Справа № 302/168/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 липня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Кондора Р.Ю.,

за участю секретаря Пилип Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Пилипецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області на рішення Міжгірського районного суду від 28 березня 2018 року (у складі судді Цімботи В.І.) за позовом ОСОБА_2 до Пилипецької сільської ради Міжгірського району про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з цим позовом у лютому 2018 р.

Просила визнати за нею право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог указала, що 06.11.2002 р. ОСОБА_3 (тітка позивача) склала заповіт, яким усе своє майно, належне їй на момент смерті, заповіла ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_3 померла.

Вона ж звернулася до Міжгірської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак 06.12.2017 р. постановою нотаріуса їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. У зв'язку з цим вважає можливим захистити своє право та інтерес шляхом звернення до суду з указаним позовом.

Рішенням Міжгірського районного суду від 28 березня 2018 р. позов задоволено: визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок із господарським спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Пилипецька сільська рада Міжгірського району просить скасувати це рішення. Доводить про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права. Указує, що суд першої інстанції не встановив, хто є належним відповідачем у вказаному спорі. Зазначає, що з огляду на судову практику, суду не повинні задовольняти позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування при відсутності спору про спадщину між спадкоємцями.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Узагальнені доводи заперечень зводяться до правильності вирішення спору та безпідставності доводів скарги.

Суд виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

При цьому встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. померла ОСОБА_3 (тітка позивача), яка була забудовником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

10 січня 2003 р. ОСОБА_3 було видано державний акт про право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 на земельні ділянки загальною площею 0,6043 га, в тому числі і 0,1539 га - для обслуговування житлового будинку (а.с.15)

Належність будинку ОСОБА_3 стверджується довідкою Пилипецької сільської ради № 985 від 07.07.2017 р., згідно з якою ОСОБА_3 була постійним мешканцем АДРЕСА_1 (а.с.12) та відповідно до земельно-облікових документів сільської ради користувалася земельною ділянкою загальною площею 0,6043 га., з яких - 0,5343 га для ведення особистого селянського господарства, 0,07 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, за яким усе своє майно заповіла позивачці ОСОБА_2 (а.с.9). Інших спадкоємців, які б заявляли права на майно померлої, не має. На момент своєї смерті ОСОБА_3 проживала разом із позивачкою, яка доглядала за нею (а.с.10).

Згідно з технічним паспортом, виданим 10 серпня 2017 р. КП «Міжгірське БТІ», житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 був побудований у 1960 р. і складається із житлового будинку загальною площею 51,86 кв. м Відповідно до зведеного акту про вартість будівель і споруд вартість житлового будинку станом на 10.08.2017р. складала 64894 грн. (а.с.17-21).

06 грудня 2017 р. Міжгірською державною нотаріальною конторою було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії із мотивів відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок, який знаходиться за адресоюс. АДРЕСА_1 (а.с.23).

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність повно з'ясованим обставинам справи, нормам матеріального права та належно оціненим доказам.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться по суті спору до неналежного суб'єктного складу учасників справи (відповідача) та недостатності підстав для задоволення позову за умови відсутності спору між спадкоємцями щодо прийняття спадщини, не дають підстав для скасування оскарженого рішення як суперечні обставинам справи, письмовим доказам і належним до застосування у спірних правовідносинах нормам матеріального права.

Неоспореними обставинами є статус позивачки як спадкоємиці за заповітом за тіткою - ОСОБА_3, яка була постійним мешканцем АДРЕСА_1, та відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок через відсутність правовстановлюючих документів.

При цьому, остання за життя належним чином оформила правовстановлюючі документи на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, на який такі документи відсутні. Право володіння ОСОБА_3 указаним будинком не заперечується.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно необхідно з'ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку ;4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

У спірних правовідносинах важливе значення має встановлення правомірності створення майна та умов для виникнення права власності у спадкодавця.

Так, з матеріалів справи видно, що житловий будинок був збудований 1960 р. (а.с.20) і це підтверджується технічним паспортом. Спадкодавцем було належним чином оформлено право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться будинок, що дає підстави вважати про правомірність вимог позивача щодо визнання за нею права власності на житловий будинок.

Довід апеляційної скарги про те, що позивачем не вірно вказано суб'єктний склад учасників справи, а саме відповідача не заслуговує на увагу, оскільки спростовується самим же апелянтом у апеляційній скарзі.

Заявник сам указує, що в разі відсутності інших спадкоємців щодо майна померлого, відповідачем у спорах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування виступають територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Позивач, повністю дотримавшись норм матеріального права, вказала відповідачем Пилипецьку сільську раду, у зв'язку з чим довід апеляційної скарги про неналежного відповідача по справі відхиляється як безпідставний.

Довід апеляційної скарги про те, що суди не повинні задовольняти позови за умови відсутності спору між спадкоємцями щодо прийняття спадщини, оскільки реалізація прав позивачів у таких спорах має інші механізми, не заслуговує на увагу як такий, що взагалі не стосується предмету та підстав позову.

Позивач використала надані їй законом права на прийняття спадщини (звертаючись із відповідною заявою до нотаріуса), однак отримала відмову у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на предмет спадкування (житловий будинок). За життя спадкодавець також не оформила належних прав на житловий будинок, отже право позивача на отримання спадщини за заповітом, за умови доведеності наявності законних підстав для прийняття такої, підлягає відновленню і захисту в судовому порядку.

Позивач належними та допустимими доказами довела факт прийняття спадщини за померлою тіткою за заповітом, належність житлового будинку та земельної ділянки спадкодавцю і як наслідок - достатності й обґрунтованості підстав для визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У силу вимог ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, Пилипецька сільська рада Міжгірського району не вказала, а які саме її права чи інтереси як відповідача порушуються через задоволення позовних вимог позивача. У зв'язку з цим можна констатувати, що доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Пилипецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області залишити без задоволення. 2.Рішення Міжгірського районного суду від 28 березня 2018 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 09 серпня 2018 року.

Судді: