Номер провадження: 22-з/785/203/18
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2018 року м. Одеса

Справа № 520/16062/15-ц

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_3,

- відповідач - ОСОБА_4,

розглянувши без виклику учасників з власної ініціативи питання про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права спільної сумісної власності, поділ спільного майна,

встановив:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з уточненим у березні 2016 р. позовом, в якому остаточно просила: 1) встановити факт проживання ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 однією сім'єю та ведення сумісного господарства у період з жовтня 2010 року по день реєстрації шлюбу 15.02.2012 р.; 2) визнатиАДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя; 3) визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину АДРЕСА_1; 4) визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину АДРЕСА_2; 5) визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на автомобіль марки «TOYOTA RAV4», 2012 року випуску, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1; 6) визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на ? частину меблів, які розташовані у АДРЕСА_1.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01.11.2017 р. вищевказаний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 однією сім'єю та ведення спільного господарства у період з 30 березня 2011 року по день реєстрації шлюбу 15.02.2012 р..

Визнано нерухоме майно, а саме - АДРЕСА_1, та квартиру АДРЕСА_2, автомобіль марки «TOYOTA RAV4», 2012 року випуску, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на: - ? частину квартири АДРЕСА_1, яка складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею - 95,4 кв. м., в тому числі житловою площею - 55,3 кв. м.; - ? частину квартири АДРЕСА_2, яка в цілому складається з однієї кімнати та підсобних приміщень, загальною площею - 53,5 кв. м., у тому числі житловою площею - 21,5 кв. м.; - ? частину автомобіля марки «TOYOTA RAV4», 2012 року випуску, білого кольору, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на: - ? частину квартири АДРЕСА_1, яка складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею - 95,4 кв. м., в тому числі житловою площею - 55,3 кв. м.; - ? частину квартири АДРЕСА_2, яка в цілому складається з однієї кімнати та підсобних приміщень, загальною площею - 53,5 кв. м., у тому числі житловою площею - 21,5 кв. м.; - 1/2 частину автомобіля марки «TOYOTA RAV4», 2012 року випуску, білого кольору, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

У грудні 2017 р. надійшла апеляційна скарга ОСОБА_5, представника ОСОБА_4, в якій останній оскаржує рішення суду першої інстанції в частині: 1) встановлення факту проживання ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 однією сім'єю та ведення спільного господарства у період з 30.03.2011 р. по день реєстрації шлюбу 15.02.2012 р.; 2) визнання АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя; 3) визнання за ОСОБА_3 право власності на ? частину АДРЕСА_1.

Апелянт просить рішення суду першої інстанції в оскарженій частині скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні вищевказаних позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення в оскарженій частині ухвалено судом першої інстанції при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 19.07.2018 р. апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 01.11.2017 р. в частині встановлення факту проживання ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 однією сім'єю та ведення спільного господарства у період з 30.03.2011 р. по день реєстрації шлюбу 15.02.2012 р., визнання АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя скасовано. Ухвалено в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства у період з 30.03.2011 р. по день реєстрації шлюбу 15.02.2012 р, визнання АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя відмовлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Встановлено, що рішення суду першої інстанції оскаржено в частині позовних вимог про: 1) встановлення факту проживання ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 однією сім'єю та ведення спільного господарства у період з 30.03.2011 р. по день реєстрації шлюбу 15.02.2012 р.; 2) визнання АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя; 3) визнання за ОСОБА_3 право власності на ? частину АДРЕСА_1.

В апеляційному суді апелянт повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

ОСОБА_3 та її представник у судовому засіданні повністю не визнали апеляційну скаргу.

Таким чином, в матеріалах справи наявні докази, які були предметом дослідження колегією суддів, щодо спільного проживання, придбання спірної АДРЕСА_1. В апеляційному суді сторони надавали пояснення як щодо спільного проживання однією сім'єю, придбання спірної квартири під час спільного проживання, так і щодо визнання за сторонами права власності на ? частину квартири за кожним.

Разом з тим з резолютивної частини постанови апеляційного суду Одеської області від 19.07.2018 р. вбачається, що було скасовано рішення суду першої інстанції і ухвалено нове судове рішення тільки в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства у період з 30.03.2011 р. по день реєстрації шлюбу 15.02.2012 р, визнання АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя.

Апеляційним судом залишися нерозглянутими вимоги апеляційної скарги щодо скасування рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання за ОСОБА_3 права приватної власності на ? частину АДРЕСА_1, які є похідними від вимог про встановлення факту проживання однією сім'є, визнання цієї квартири спільною сумісною власністю. Відносно цієї вимоги сторони подавали докази, надавали пояснення, але рішення відносно неї апеляційним судом не ухвалено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відносно позовної вимоги про визнання за ОСОБА_3 право власності на ? частину АДРЕСА_1 необхідно ухвалити додаткове судове рішення.

Керуючись ст. ст. 270, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Доповнити резолютивну частину постанови апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права спільної сумісної власності, поділ спільного майна наступним: 1) рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2017 року в частині визнання за ОСОБА_3 права приватної власності на ? частину АДРЕСА_1 - скасувати; 2) у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання за ОСОБА_3 права приватної власності на ? частину АДРЕСА_1 - відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

О. М. Таварткіладзе