Ухвала

Іменем України

30 липня 2018 року

м. Київ

справа № 315/1038/17

провадження № 61-38175ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., ХоптиС. Ф.,

розглянув касаційну публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області, у складі головуючого судді Телегуз С. М., від 07 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області, у складі колегії суддів: Бєлки В. Ю., Онищенко Е. А., Воробйової І. А., від 10 травня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного між банком та відповідачем кредитного договору № б/н від 15 листопада 2011 року останній отримав кредит у розмірі 2 000, 00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконував, у результаті чого, станом на 31 травня 2017 року утворилась заборгованість на загальну суму 49 680, 65 грн, яка складається з: 2 343, 47 грн - заборгованість за кредитом, 40 675, 24 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 820, 00 грн - заборгованість по пені та комісії, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500, 00 грн - штраф (фіксована частина), 2341, 94 грн - штраф (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини банк просив суд стягнути із відповідача на свою користь вказану кредитну заборгованість.

07 грудня 2017 року рішенням Гуляйпільського районного Запорізької області ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

10 травня 2018 року постановою Апеляційного суду Запорізької області рішення суду першої інстанції залишено без змін.

06 червня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було подано до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Гуляйпільського районного Запорізької області від 07 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2018 року.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення рішення Гуляйпільського районного Запорізької області від 07 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що районний та апеляційний суди повно і всебічно не з'ясували обставини справи та дійшли необ'єктивного висновку про те, що позивачем пропущено строк позовної давності. Судами попередніх інстанцій не враховано, що отримана відповідачем картка має термін дії до квітня 2015 року, а з позовом банк звернувся 30 серпня 2017 року, тобто у межах строку загальної позовної давності. При цьому заявник посилається на правові висновки ВСУ.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегії суддів дійшла наступного висновку.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, ухвалюючи рішення у справі, вказав на пропуск позивачем строку позовної давності, що за правилами статті 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду з моменту скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд вищевказане врахував та вірно зазначив, що Умовами і правилами надання банківських послуг (пункт 1.1.7.12) визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання, якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же термін, однак подальше продовження дії договору Умовами і правилами надання банківських послуг не передбачено та з відповідачем не погоджено. Таким чином, враховуючи, що договір між сторонами укладено 15 листопада 2011 року, він діяв до 15 листопада 2013 року (з автоматичною пролонгацією договору на 12 місяців ), останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором відповідачем здійснено 13 червня 2014 року, то звернення банку до суду з даним позовом у вересні 2017 року відбулось за межами трирічного строку позовної давності.

Позивач не мав об'єктивних перешкод для звернення з позовом до належного суду у межах трирічного строку позовної давності.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень не вбачається неправильного застосування судами апеляційної та першої інстанцій норм матеріального права, а також порушення норм процесуального права. Доводи касаційної скарги не викликають розумних сумнівів у правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій вищевказаних норм матеріального права та їх тлумачення судами.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 07 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта