Постанова

Іменем України

25 липня 2018 року

м. Київ

справа № 753/10201/16-ц

провадження № 61-19986св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»,

представник позивача - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, ОСОБА_5, товариство з обмеженою відповідальністю «Новатон»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року у складі судді Коренюк А. М. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 травня 2017 року у складі колегії суддів: Заришняк Г. М., Андрієнко А. М., Мараєвої Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі - ТОВ «Порше Лізинг Україна») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, ОСОБА_5, товариство з обмеженою відповідальністю «Новатон» (далі - ТОВ «Новатон»), про визнання права власності на автомобіль.

Позовна заява мотивована тим, що 21 жовтня 2013 року між ТОВ «Порше Лізинг України» і ТОВ «Новатон» було укладено договір про фінансовий лізинг, за умовами якого ТОВ «Порше Лізинг України» зобов'язалося передати у користування ТОВ «Новатон» на умовах фінансового лізингу автомобіль Volkswagen Passat B7.

На виконання умов цього договору ТОВ «Порше Лізинг України» відповідно до договору купівлі-продажу від 22 жовтня 2013 року, укладеного із товариством з обмеженою відповідальністю «Атлант-М» (далі - ТОВ «Атлант-М»), придбало автомобіль Volkswagen Passat B7, номерний знак НОМЕР_1, право власності на який згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу було зареєстровано за ТОВ «Порше Лізинг України».

25 жовтня 2013 року ТОВ «Порше Лізинг України» передало у користування ТОВ «Новатон» автомобіль Volkswagen Passat B7, номерний знак НОМЕР_1.

19 березня 2015 року ТОВ «Новатон» повідомило ТОВ «Порше Лізинг України», що їх працівник ОСОБА_5 зник разом із автомобілем Volkswagen Passat B7, номерний знак НОМЕР_1.

Після цього ТОВ «Порше Лізинг України» стало відомо, що вказаний автомобіль декілька разів було незаконно знято з реєстраційного обліку і право власності на нього було зареєстровано за ОСОБА_3, у подальшому за ОСОБА_4, а останнім зареєстрованим власником є ОСОБА_2

Стверджуючи, що жодних дій щодо переходу права власності, продажу, перереєстрації, зняття з обліку і проведення будь-яких інших реєстраційних дій відносно автомобіля Volkswagen Passat B7, номерний знак НОМЕР_1, власник не вчиняв, ТОВ «Порше Лізинг України» просило суд визнати за ним право власності на вказаний автомобіль, оскільки він вибув із володіння поза його волею.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року у задоволенні позову ТОВ «Порше Лізинг України» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а згідно зі статтею 3 ЦК України правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Встановивши, що позивач набув права власності на спірний автомобіль, однак останній вибув з його володіння, і власником цього автомобіля на час розгляду справи відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного із ОСОБА_6, є ОСОБА_2, суд дійшов висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 травня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Порше Лізинг України» відхилено. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції повно і всебічно встановивши обставини справи і давши належну оцінку зібраним у справі доказам, дійшов правильного висновку про відмову у задоволені позову ТОВ «Порше Лізинг України», оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права згідно з положеннями статті 388 ЦК України, оскільки не оспорено перший правочин між позивачем і ОСОБА_7, а згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Порше Лізинг Україна», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що згідно з пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Договір з ОСОБА_7 ними не укладався. Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій позбавили ТОВ «Порше Лізинг України» права на захист і доведення обставин, які підтверджують позовні вимоги та обґрунтовують необхідність застосування положень частини першої статті 388 ЦК України щодо визнання права власності.

Відзив на касаційну скаргу учасниками справи не подано.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 21 жовтня 2013 року між ТОВ «Порше Лізинг України» і ТОВ «Новатон» було укладено договір про фінансовий лізинг, за умовами якого ТОВ «Порше Лізинг України» зобов'язалося передати у користування ТОВ «Новатон» на умовах фінансового лізингу автомобіль Volkswagen Passat B7.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 22 жовтня 2013 року, укладеного між ТОВ «Атлант-М» і ТОВ «Порше Лізинг України», останнє придбало автомобіль Volkswagen Passat B7, номерний знак НОМЕР_1, право власності на який згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу було зареєстровано за ТОВ «Порше Лізинг України».

25 жовтня 2013 року ТОВ «Порше Лізинг України» передало у користування ТОВ «Новатон» автомобіль Volkswagen Passat B7, номерний знак НОМЕР_1.

19 березня 2015 року ТОВ «Новатон» повідомило ТОВ «Порше Лізинг України», що їх працівник ОСОБА_5 зник разом із автомобілем Volkswagen Passat B7, номерний знак НОМЕР_1.

Також судом встановлено, що ОСОБА_5 проти волі ТОВ «Порше Лізинг України» 12 березня 2015 року переоформив вказаний автомобіль на ОСОБА_7

14 березня 2015 року автомобіль був знятий ОСОБА_7 з обліку і проданий ОСОБА_3, який 17 липня 2015 року зняв автомобіль з обліку у зв'язку з продажем транспортного засобу ОСОБА_8

Згідно з договором купівлі-продажу від 26 лютого 2016 року ОСОБА_8 продав спірний автомобіль ОСОБА_2

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 квітня 2016 року на автомобіль Volkswagen Passat В7, шасі № НОМЕР_2, було накладено арешт і поміщений на зберігання за адресою: Київська область, м. Боярка, вул. Кібенка, 66.

Звертаючись до суду за захистом свої порушених прав, ТОВ «Порше Лізинг України» просило визнати за ним відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України право власності на спірний автомобіль.'

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

За правилами статті 392 ЦК Українипозов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Норми статті 388 ЦК України можуть застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Таким чином, у спірних правовідносинах повернення майна на користь його власників можливо шляхом передачі такого від покупця - добросовісного набувача, на підставі статті 388 ЦК України, саме з такою вимогою і звернулись позивач і до суду.

Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України 2004 року здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України 2004 року визначено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 1 частини шостої статті 130 ЦПК України 2004 року передбачено, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд уточнює позовні вимоги.

Отже, вирішуючи питання про призначення справи до судового розгляду, суд в обов'язковому порядку не вирішив питання про уточнення позовних вимог при наявності неточностей або розбіжностей в прохальній частині позову. При цьому позовна заява ТОВ «Порше Лізинг Україна» була обґрунтована положеннями статті 388 ЦК України, а її доводи зводилися до того, що спірне майно вибуло з володіння власника поза його волею, що відповідно до вказаної норми є підставою для витребування майна у добросовісного набувача, тобто вимога містила віндикаційний характер. Отже, позивачем обрано належний спосіб захисту порушених прав та законних інтересів.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободпередбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Таким чином, у порушення статей 212-214, 303, 316 ЦПК України 2004 року суди: не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; не дослідили та не надали належної правової оцінки зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Оскільки відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо.

Відповідно до пунктів 1, 2 і 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Оскільки суди не встановили фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та не перевірили доводи сторін та надані на їх підтвердження докази, то ухвалені у справі судові рішення відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 травня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В. Білоконь Б. І. Гулько Є. В. Синельников Ю. В. Черняк