Справа № 527/791/18
провадження 2/527/444/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 серпня 2018 року Глобинський районний суд Полтавської області в складі :
головуючого судді - Левицької Т.В.,
з участю секретаря судового засідання - Папенко Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине Полтавської області цивільну справу № 527/791/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, придбаного за час шлюбу,-
Позивач ОСОБА_1, її представник - адвокат ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилися. Належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. В заяві, адресованій суду, прохали розглянути справу за їх відсутності, вказали, що позов підтримують, згодні на ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився. Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про поважність причин неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав.
Відповідно до ст. ст.223, 280-281 ЦПК України суд ухвалив судове засідання провести у відсутності сторін, в порядку заочного розгляду, на підставі наявних в справі доказів.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксуваннясудового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, враховуючи думку позивача, достатність матеріалів, доказів, що відповідач повідомлений в установленому законом порядку про дату розгляду справи, від якого не надійшло відзиву та ніяких заяв про перенесення розгляду справи, вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відповідності зі ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності та зв'язку, встановив наступне.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Ст. 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, з 01.11.1997 року по 20.01.2016 року, перебували у шлюбі . Заочним рішенням Глобинського районного суду від 20.01.2016 , яке набрало законної сили, шлюб між ними розірвано.
Від шлюбу сторони мають спільну повнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та спільну неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2
Відповідно до акту підтвердження фактичного місця проживання особи від 24.04.2018 року, ОСОБА_1 та її діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2.
Згідно довідки Глобинського РВ ДВС від 06.08.2018 року за № 6498, виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей на примусовому виконанні у відділі не перебуває.
За час шлюбу сторони набули у спільну сумісну власність будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.07.2006 р., який посвідчений державним нотаріусом Глобинської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 1-1719.
Згідно витягу про реєстрацію права власності від 13.07.2006 року, власником записана ОСОБА_1.
Крім того, 18.04.2015 р. сторонами був придбаний автомобіль марки AUDI, модель 100, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, тип: загальний легковий універсал, колір білий, рік випуску 1994, реєстраційний номер НОМЕР_1, власник ОСОБА_2.
В добровільному порядку спір про поділ спільного сумісного майна подружжя сторонами не вирішений.
Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Положеннями ч.1 ст. 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. В ч.2 цієї статті вказано, що розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини 3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення
За змістом ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Частиною 1 ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги наявність обставин, що мають істотне значення: проживання разом з позивачем доньок та не стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В зв'язку з викладеним, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 1393,04 гривні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 16, 328, 331,376 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 19,76, 81, 133,141, 223, 259, 263-265, 280-284,354,355 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, придбаного за час шлюбу - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/10 частини житлового будинку, що розташований за адресою: Полтавська область, Глобинський район, АДРЕСА_1.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/10 частин автомобіля марки AUDI, модель 100, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, тип: загальний легковий універсал, колір білий, рік випуску 1994, реєстраційний номер НОМЕР_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 1393,04 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручення у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідно до п.п.п. 15.5 п.п. 15 п. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Глобинський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Т. В. Левицька