Постанова

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 382/258/16-ц

провадження № 61-17916св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Київської

області у складі судді Мельника Я. С. від 21 березня 2017 року

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ «НАСК «Оранта»), про відшкодування майнової та моральної шкоди, в якому просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь 15 309,08 грн майнової шкоди та 5 000 грн моральної шкоди.

У березні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь 6 000 грн майнової шкоди та 3 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 23 січня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 15 309,08 грн майнової шкоди, 3 000 грн моральної шкоди та 551,20 грн судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме - для сплати судового збору.

У лютому 2017 року ОСОБА_5 подав клопотання про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21 березня 2017 року у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про надання додаткового строку для усунення недоліків апеляційної скарги відмовлено. Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 23 січня 2017 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_5 та повертаючи його апеляційну скаргу, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_5 не виконав вимог ухвали Апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2017 року, якою апеляційну скаргу було залишено без руху, а саме: не сплатив судовий збір у розмірі 2 425,28 грн у строк, встановлений вказаною ухвалою суду, та не надав доказів на підтвердження свого клопотання про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги.

У квітні 2017 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу апеляційного суду, справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга ОСОБА_5 мотивована тим, що апеляційний суд допустив порушення його процесуальних прав, зокрема, повертаючи його апеляційну скаргу, суддя апеляційного суду не зазначив в ухвалі зміст його клопотання про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги, а саме щодо непогодження із розміром судового збору.

Вказував на те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що він має сплатити судовий збір за кожну вимогу як свою так і ОСОБА_4, а тому безпідставно повернув його апеляційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Правом на подання відзиву на касаційну скаргу учасники справи не скористалися.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною третьою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» суд зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз'яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 27 ЦПК України 2004 року особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Апеляційна скарга за формою і змістом повинна відповідати вимогам статті 295 ЦПК України 2004 року.

Відповідно до частини другої статті 297 ЦПК України 2004 року до апеляційної скарги, яка не оформлена згідно з вимогами, встановленими статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

У справі, що переглядається установлено, що 23 січня 2017 року Яготинський районний суд Київської області ухвалив рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4 та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 та задовольнити його зустрічний позов.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_5 не сплатив судовий збір.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на час пред'явлення позовної заяви) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пп. 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на час подачі апеляційної скарги), розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

У справі, що переглядається, установлено, що ОСОБА_4, звертаючись до суду з позовом, пред'явив дві вимоги - стягнення майнової шкоди та стягнення моральної шкоди, за кожну з яких до суду першої інстанції підлягало сплаті по 551,20 грн.

ОСОБА_5, звертаючись до суду із зустрічним позовом, також пред'явив дві вимоги - стягнення майнової шкоди та стягнення моральної шкоди, за кожну з яких до суду першої інстанції підлягало сплаті по 551,20 грн.

Законом України «Про судовий збір» передбачено сплату судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги на рішення суду в певному розмірі виходячи зі ставки судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги незалежно від оспорюваної суми. У разі якщо в апеляційному або в касаційному порядку оскаржується судове рішення, яке прийнято за наслідками розгляду первісного і зустрічного позовів, то якщо заявник не згоден із таким рішенням у частині розгляду вимог за обома зазначеними позовами, судовий збір має сплачуватися ним так само з урахуванням результатів розгляду як первісного, так і зустрічного позовів.

Залишаючи без руху апеляційну скаргу ОСОБА_5 та надаючи йому строк для усунення зазначених недоліків, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що заявник мав сплатити судовий збір за дві вимоги за позовом ОСОБА_4, а саме за вимогу про стягнення майнової шкоди та за вимогу про стягнення моральної шкоди, та за дві вимоги за його позовом - за вимогу про стягнення майнової шкоди та за вимогу про стягнення моральної шкоди, що у загальному розмірі становить 2 425,28 грн ((551,20 х 4) х 1,1).

З огляду на це, безпідставними є доводи ОСОБА_5 про те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що він має сплатити судовий збір за кожну вимогу як свою так і ОСОБА_4

22 лютого 2017 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_5, в якому заявник вказував на те, що він вважає непереконливим висновок суду про розмір судового збору, зокрема щодо сплати судового збору за позовними вимогами ОСОБА_4, а також за його зустрічними позовними вимогами, а тому просив продовжити строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

При цьому ОСОБА_5, не погоджуючись з розміром судового збору, та зазначаючи, що розмір судового збору підлягає сплаті відповідно до вимог пп. 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», не сплатив судовий збір у розмірі, якій він вважав вірним та не просив роз'яснити зміст ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Відповідно до положень статті 73 ЦПК України 2004 року суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Одночасно з клопотанням про поновлення чи продовження строку належить вчинити ту дію або подати той документ чи доказ, стосовно якого заявлено клопотання.

Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що заявник не надав доказів на підтвердження свого клопотання.

При цьому слід зазначити, що заявляючи клопотання про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги, ОСОБА_5 фактично не погоджувався з висновками, які містяться в ухвалі Апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2017 року, якою його апеляційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків, та яка постановлена відповідно до норм цивільного процесуального законодавства України.

Встановивши, що при поданні апеляційної скарги ОСОБА_5 не сплатив судовий збір, у зв'язку з чим ухвалою судді Апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2017 року апеляційну скаргу залишено без руху для його сплати у розмірі, визначеному на підставі Закону України «Про судовий збір», вимоги якої заявник не виконав, суддя апеляційного суду обґрунтовано визнав його апеляційну скаргу неподаною та повернув її заявнику.

Апеляційний суд, визнаючи неподаною апеляційну скаргу ОСОБА_5 та повертаючи її, діяв відповідно до норм цивільного процесуального законодавства України, в межах наданих йому повноважень.

Доводи касаційної інстанції про те, що апеляційний суд допустив порушення його процесуальних прав та помилково повернув апеляційну скаргу, є безпідставними, оскільки ОСОБА_5 не виконав вимоги ухвали суду від 10 лютого 2017 року та не сплатив судовий збір, у розмірі визначеному у цій ухвалі, що відповідно до вимог частини другої статті 297 ЦПК України 2004 року є підставою для визнання апеляційної скарги неподаною і її повернення.

При цьому, повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення (стаття 121 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: О. В. Білоконь Є. В. Синельников С. Ф. Хопта Ю. В. Черняк