Постанова

Іменем України

23 липня 2018 року

місто Київ

справа № 796/54/2018

провадження № 61-20308ав18

Верховний Суд як суд апеляційної інстанції у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Погрібного С. О. (суддя-доповідач),Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4;

сторони розгляду у третейському суді: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_4,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва у складі судді Українець Л. Д. від 13 березня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_4 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 27 березня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 30 липня 2007 року № 990/03-15,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 у березні 2018 року звернувся до апеляційного суду як до суду першої інстанції із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків (далі - третейський суд) від 27 березня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», банк) до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 30 липня 2007 року № 990/03-15.

Заява обґрунтовувалась тим, що рішенням третейського суду від 27 березня 2015 року задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення із ОСОБА_4 на користь банку заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії у сумі 1 824 215, 20 грн та третейський збір у сумі 18 642, 16 грн. Копію позову ОСОБА_4 не отримував, участі у засіданнях третейського суду не брав, копію рішення суду не отримував, про його наявність стало відомо лише у березні 2018 року після ознайомлення із матеріалами справи у третейському суді. Рішення третейського суду ОСОБА_4 вважає таким, що не відповідає вимогам законодавства України.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 березня 2018 року повернуто ОСОБА_4 заяву про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 27 березня 2015 року в справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 30 липня 2007 року № 990/03-15.

Ухвала суду обґрунтовувалась тим, що для ОСОБА_4, який є відповідачем у зазначеній справі, тобто є стороною, строк на оскарження рішення третейського суду розпочався з дня його прийняття, 27 березня 2015 року, та закінчився через дев'яносто днів - у червні 2015 року. Натомість, заява про скасування рішення третейського суду від 27 березня 2015 року подана лише 12 березня 2018 року. Посилання заявника на те, що він дізнався про наявність рішення третейського суду лише 05 березня 2018 року, не змінює встановлений законом строк для подання заяви про скасування рішення третейського суду. Заява, подана після закінчення строку, встановленого частинами п'ятою або шостою цієї статті, повертається (частина сьома статті 454 ЦПК України). Зазначені строки є присічними, оскільки розділ VIII ЦПК України, яким регулюється, зокрема провадження у справах про оскарження рішень третейських судів, не містить норм, що передбачають можливість поновлення строку на подання заяви про скасування рішення третейського суду.

ОСОБА_4, не погодившись із зазначеною ухвалою Апеляційного суду міста Києва, подав до Верховного Суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 березня 2018 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скарга обґрунтовується тим, що Апеляційний суд міста Києва під час постановлення оскаржуваної ухвали не досліджував матеріали третейської справи, у якій наявні поштові повідомлення про вручення ОСОБА_4 копії ухвали про порушення провадження від 12 квітня 2015 року та копії рішення третейського суду від 27 березня 2015 року. Заявник, за його твердженням, не знав та не міг знати, що він є стороною у справі, яка розглядалась третейським судом, та не отримавши рішення третейського суду, не міг реалізувати своє право на оскарження такого рішення, що ухвалене третейським судом за межами його компетенції. Підпис про отримання оскаржуваного рішення, що міститься у матеріалах справи третейського суду, не належить заявнику. При цьому, на переконання заявника, спір між банком та ним непідвідомчий третейському суду відповідно до правил пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки ОСОБА_4 є споживачем банківських послуг, кредит банком йому надавався на споживчі цілі.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» просило відмовити у її задоволенні, ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 березня 2018 року залишити без змін. БАНК Стверджував, що оскаржувана ухвала відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 квітня 2018 року у справі №796/4/2017, від 21 травня 2018 року у справі № 796/3/2017 та від 04 червня 2018 року у справі № 796/37/2018.

Частиною другою статті 24, частиною другою статті 351 ЦПК України передбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про повернення заяви заявникові проводиться без повідомлення учасників справи.

Підстав для розгляду апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи Верховний Суд не встановив, апеляційна скарга таких доводів не містить.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та наявні у справі матеріали, Верховний Суд у складі колегії суддів зробив такі висновки.

У частині першій статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Верховний Суд встановив, що ухвалою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 12 березня 2015 року порушено провадження у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту від 30 липня 2007 року № 990/03-15, призначено справу до розгляду на 27 березня 2015 року на 09:25 годину.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 27 березня 2015 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за договором кредиту в сумі 1 824 215, 20 грн та третейський збір у розмірі 18 642, 16 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 був стороною у справі, розглянутій третейським судом, відповідачем. Із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 27 березня 2015 року ОСОБА_4 звернувся 12 березня 2018 року, тоді як преклюзивний строк його оскарження закінчився 25 червня 2015 року.

Відповідно до частин першої, п'ятої та сьомої статті 454 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Заява про скасування рішення третейського суду подається протягом дев'яноста днів: стороною, третьою особою в справі, розглянутій третейським судом, - з дня прийняття рішення третейським судом; особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, - з дня, коли вони дізналися або могли дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Заява, подана після закінчення строку, встановленого частинами п'ятою або шостою цієї статті, повертається.

Аналогічні норми містилися в частинах другій, третій статті 389-1 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), чинного на час ухвалення рішення третейським судом.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже строк, передбачений пунктом 1 частини п'ятої статті 454 ЦПК України, є преклюзивним (правоприпиняючим), сплив такого строку є безумовною підставою для повернення поданої заяви.

Посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що строк на оскарження рішення третейського суду не пропущено, оскільки його оскарження відбулося в межах дев'яноста днів з моменту, коли він дізнався про його існування, правового значення для правильного вирішення справи не має, оскільки заявник є стороною у справі, що розглянута третейським судом, відповідачем, а тому преклюзивний строк для нього на оскарження рішення третейського суду від 27 березня 2015 року закінчився 25 червня 2015 року, тобто зі спливом дев'яноста днів з дня прийняття рішення.

Інший порядок обчислення строку на оскарження рішення третейського суду процесуальним законодавством не передбачено.

Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права Апеляційним судом міста Києва, так як інші доводи апеляційної скарги стосуються оскарження рішення третейського суду, що не є предметом перегляду.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судового рішення, Верховний Суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись статтями 24, 351, 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Верховний Суд як апеляційний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик