої він отримав 05 жовтня 2017 року.

У листопаді 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1, у якій заявник просив скасувати ухвалу Апеляційного суду

м. Києва від 13 листопада 2017 року та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції є незаконною, оскільки ухвалу Апеляційного суду м. Києва від

28 вересня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху він не отримував.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За змістом частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно із частиною третьою статті 27 ЦПК України 2004 року особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Вимоги щодо форми і змісту апеляційної скарги визначені статтею 295 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 297 ЦПК України 2004 року до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Аналізуючи положення частини першої, другої та п'ятої статті 121 ЦПК України 2004 року необхідно дійти висновку, що суддя апеляційної інстанції, установивши, що апеляційна скарга оформлена з порушенням вимог статті 295 ЦПК України 2004 року або що не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє особу, яка подала апеляційну скаргу, і надає їй строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання особою ухвали.

Якщо ж особа, яка подала апеляційну скаргу, відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтею 295 ЦПК України

2004 року, сплатить суму судового збору, апеляційна скарга вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше вона вважається неподаною і повертається особі, яка подала апеляційну скаргу.

Відповідно до частини п'ятої статті 297 ЦПК України 2004 року про залишення апеляційної скарги без руху або повернення скарги суддя-доповідач постановляє ухвалу.

Таким чином, саме звернення особи до суду із апеляційної скаргою не спричиняє безумовне відкриття апеляційного провадження у справі, оскільки суддя, відкриваючи апеляційне провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималася особа, яка подала апеляційну скаргу, порядку здійснення права на звернення до суду апеляційної інстанції (умови реалізації права на звернення до суду апеляційної інстанції). Процесуальним наслідком недотримання заявником умов реалізації права на звернення до цього суду з апеляційною скаргою є залишення скарги без руху або її повернення в разі не усунення недоліків.

Установивши, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не відповідає вимогам статті 295 ЦПК України 2004 року, 28 вересня 2017 року, зокрема не сплачено судовий збір чи не надано копії документів, що підтверджують наявність пільг щодо сплати судового збору, суддя апеляційного суду обгрунтовано постановив ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків, та визначив строк на їх усунення.

Копію зазначеної ухвали суду було направлено ОСОБА_1 за адресою, зазначеною ним у апеляційній скарзі (м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 21, оф. 6) та адресою його реєстрації, що зазначена у довідці адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в м. Києві (АДРЕСА_1). За першою адресою заявник копію ухвали отримав 05 жовтня 2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням, а за другою адресою поштове повідомлення повернулось з відміткою «за закінченням строку зберігання».

Однак, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 отримавши копію ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху, недоліки в зазначений ухвалою строк не усунув.

З урахуванням наведеного, оскаржувана ухвала апеляційного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року про визнання неподаної апеляційної скарги

ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року у справі за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, є законною та обгрунтованою.

Посилання заявника на те, що він не отримував копії ухвали апеляційного суду про залишення його апеляційної скарги без руху спростовується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення йому особисто поштового відправлення 05 жовтня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що судом апеляційної інстанцій правильно застосовано норми процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С.О. Погрібний

Г.І. Усик