АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2018 року

м. Київ

справа №

провадження № 22-ц/796/5683/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддів Кулікової С.В., Музичко С.Г.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
учасників справи ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року /суддя Остапчук Т.В./

у справі за позовом ОСОБА_7, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про надання дозволу на виїзд за межі України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вимогами до ОСОБА_6 про надання дозволу на виїзд за межі України її неповнолітній доньки ОСОБА_8, у супроводі матері без згоди та супроводу батька до Сполучених Штатів Америки та Республіки Австрія безстроково до набуття нею шістнадцяти річного віку. /а.с. 10/

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року позов задоволено частково. Надано дозвіл на виїзд за межі України ОСОБА_8 у супроводі матері ОСОБА_7 без згоди батька ОСОБА_6 до Сполучених Штатів Америки та Республіки Австрія терміном на 1 рік з 1 червня 2018 р. по 31 травня 2019 р., з метою лікування та оздоровлення. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено, вирішено питання судового збору. / а.с. 160-163/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що 21.03.2018 р. ОСОБА_6 надавалась згода на виїзд дитини до Сполучених Штатів Америки та Республіки Австрія, що була отримана позивачем 27.03.2018 р. Не взято до уваги судом першої інстанції і те, що батько дитини систематично надає свою згоду на виїзд дитини за межі України, що підтверджено матеріалами справи в суді першої інстанції, у зв'язку з чим відсутній предмет спору. Крім того, вказував на те, що досягнувши 9-ти років, дитина не відвідує жодний навчальний заклад, що підтверджено відповідними документами у матеріалах справи, а надання судом дозволу на виїзд строком на 1 рік, буде прямо суперечити рішенню суду про встановлення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

ОСОБА_9 - представник ОСОБА_7 звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, заперечуючи проти її доводів. Вказуючи аналогічні доводи, вже викладені у позові, повідомив також, що ухилення батька від своїх обов'язків встановлено рішенням Печерським районним судом м. Києва у справі №757/64466/16-ц від 26.01.2017 р., залишеним без змін судами вищих інстанції.

ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням, яке подав особисто до канцелярії суду 06.08.2018 р., про перенесення розгляду справи, оскільки він не має змоги прибути у судове засідання у зв'язку з відрядженням 06.08.2018 р. до м. Бобровиця Чернігівської області.

Колегія суддів вважає, що про час та дату судового розгляду сторони повідомлені належним чином, надано відзив на апеляційну скаргу, та вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, ч. 6 ст. 147 ЗУ &qu ч;Про судоустрій і статус суддів&q? і;, п. 3 Розділу XII Перехідних положень ЗУ &q?дн;Про судоустрій і статус суддів&q?й ; до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, який з'явився у судове засідання та підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з відмовою у задоволенні позову, на підставі наступного.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20.09.2013 р. шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 розірвано. / а.с.18/

У сторін є спільна дитина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 / а.с.27/

Також за матеріалами справи встановлено, що дитина хворіє на рецидивуючий синобронхіальний синдром та синдром Рефсума, що підтверджується довідкою з Університетської клініки оториноларингології багатопрофільної лікарні м. Відня (Австрія). Цей синдром представляє собою гостре запалення слизових оболонок верхніх і нижніх дихальних трактів, що повторюється. У дитини це загострення має місце щонайменше 4 рази на рік.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався нормою ч. 2 ст. 4 ЗУ &q? ;Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України&q?ом; про те, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Встановивши, що Університетська клініка оториноларингології багатопрофільної лікарні м. Відня є єдиною медичною установою в Австрії, яка має багаторічний досвід боротьби з цими захворюваннями, в якості альтернативи для подальшого лікування дитини також підійдуть різні «Центри рідкісних захворювань» в Сполучених Штатах Америки, а надання вказаного дозволу не позбавляє батька фактичного спілкування з дитиною, суд першої інстанції прийшов до висновку про надання дозволу на виїзд строком на 1 рік.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Так, відповідно до змін, внесених до СК України Законом №2234-VIII від 07.12.2017 р., доповнення ст. 157, частиною п'ятою, той із батьків, з ким за рішенням суду проживає дитина, самостійно вирішує питання щодо тимчасового виїзду дитини за межі України з метою лікування, навчання дитини за кордоном, відпочинку, за наявності довідки, виданої органом державної виконавчої служби, про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби у порядку, встановленому законом.

Судом першої інстанції питання стягнення аліментів взагалі не досліджувалось, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вже існував певний порядок виїзду дітей за кордон, без рішення суду. Крім того, відсутні судові рішення, щодо визначення місця проживання дитини.

Крім того, відповідно до свідоцтва приватного нотаріуса ОСОБА_11 від 16.04.2018 р. ОСОБА_6 дає згоду на тимчасовий виїзд за кордон строком на два місяці, а саме у період з 01.04.2018 р. по 31.05.2018 р., з метою лікування і оздоровлення до Сполучених Штатів Америки та Австрійської Республіки його дочки ОСОБА_8 у супроводі її матері /а.с. 144/, що судом першої інстанції враховано не було.

Таким чином, судом першої інстанції не встановлено ухилення батька дитини від надання дозволу на виїзд дитини за кордон, а лише констатовано факт хвороби дитини та її потребу у виїзді.

Лише та обставина, вказана позивачем про те, що іноді батько дитини надавав дозвіл на виїзд, а іноді не надавав / а.с. 140/ не може свідчити про ухилення від надання конкретного дозволу, з приводу якого заявлено позивачем - виїзду до Сполучених Штатів Америки та Республіки Австрія безстроково до набуття дитиною шістнадцятирічного віку.

Крім того, встановлюючи конкретний період виїзду, суд першої інстанції фактично перебрав на себе функцію доведення обставин справи та підстав звернення, яка належить виключно позивачу у справі, встановивши строк виїзду в один рік.

Відповідно до матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12.03.2014 р. було визначено спосіб участі ОСОБА_6 у вихованні дитини. Частково задовольняючи позовні вимоги та надаючи дозвіл на виїзд за межі України дитині у супроводі матері, без згоди батька, строком на один рік - є фактично зміною цього способу участі.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Таким чином, колегія суддів надходить висновку про скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_7, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про надання дозволу на виїзд за межі України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 /реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована АДРЕСА_1/ на користь ОСОБА_6 /реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрований АДРЕСА_1/ судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 1057, 20 гривень.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: