ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року

м. Київ

справа № 640/3181/15-ц

провадження № 61-3939св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом - Товариство з обмеженою відповідальністю «Техносклад»,

відповідачі за первісним позовом: ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ІвановаЮлія Вікторівна,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Техносклад», подану його представником КарапетяномАкопом Рубеновичем, на рішення апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2016 року, постановлене колегією у складі суддів: Довгаль А. П., Коваленко І. П., Коровіна С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Техносклад» (далі - ТОВ «Техносклад») звернулося з позовом до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Харківської філії (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк»), приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Іванової Ю. В., в якому, уточнивши позовні вимоги, просило:

1) визнати недійсним іпотечний договір від 18 травня 2007 року, укладений між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та ОСОБА_4 відносно нежитлових приміщень 1-го поверху №№ 1-5, 7, 8, 11, 15, 18, 20, 25-27 в літ. «А-6», зі всіма об'єктами, функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 254,6 кв.м, розташованих у АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою Ю. О. за реєстровим №1082, з усіма додатками, договорами про зміну та доповненнями, у тому числі, договір про зміни та доповнення до іпотечного договору від 22 липня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою Ю. О. за реєстровим № 3281; договір про зміни та доповнення № 1 до іпотечного договору від 14 травня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою Ю. О. за реєстровим № 983;

2) визнати недійсним іпотечний договір від 18 травня 2007 року, укладений між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та ОСОБА_4 як майновим поручителем відносно нежитлових приміщень 1-го поверху №№ 1-5, 7, 8, 11, 15, 18, 20, 25-27 в літ. «А-6», зі всіма об'єктами, функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 254,6 кв.м, розташованих у АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою Ю. О. за реєстровим № 1083, з усіма додатками, договорами про зміни та доповнення, у тому числі договір про зміни та доповнення до іпотечного договору від 22 липня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою Ю. О. за реєстровим № 3282, договір про зміни та доповнення № 1 до іпотечного договору від 14 травня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою Ю. О. за реєстровим № 984;

3) визнати недійсним іпотечний договір від 18 травня 2007 року, укладений між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та ОСОБА_4 як майновим поручителем відносно нежитлових приміщень 1-го поверху №№ 1-5, 7, 8, 11, 15, 18, 20, 25-27 в літ. «А-6», зі всіма об'єктами, функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 254,6 кв.м, розташованих у АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою Ю. О. за реєстровим № 1084, з усіма додатками, договорами про зміни та доповнення, у тому числі договір про зміни та доповнення до іпотечного договору від 22 липня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою Ю. О. за реєстровим № 3283; договір про зміни та доповнення № 1 до іпотечного договору від 14 травня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою Ю. О. за реєстровим № 985;

4) визнати недійсним іпотечний договір від 18 травня 2007 року, укладений між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та ОСОБА_4 як майновим поручителем відносно нежитлових приміщень 1-го поверху №№ 1-5, 7, 8, 11, 15, 18, 20, 25-27 в літ. «А-6», зі всіма об'єктами, функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 254,6 кв.м, розташованих у АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Івановою Ю. О. за реєстровим № 1085, з усіма додатками, договорами про зміни та доповнення, у тому числі договір про зміни та доповнення до іпотечного договору від 22 липня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Івановою Ю. О. за реєстровим № 3284, договір про зміни та доповнення № 1 до іпотечного договору від 14 травня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою Ю. О. за реєстровим № 986;

5) зобов'язати ПАТ «ВіЕйБі Банк» передати ОСОБА_4 всі оригінали документів стосовно нежитлових приміщень 1-го поверху №№ 1-5, 7, 8, 11, 15, 18, 20, 25-27 в літ. «А-6», зі всіма об'єктами, функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 254,6 кв.м, розташованих у АДРЕСА_1 (договір купівлі-продажу, технічний паспорт, свідоцтво про право власності);

6) зобов'язати приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Іванову Ю. О. внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості про зняття заборони та виключення запису про іпотеку відносно нежитлових приміщень 1-го поверху №№ 1-5, 7, 8, 11, 15, 18, 20, 25-27 в літ. «А-6», зі всіма об'єктами, функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 254,6 кв.м, розташованих у АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 4 травня 2007 року між TOB «Техносклад» та ОСОБА_4 укладений договір позики № 04/05-1, за умовами якого TOB «Техносклад» позичив ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 2 200 000 грн з датою їх повернення - 1 листопада 2014 року.

ОСОБА_4 зобов'язаний був використати позику для купівлі нежитлового приміщення 1-го поверху «1-24» в літ.«А-6» загальною площею 217,1 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

10 травня 2007 року між ОСОБА_4 та ЗАТ «Харківське спеціалізоване управління № 541» укладено договір купівлі-продажу зазначеного нежитлового приміщення.

11 травня 2007 року TOB «Техносклад» та ОСОБА_4 уклали договір застави № 04/05-1-3, який повинен був забезпечити виконання ОСОБА_4 зобов'язань, що виникають з договору позики та додаткових угод до нього. Відповідно до умов договору № 04/05-1-3, предметом застави є майнові права, а саме - право володіння та право розпорядження (елементи, які є складовими частинами права власності) на нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 1-5,7,8,11,15,18,20,25-27 в літ. «А-6» загальною площею 254,6 кв.м, розташовані у АДРЕСА_1 (зі всіма пов'язаними об'єктами).

1 листопада 2014 року позика TOB «Техносклад» повернута не була.

На вимогу TOB «Техносклад» ОСОБА_4 повідомив, що через скрутний фінансовий стан не має можливості повернути позику. Крім того, він повідомив про те, що між ним та ПАТ «ВіЕйБі Банк» укладенні іпотечні договори від 18 травня 2007 року відносно всього спірного нерухомого майна, розташованого у АДРЕСА_1, ці договори посвідчені за реєстровими номерами 1082, 1083, 1084, 1085.

Позивач зазначає, що ОСОБА_4 не володів майновими правами на нерухоме майно, тому не міг розпоряджатися ними. Також посилається на те, що сторонами при укладанні іпотечних договорів були порушені вимоги частин першої, другої, п'ятої статті 203 ЦК України, інші норми чинного законодавства України та договору застави.

2 квітня 2015 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся із зустрічним позовом до TOB «Техносклад» і ОСОБА_4, в якому просив визнати недійсним договір застави № 04/05-1-з від 11 травня 2007 року та договір про внесення змін до договору застави від 6 червня 2008 року, що були укладені між ТОВ «Техносклад» та ОСОБА_4

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що предметом договору застави є майнові права у вигляді права володіння і розпорядження, які не зареєстровані відповідно до чинного законодавства. Вказують, що право розпорядження, яке є складовою предмета застави в договорі застави і одночасно складовою права власності, законодавець не виділяє як окреме речове право на нерухоме майно з такого речового права як право власності, тому воно не може виступати окремим об'єктом правовідносин.

Відповідач ОСОБА_4 має таке речове право як право власності на нерухоме майно, тому предметом будь-якого договору обтяження не можуть виступати окремі елементи права власності на це майно (право володіння чи право користування або право розпорядження) окремими об'єктами (предметами) такого правочину. TOB «Техносклад» та ОСОБА_4 навмисно склали оспорюваний договір застави, щоб уникнути державної реєстрації обтяження та нотаріального посвідчення правочину. Договір застави суперечить чинному законодавству та не спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки його предметом є елементи речового (майнового) права, які не можуть виступати окремо.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2015 року позов ТОВ «Техносклад» задоволено частково.

Визнано недійсними іпотечні договори від 18 травня 2007 року, укладені між ПАТ «ВіЕйБі» та ОСОБА_4 щодо нежитлових приміщень 1-го поверху №№ 1-5, 7, 8, 11, 15, 18, 20, 25-27 в літ. «А-6» зі всіма об'єктами, функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 254,6 кв.м, розташованих у АДРЕСА_1, посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою Ю. О. за реєстровими номерами 1082, 1083, 1084, 1085 з усіма додатками, договорами про зміни та доповнення, в тому числі договори від 22 липня 2008 року, посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою Ю. О. за реєстровими номерами 3281, 3282, 3284, 3285; договори про зміни та доповнення № 1 до іпотечних договорів, посвідчених приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою Ю. О. 18 травня 2007 року за реєстровими номерами 1082, 1083, 1084, 1085 від 14 травня 2009 року, посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою Ю. О. за реєстровими номерами 983, 984, 985, 986.

Зобов'язано приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Іванову Ю. О. внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості про зняття заборони та виключення запису про іпотеку відносно нежитлових приміщень 1-го поверху №№ 1-5, 7, 8, 11, 15, 18, 20, 25-27 в літ. «А-6» зі всіма об'єктами, функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 254,6 кв.м, розташованих у АДРЕСА_1, які були предметом зазначених іпотечних договорів.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ПАТ «ВіЕйБі Банк» відмовлено.

Задовольняючи позов ТОВ «Техносклад» та визнаючи недійсними спірні договори іпотеки і доповнення до них, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_4 не вправі був їх укладати без згоди ТОВ «Техносклад», оскільки нерухоме майно вже знаходилось у заставі.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Техносклад» відмовлено.

Зустрічний позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволено. Визнано недійсним договір застави № 04/05-1, укладений між ТОВ «Техносклад» та ОСОБА_4 11 травня 2007 року, також визнано недійсним договір від 6 червня 2008 року про внесення змін до договору застави № 04/05-1.

Ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд виходив із того, що, незважаючи на предмет договору застави майнових прав на нерухоме майно № 04/05-1, укладеного між ТОВ «Техносклад» та ОСОБА_4, це є договір іпотеки, адже в заставу передано нерухоме майно, і цей договір підлягав обов'язковій державній реєстрації. Тому укладення такого договору відбулося із недодержанням сторонами правочину вимог статті 203 ЦК України. Натомість договори іпотеки укладені у відповідності до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» та Закону України «Про іпотеку».

У квітні 2016 року ТОВ «Техносклад» через представника Карапетяна А. Р. подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі вказує, що апеляційний суд, ухвалюючи рішення, безпідставно застосував до договору застави майнових прав на спірне нерухоме майно № 04/05-1 порядок державної реєстрації, яким врегульовано реєстрацію договору іпотеки, оскільки в заставу було передано не нерухоме майно, а майнові права на нерухоме майно, тобто державна реєстрація такого обтяження не передбачена. Апеляційний суд, як вважає заявник, безпідставно визнав недійсним договір застави майнових прав № 04/05-1, адже договір застави було укладено у відповідності до вимог частини першої статті 627 ЦК України. Апеляційний суд не навів у рішенні мотивів, з яких він дійшов висновку, що договором застави № 04/05-1, укладеним між ТОВ «Техносклад» та ОСОБА_4, порушені права ПАТ «ВіЕйБі Банк». Натомість ОСОБА_4, укладаючи договори іпотеки із ПАТ «ВіЕйБі Банк», не мав належних правомочностей на розпорядження нерухомим майном, яке передав в іпотеку, адже ці права він передав за договором застави ТОВ «Техносклад». Також ТОВ «Техносклад» посилається на те, що апеляційна скарга ПАТ «ВіЕйБі Банк» була подана особою, яка не мала на це повноважень, оскільки на час подачі апеляційної скарги строк дії довіреності, виданої на ім'я особи, яка подала апеляційну скаргу, закінчився.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою і ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відзиви на касаційну скаргу не подавались.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд .

25 січня 2018 року справу було передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Так, судом встановлено, що 4 травня 2007 року між ТОВ «Техносклад» та ОСОБА_4 укладено письмовий договір позики № 04/05-1 на суму 2 200 000 грн.

ОСОБА_4 отримав грошові кошти у вказаній сумі від позикодавця готівкою.

У пункті 5.1 договору позики № 04/05-1 сторони визначили, що позичальник зобов'язується використати позику з метою купівлі нежитлових приміщень 1-го поверху №№ 1-24 в літ.«А-6» загальною площею 217,1 кв.м, розташованих у АДРЕСА_1, шляхом укладення договору купівлі-продажу з ЗАТ «Харківське спеціалізоване управління № 541».

Згідно з пунктом 6.1 договору позики № 04/05-1 виконання зобов'язань за цим договором забезпечується шляхом укладення між ТОВ «Техносклад» та ОСОБА_4 договору застави майнових прав, а саме права володіння та права розпорядження нежитловими приміщеннями 1-го поверху №№ 1-5, 7, 8, 11, 15, 18, 20, 25-27 в літ. «А-6» загальною площею 217,1 кв.м за вказаною адресою.

Відповідно до пункту 6.2 договору позики № 04/05-1 сторони зобов'язалися укласти та підписати договір застави і акт прийому-передачі майнових прав протягом двох днів з моменту укладення між ОСОБА_4 та ЗАТ «Харківське спеціалізоване управління № 541» договору купівлі-продажу нежитлового приміщення.

10 травня 2007 року між ОСОБА_4 та ЗАТ «Харківське спеціалізоване управління № 541» укладено договір купівлі-продажу спірних нежитлових приміщень першого поверху загальною площею 217,1 кв.м.

11 травня 2007 року між ТОВ «Техносклад» і ОСОБА_4 укладений договір застави № 04/05-1-з. У пункті 1.2 договору зазначено, що предметом застави за цим договором є майнові права, а саме право володіння та право розпорядження (елементи, які є складовими частинами права власності) нежитловими приміщеннями першого поверху №№ 1-5, 7, 8, 11, 15, 18, 20, 25-27 в літ. «А-6» загальною площею 217,1 кв.м, які розташовані у АДРЕСА_1.

Також судом встановлено, що незважаючи на те, що предметом договору застави № 04/05-1-з, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «Техносклад», є речові права на нерухоме майно, цей договір усупереч вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» та Закону України «Про іпотеку» нотаріально не посвідчений.

18 травня 2007 року між ОСОБА_4 та ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», укладено кредитні договори за номерами 191, 192, 193, 194, відповідно до умов яких ОСОБА_4 отримав за кожним з договорів кредитні кошти по 100 000 доларів США, а всього на загальну суму 400 000 доларів США.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань, що випливають з кредитних договорів за номерами 191, 192, 193, 194, 18 травня 2007 року між ОСОБА_4 та ВАТ «ВіЕйБі Банк» було укладено іпотечні договори, посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою Ю. О. Договори іпотеки зареєстровані належним чином, містять істотні умови, передбачені частиною першою статті 18 Закону України «Про іпотеку». За цими іпотечними договорами в іпотеку передано нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 1-5, 7, 8, 11, 15, 18, 20, 25-27 в літ. «А-6» загальною площею 217,1 кв.м, розташовані у АДРЕСА_1.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист -це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Отже, спосіб правового захисту має бути врегульований законом.

Відповідно до частини першої статті 577 ЦК України застава нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», цей Закон регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав (стаття 1 Закону).

За змістом частин другої, четвертої статті 3 цього Закону, будь-які речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації; будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Перелік речових прав, які підлягають державній реєстрації, наведено у статті четвертій Закону, та серед цих прав вказані речові права, похідні від права власності, а також інші речові права - право володіння та право користування.

За змістом статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підлягають державній реєстрації будь-які права на нерухоме майно.

Цей Закон набув чинності 25 січня 2005 року та його редакція на час укладення між ОСОБА_4 та ТОВ «Техносклад» договору застави майнових прав на нерухоме майно передбачала саме такі принципи захисту правових, економічних та організаційних відносин у сфері майнових прав.

Відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, тому суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Зміст права власності полягає у володінні, користуванні і розпорядженні майном. Лише власник наділений всіма трьома складовими цього змісту права власності. Отже, лише власник наділений правомочністю на розпорядження своїми правами до тих пір, доки одна із складових цих правомочностей не буде обмежена у відповідності до закону.

Ураховуючи те, що будь-яка з правомочностей ОСОБА_4 на розпорядження правом на спірне нерухоме майно на час укладення договорів іпотеки не була обмежена з дотриманням вимог закону, адже договір застави не був зареєстрований у порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тобто договір застави № 04/05-1-з укладений з недодержанням сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення з порушенням статті 220 ЦК України, то доводи, викладені як у позовній заяві ТОВ «Техносклад», так і в касаційній скарзі про те, що ОСОБА_4 не мав права на укладення договорів іпотеки та вони є недійсними, є помилковими та безпідставними, а рішення апеляційного суду про відмову у задоволенні позову ТОВ «Техносклад» та про задоволення позову ПАТ «ВіЕйБі Банк» є правомірним.

Як наголошено в рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, «правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах» (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах &q?ні;Пономарьов проти України&q?»,; та &quв ;Рябих проти Російської Федерації&qunb;), у справі &q? м;Нєлюбін проти Російської Федерації&q?ки;, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Отже, висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи апеляційним судом, на які є посилання у касаційній скарзі, колегія суддів не встановила, адже доручення, видані на представництво інтересів ПАТ «ВіЕйБі Банк» Громишеву Д. В., були чинними на час подання апеляційної скарги з відповідним обсягом повноважень (т.1 а.с. 140), у тому числі таке доручення мала особа, яка брала участь у розгляді справи апеляційним судом (т. 2 а.с.102).

Докладний аналіз інших доводів касаційної скарги суд вважає недоцільним, оскільки вони не впливають на наслідки касаційного провадження та правильність висновку апеляційного суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Техносклад», подану його представником Карапетяном Акопом Рубеновичем, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик