Постанова

Іменем України

25 липня 2018 року

м. Київ

справа № 521/2018/17

провадження № 61-16257 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 02 лютого 2018 року у складі судді Драгомерецького М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 липня 2017 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху, апеляційний суд виходив із того, що заявником пропущено строк на апеляційне оскарження, а тому йому необхідно подати заяву про його поновлення, із зазначенням поважності причин пропуску процесуального строку, а також сплатити судовий збір.

30 січня 2018 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява

ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження, в якій зазначив, що він отримав повний текст рішення тільки 22 січня 2018 року, а тому строк на апеляційне оскарження було пропущено з поважних причин.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 02 лютого 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 липня 2017 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що наведені заявником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, зокрема неотримання повного тексту рішення, не є поважними, оскільки позивач був присутнім у судовому засіданні під час проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

У квітні 2018 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1, у якій заявник просив скасувати ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 02 лютого 2018 року та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що відмовляючи у відкритті провадження у справі у зв'язку пропуском строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції не урахував поважність причин пропуску цього строку, зокрема, що він не отримав повний текст рішення Малиновського районного суду м. Одеси від

03 липня 2017 року, а тому був позбавлений можливості вчасно подати апеляційну скаргу. Вказував на те, що 11 липня 2017 року він отримав травму ноги, а тому лише 09 жовтня 2017 року зміг звернутися до суду із заявою про видачу повного тексту рішення суду, після отримання якого одразу ж подав апеляційну скаргу. Крім того, посилався на те, що у судовому засіданні 03 липня 2017 року суд першої інстанції не проголошував вступну та резолютивну частини рішення, що підтверджується звукозаписом судового засідання.

Відзив на касаційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною третьою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлена з дотриманням вимог процесуального права, доводи касаційної скарги законність та обгрунтованість висновків суду не спростовують.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 був присутнім у судовому засіданні 03 липня 2017 року під час проголошення вступної та резолютивної частин оскаржуваного заявником рішення суду першої інстанції. Його посилання на те, що судом першої інстанції 03 липня 2016 року не проголошувалася вступна і резолютивна частини рішення, спростовуються записами журналу судового засідання. Зауважень щодо неповноти та неправильності запису журналу судового засідання заявник не подавав, матеріали справи не містять технічного запису судового засідання.

Згідно з частиною першою статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Останнім днем для подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року, було

13 липня 2017 року. Апеляційна скарга ОСОБА_1 подана лише

29 грудня 2017 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не ставив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що йому не було надіслано повний текст судового рішення у передбаченому процесуальним законом порядку.

Залишаючи без руху апеляційну скаргу, апеляційний суд послався на не поважність наведених заявником причин пропуску строку на апеляційне оскарження та неподання заяви про поновлення цього строку, вказав на необхідність подання заяви про його поновлення, із зазначенням інших причин поважності його пропуску.

На виконання зазначеної ухвали суду, ОСОБА_1 подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, вказавши, що він був пропущений з поважних причин, зокрема у зв'язку з отриманням ним повного тесту рішення лише

22 січня 2018 року, тобто після спливу строку на апеляційне оскарження.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд обгрунтовано виходив з того, що наведені ОСОБА_1 обставини не є поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки позивач був присутнім у судовому засіданні при проголошенні вступної і резолютивної частин оскаржуваного рішення, а відтак був обізнаний про ухвалене судом рішення та міг оскаржити його у встановлений законодавством строк.

Відповідно до частин другої та третьої 222 ЦПК України 2004 року копії повного рішення суду видаються особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення. У разі проголошення тільки вступної та резолютивної частин судового рішення, особам, які брали участь у справі і були присутні у судовому засіданні, негайно після його проголошення видаються копії судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин.

Особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копії повного судового рішення надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом двох днів з дня його складання або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо в суді. Якщо судовим рішенням відповідачеві заборонено вчиняти певні дії, що потребуватиме вчинення дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами, копія такого судового рішення також надсилається цим органам та/або особам у строки та порядку, визначені цією статтею.

Ураховуючи, що заявник був присутній при проголошенні вступної та резолютивної частини рішення, на нього не розповсюджуються вимоги частини третьої статті 222 ЦПК України 2004 року щодо направлення йому копії повного тексту рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Посилання заявника на іншу поважну причину - отримання 11 липня 2017 року травми ноги, що завадила йому звернутися до суду першої інстанції із заявою про отримання повного тексту рішення, не є переконливою, оскільки з наданих ним довідок від 24 липня 2017 року, від 02 серпня 2017 року та від 03 серпня 2017 року, виданих після спливу строку на апеляційне оскарження, не убачається, що він саме 11 липня 2017 року отримав травму ноги та, що зазначена обставина, з урахуваннямвжитих ним необхідних заходів, була непереборною настільки, що позбавила його можливості подати апеляційну скаргу в розумний строк.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 №475/97- ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті

6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» ).

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 7 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня

2003 року).

Ураховуючи, що заявник, достовірно знаючи про ухвалене щодо нього судове рішення, не надав переконливих доказів, які б свідчили про те, що він вжив усіх необхідних заходів для його оскарження у розумний інтервал часу, які б свідчили про поважність причин тривалого пропуску на апеляційне оскарження судового рішення, касаційний суд дійшов висновку про те, що оскаржувана ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі, є законною та обгрунтованою.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що ухвала апеляційного суду постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 02 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

С.О. Погрібний

Г. І. Усик