Ухвала

18 червня 2018 року

м. Київ

справа № 520/10607/16-ц

провадження № 61-13673ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Орган опіки та піклування Кодимської районної державної адміністрації Одеської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

Касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області

від 26 червня 2017 року подана до Верховного Суду 12 лютого 2018 року, тобто після закінчення строку на касаційне оскарження, встановленого частиною першою статті 325 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України у редакції Кодексу на час постановлення ухвали суду апеляційної інстанції.

Поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2016 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 26 червня 2017 року ОСОБА_1 мотивував тим, що у липні 2017 року його представник ОСОБА_3 вже подавала касаційну скаргу на зазначені судові рішення, яка ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 4 жовтня 2017 року визнана неподаною і повернута заявнику. Про вказані обставини заявник не знав, так як всі процесуальні дії від його імені вчиняла представник ОСОБА_3, яка про повернення касаційної скарги його не повідомила. ОСОБА_1 вказав, що вперше про повернення скарги дізнався у січні 2018 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, після чого скасував видану ОСОБА_3 довіреність та подає касаційну скаргу особисто.

Верховний Суд ухвалою від 15 березня 2018 року наведені заявником причини пропуску строку на касаційне оскарження визнав неповажними, оскільки обставини, що унеможливлювали подання касаційної скарги у встановлений процесуальним законодавством строк, ОСОБА_1 не навів; крім того, довіреність на ім'я ОСОБА_3 скасовано 10 січня 2018 року, а повторно касаційну скаргу подано 12 лютого 2018 року, тобто більш, ніж через місяць. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області

від 26 червня 2017 року залишено без руху і надано заявнику десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для звернення до суду із клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням інших підстав його поновлення і надання відповідних доказів.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 15 березня 2018 року

ОСОБА_1 подано заяву, у якій поважність причин пропуску строку

на касаційне оскарження рішення Київського районного суду м. Одеси

від 27 жовтня 2016 року та ухвали апеляційного суду Одеської області

від 26 червня 2017 року заявник обґрунтовує тим, що з 15 липня 2017 року

по 5 листопада 2017 року він перебував за кордоном, а поданням касаційної скарги у даній справі займалася його представник за довіреністю ОСОБА_3 Після повернення заявника в Україну представник ОСОБА_3, будучи особою похилого віку, яка постійно хворіла, на дзвінки не відповідала; про те, що касаційна скарга не була прийнята касаційним судом до розгляду ОСОБА_1 дізнався на початку січня 2018 року, коли й була відкликана довіреність на представництво ОСОБА_3 його інтересів. ОСОБА_1 зазначає, що оскільки він перебував за кордоном, то касаційну скаргу у встановлений строк подати не міг, і так як він не є фахівцем у галузі права, самостійно підготовлену касаційну скаргу він подав до суду у 30-денний строк із дня відкликання довіреності на ОСОБА_3, ознайомлення з матеріалами справи та отримання оскаржуваних судових рішень.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, суд має виходити з того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними лише у тому випадку, якщо таке недотримання строків касаційного оскарження було зумовлене діями (бездіяльністю) суду апеляційної інстанції, а так само наявністю інших об'єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали своєчасному зверненню з такою скаргою.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, може бути визнано порушенням права на справедливий

судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист

прав людини і основоположних свобод, зокрема, в аспекті дотримання

принципу правової визначеності, який включає принцип остаточності судового рішення.

Вказана касаційна скарга подана до Верховного Суду після закінчення

строків, установлених законодавцем, і наведені заявником підстави для поновлення строку касаційного оскарження суд визнає неповажними, оскільки ОСОБА_1 не наведено та не надано доказів, які б могли свідчити про наявність особливих і непереборних обставин, які б виправдали пропуск строку значної тривалості. Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 жовтня 2017 року, якою касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Київського районного

суду м. Одеси від 27 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 червня 2017 року визнано неподаною та повернуто заявнику, оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 9 жовтня 2017 року і ОСОБА_1 не був позбавлений можливості своєчасно ознайомитися з нею в електронній формі, так як судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу

на офіційному веб-порталі судової влади України; для реалізації права доступу

до судових рішень, внесених до Єдиного державного реєстру судових рішень, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин (частини перша, третя статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»). Разом з тим, якщо інформацію про стан розгляду справи відомо представникові учасника справи, то вважається, що така інформація відома і цій особі. Надавати оцінку діям чи бездіяльності ОСОБА_3, яку ОСОБА_1 уповноважив представляти його інтереси, видавши на її ім'я відповідну довіреність, у даному випадку до повноважень суду касаційної інстанції не входить. Довіреність на ім'я

ОСОБА_3 скасовано 10 січня 2018 року, а повторно касаційну скаргу подано 12 лютого 2018 року; доводи ОСОБА_1 про те, що він самостійно готував касаційну скаргу, і оскільки не є фахівцем у галузі права, йому знадобився певний час, суд не може визнати за такі обставини, які є підставою для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження значної тривалості.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнанні судом неповажними.

З огляду на те, що касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного

суду Одеської області від 26 червня 2017 року подана до Верховного Суду поза межами встановленого строку на касаційне оскарження і заявником не наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, які б могли

бути визнанні судом поважними, суд на підставі пункту 4 частини другої

статті 394 ЦПК України відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 червня 2017 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко