ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8419/15-ц
провадження № 2/753/1544/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва

у складі: головуючого - судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участі секретаря КОСТЮЧЕНКО К.О.

сторін:

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача-1 ОСОБА_3

розглянувши у загальному позовному провадженні в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства « Універсал Банк » до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства « Універсал Банк » третя особа ОСОБА_5 про визнання поруки припиненою ,

в с т а н о в и в :

У травні 2015 року позивач Публічного акціонерного товариства « Універсал Банк » звернулося до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, та просили суд солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Баню " заборгованість за кредитним договором № 06 / 2427К - 07 від 27 червня 2007 року у розмірі 77 716 доларів США 20 центів (сімдесят сім тисяч сімсот шістнадцять доларів США 20 центів ).

В свою чергу ОСОБА_6 звернулась з зустрічними позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства « Універсал Банк » третя особа ОСОБА_5 про визнання поруки припиненою, та просила суд визнати припиненою з 28 березня 2014 року поруку, яка виникає на підставі договору поруки, укладеного між Відкритим акціонерним товариством " Банк Універсальний " правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство " Універсал Банк " та ОСОБА_6.

В судовому засіданні представник позивача Публічного акціонерного товариства « Універсал Банк », що діє на підставі довіреності від 08 червня 2018 року ( а. с. 62 ІІ том справи ) ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, щодо заявленого зустрічного позову просила суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_7 - ОСОБА_3 заперечила проти задоволенні первинного позову та просила суд відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Суд, вислухавши пояснення учасників цивільного провадження, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків та відповідних правовідносин.

Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального Кодексу України , судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити ( ст. 264 ЦПК України ).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено в ході розгляду справи,

27 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством « Банк Універсальний », повним правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство « Універсал / Банк » , та ОСОБА_5 / далі -

Відповідач 1, Позичальник ) було укладено кредитний договір № 06 / 2427К - 07, відповідно до умов якого Позичальнику було надано кредит у розмірі 340 000 доларів США 00 центів ( триста сорок тисяч ) строком на 120 місяців.

10 липня 2009 року між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № 06/ 2427К - 07 від 27 червня 2007 року, відповідно до умов якої сторони погодили, що за порушення термінів сплати грошових зобов'язань Позичальника за договором Банк має право додатково нарахувати пеню.

Позичальник при цьому зобов'язується її сплатити в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу.

10 липня 2009 року сторони уклали Додаткову угоду № 2 до Кредитного договору № 06 / 2427К - 07 від 27 червня 2007 року, відповідно до умов якої Позичальник підтвердив правомірність нарахування Банком процентів за користування кредитом та факт їх оплати Позичальником в добровільному порядку на підставі Договору, включаючи факти сплати за зміненими процентними ставками, а саме: в період з 28 липня 2008 року по 09 липня 2009 року включно Позичальник підтверджує правомірність нарахування Банком процентів за користування кредитом в розмірі 15, 25 % річних.

Відповідно до П. 2 Додаткової угоди 2 сторони домовилися, що починаючи з 10 липня 2009 року базова процентна ставка, передбачена Договором, встановлюється у розмірі 12, 5 % річних.

28 березня 2014 року сторони уклали Додаткову угоду № 3 до Кредитного договору № 0б / 2427К - 07 від 27 червня 2007року, відповідно до умов якої встановили, що станом на 28 березня 2014 року фактична заборгованість Позичальника за Кредитним договором становить 80 677 долари США 82 центи (вісімдесят тисяч шістсот сімдесят сім, 82 центи ).

Відповідно до п. 1. 3. 2. 1. Додаткової угоди З за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування встановлюється процентна ставка у розмірі 12, 5 % річних.

П. 1. 3. 2. 2. Додаткової угоди З передбачено, що у разі користування кредитними коштами понад строк, встановлений Договором та / або цією Додатковою угодою та / або у разі прострочення термінів сплати процентів та / або винагороди, визначених таким Договором, Сторони погодили настання наступних правових наслідків, а саме:

Банк має право нарахувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу за кожен день прострочення ( не включаючи день погашення заборгованості ).

починаючи з 01 жовтня 2014 року за користування кредитними коштами понад строк встановлюється процентна ставка в розмірі 25 % річних ( підвищена процентна ставка ).

Відповідно до п. 15 Додаткової угоди З кінцевим терміном погашення кредиту встановлено 01 червня 2017 року.

Керуючись положеннями Кредитного договору 27. січня 2015 року Позивач направив Відповідачу вимогу дострокового погашення кредиту, яку Відповідачем на момент подання даної позовної заяви не виконано.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кредит завжди видається на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Зобов'язання ( у тому числі - сплачувати проценти ) припиняється виконанням, проведеним належним чином ( ст. 599 ЦК України ).

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи все вищенаведене, у Відповідача 1 утворився та існує перед Позивачем борг, розмір, структура і порядок обчислення якого вказано у Розрахунку заборгованості, що є додатком до Позову, зокрема станом на 18 березня 2015 року заборгованість за Кредитним договором становить 77 716 доларів США 20 центів ( сімдесят сім тисяч сімсот шістнадцять, 20 центів ) у тому числі:

-заборгованість за тілом кредиту: 73 224 доларів США 27 центів ( сімдесят три тисячі двісті двадцять чотири, долари США 27 центів );

-заборгованість по відсоткам за користування кредитом: З 973 доларів США 01 центів ( три тисячі дев'ятсот сімдесят три, долари США 01 центів ) ;

-заборгованість по підвищеним відсоткам/пені: 518 доларів США 92 центів ( п'ятсот вісімнадцять, долари США 92 центи ) .

Еквівалент заборгованості в національній валюті за офіційним курсом НБУ станом на дату оплати судового збору ( 20 квітня 2015 року), становить 1 636 524 гривні 42 копійки ( один мільйон шістсот тридцять шість тисяч п'ятсот двадцять чотири гривні 42 копійки ) , з яких:

- заборгованість за тілом кредиту: 1 541 883 гривні 45 копійок ( один мільйон п'ятсот сорок одна тисяча вісімсот вісімдесят три гривні 45 копійок );

заборгованість по відсоткам за користування кредитом: 83 659 гривень 67 копійок ( вісімдесят три тисячі шістсот п'ятдесят дев'ять гривень 67 копійок ) ;

-заборгованість по підвищеним відсоткам / пені: 10 926 гривень 90 копійок ( десять тисяч дев'ятсот двадцять шість гривень 90 копійок ) .

Згідно з п. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням ), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

28 березня 2014 року між Кредитором та ОСОБА_6 було укладено Договір поруки відповідно до умов якого Поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_5 усіх зобов'язань перед Кредитором, що виникли з кредитного договору № 06 / 2427К - 07 від 27 червня 2007 року, укладеного між кредитором і Позичальником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою - третьою,п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України , порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов"язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Отримання такої письмової згоди прямо передбачено договором поруки.

Додаткова угода до Кредитного договору , якою було змінено процентну ставку у бік підвищення, що збільшило обсяг відповідальності відповідача 1.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь - яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб"єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення ( визнання ) порушених ( оспорюваних ) прав та вплив на порушника.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору ( постанова Верховного Суду України від 21 листопада 2012 р.оку у справі № 6 - 134цс12 ). У разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов"язання за договором поруки, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК, таке право підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою, виходячи із основних засад цивільного судочинства.

Законодавчі обмеження матеріально - правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Слід мати на увазі, що способом судового захисту є не вимога про припинення договору поруки, а вимога про визнання поруки припиненою, оскільки порука припиняється не з моменту ухвалення судом рішення про це, а з моменту настання підстав, з якими законом пов"язане припинення поруки ( постанова Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6 - 69цс11).

За змістом статей 559, 598 ЦК припинення зобов"язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб"єктивне право і кореспондуючий йому обов"язок перестають існувати. Вживаний законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК термін « порука » використовується в розумінні зобов"язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

Суд, виходячи з положень ст. ст. 2, 5 ЦПК України, вважає можливим задовольнити зустрічний позов ОСОБА_6 у повному обсязі та захистити його права шляхом визнання поруки за договором поруки припиненою.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. ст. 10 - 13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно доКонституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановленіКонституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1 ) керує ходом судового процесу; 2 ) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3 ) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4 ) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5 ) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У відповідності до ст. ст. 76- 83 ЦПК України - доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, № 63566 / 00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року ). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

У відповідності до ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі « Гарсія Руїз проти Іспанії », від 22 лютого 2007 року в справі « Красуля проти Росії », від 05 травня 2011 року в справі « Ільяді проти Росії », від 28 жовтня 2010 року в справі « Трофимчук проти України », від 09 грудня 1994 року в справі « Хіро Балані проти Іспанії », від 01 липня 2003 року в справі « Суомінен проти Фінляндії », від 07 червня 2008 року в справі « Мелтекс ЛТД ( MELTEX LTD ) та ОСОБА_10 ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії » ) свідчить, що право на мотивоване ( обґрунтоване ) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

На підставі ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", суд вирішує питання про стягнення з ОСОБА_5 судового збору та стягнення з ПАТ Універсал Банк на користь ОСОБА_6

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 525, 526, 543, 554, 559, 598, 629, 1048, 1050 ЦК України; ст. ст. 3, 4, 5, 10, 11, 12, 13, 43, 76, 81, 83, 89, 211, 263 , 264, 265, 266, 273 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства « Універсал Банк » до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства « Універсал Банк » ( , п / р № 2458 в ПАТ « Універсал Банк », МФО 322001 ) заборгованість за кредитним договором № 06 / 2427К - 07 від 27 червня 2007 року станом на 18.03. 2015 року у розмірі 77 197 (сімдесят сім тисяч сто дев"яносто сім) ) доларів США 28 центів, яка складається із:

- 73 224 ( сімдесят три тисячі двісті двадцять чотири) доларів США 27 центів, заборгованість за тілом кредиту;

- З 973 ( три тисячі дев'ятсот сімдесят три) доларів США 01 центів, заборгованість по відсоткам за користування кредитом: .

Стягнути з ОСОБА_5 ( ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства « Універсал Банк » ( , п / р № 2458 в ПАТ « Універсал Банк », МФО 322001 ) пеню за кредитним договором № 06 / 2427К - 07 від 27 червня 2007 року станом на 18.03. 2015 року у розмірі 10 926 гривень 90 копійок ( десять тисяч дев'ятсот двадцять шість гривень 90 копійок ), в решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства « Універсал Банк » ( , п / р № 2458 в ПАТ « Універсал Банк », МФО 322001 ) судовий збір у розмірі 3 654 ( три тисячі шістсот п"ятдесят чотири) гривні.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства « Універсал Банк » третя особа ОСОБА_5 про визнання поруки припиненою - задовольнити.

Визнати припиненою з 28 березня 2014 року поруку, яка виникає на підставі договору поруки, укладеного між Відкритим акціонерним товариством " Банк Універсальний " правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство " Універсал Банк " та ОСОБА_6.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства « Універсал Банк » ( , п / р № 2458 в ПАТ « Універсал Банк », МФО 322001 )на користь :ОСОБА_6 ( ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 640 ( шістсот сорок ) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний тексмт рішення виготовлено 08 серпня 2018 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК