Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
провадження № 22-ц/778/2206/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

за участі:

позивача ОСОБА_3, його представника - адвоката ОСОБА_4

представників ТОВ «Траш» ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Траш» у особі директора ОСОБА_7 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Траш» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Траш» про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 17 листопада 2016 року він працював у ТОВ «Траш» на посаді заступника керуючого магазином (адміністрація магазину № 11), що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Дудикіна, буд. 28.

25 січня 2017 року у робочий час при виконанні службових обов'язків з ним стався нещасний випадок, під час якого він отримав каліцтво. Нещасний випадок був визнаний таким, що пов'язаний з виробництвом, про що свідчить Акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5, внаслідок чого було складено Акт № 1/17Т від 31 січня 2017 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1, згідно з яким

комісією з розслідування нещасного випадку встановлено, що на момент травмування на заступника керуючого магазином ОСОБА_3 впливав небезпечний виробничий фактор (фізичний) - машини та механізми, що рухаються п. 1.1.1 ГОСТ 12.0.003-74 «Небезпечні і шкідливі виробничі фактори», яким є штабелер МАNUAL STACKER, моделі ОТКМ 15/16, який являє собою цільнометалеву рухому конструкцію з вмонтованою гідравлічною системою та призначений для переміщення і складування вантажу в складах, виробничих цехах, на рампах; вид події - падіння устаткування (обладнання) або його конструктивних елементів.

У пункті 8 Акту № 1/17Т від 31 січня 2017 року значиться: устаткування, машини механізми, транспортні засоби, інструменти і пристосування, експлуатація яких призвела до настання нещасного випадку - штабелер МАNUAL STACKER моделі ОТКМ 15/16.

Внаслідок виробничої травми він отримав закритий уламковий перелом середньої третини лівої стегнової кістки зі зміщенням фрагментів. На його думку, штабелер МАNUAL STACKER, моделі ОТКМ 15/1, є джерелом підвищеної небезпеки, а тому на підставі вимог ст. 23, ч. 2 ст. 1167, ст. 1187 ЦК України він має право на відшкодування з відповідача моральної шкоди, спричиненої внаслідок каліцтва під час нещасного випадку на виробництві. Так, внаслідок отриманої травми йому було зроблено дві операції та очікується третя, до теперішнього часу він перебуває на лікуванні, після проведених лікувань стан здоров'я в повному обсязі не відновився, внаслідок травми він змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, у зв'язку з чим було порушено звичайний уклад його життя, йому необхідно докладати багато зусиль для його організації.

З урахуванням вищенаведених обставин, позивач в позові просив суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду, завдану каліцтвом, в сумі 80 000 гривень.

Рішенням рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2018 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ТОВ «Траш» у особі директора ОСОБА_7 подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованність, порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, які просили задовольнити апеляційну скаргу, пояснення позивача та його представника, які просили відхилити її, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що з 17 листопада 2016 року позивач працює у ТОВ «Траш» на посаді заступника керуючого магазином (адміністрація магазину № 11), що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Дудикіна, буд. 28.

25 січня 2017 року у робочий час при виконанні службових обов'язків позивачем з ним стався нещасний випадок, під час якого позивач отримав каліцтво.

Нещасний випадок був визнаний таким, що пов'язаний з виробництвом, про що свідчить Акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5, внаслідок чого було складено Акт № 1/17Т від 31 січня 2017 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 (а.с. 5-10).

В Акті № 1/17Т від 31 січня 2017 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, комісією встановлено, що на момент травмування на заступника керуючого магазином ОСОБА_3 впливав небезпечний виробничий фактор (фізичний) - машини та механізми, що рухаються п. 1.1.1. ГОСТ 12.0.003-74 «Небезпечні і шкідливі виробничі фактори», п. 6...Штабелер МАNUAL STACKER, моделі ОТКМ 15/16, являє собою цільнометалеву рухому конструкцію з вмонтованою гідравлічною системою, призначений для переміщення та складування вантажу в складах, виробничих цехах, на рампах, вид події - падіння устаткування (обладнання) або його конструктивних елементів.

У пункті 8 Акту № 1/17Т від 31 січня 2017 року у розділі «Устаткування, машини механізми, транспортні засоби, інструменти і пристосування, експлуатація яких призвела до настання нещасного випадку» зазначено - штабелер МАNUAL STACKER, моделі ОТКМ

15/16.

В Акті проведення розслідування нещасного випадку, що стався 25 січня 2017 року о 10-40 год. на ТОВ «Траш» зазачено, що наслідком нещасного випадку є те, що травмований потерпілий перебуває на стаціонарному лікуванні у відділенні травматології з ліжками полі- травми Комунальної установи «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя" (КУ «МКЛЕ та ШМД м. Запоріжжя») з діагнозом: «Закритий уламковий перелом лівої стегнової кістки у середній-нижній третині зі зміщенням фрагментів».

Також з матеріалів справи вбачається, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КУ «МКЛЕ та ШМД м. Запоріжжя» з 25 січня 2017 року по 08 лютого 2017 року, з 10.07.2017 року по 17.07.2017 року, виписаний для подальшого лікування у амбулаторних умовах (а.с. 13-15). З виписок з історії хвороби позивача вбачається, що останньому під час стаціонарного лікування двічі зроблені операції.

Крім того, встановлено, що позивачу після отриманої травми на виробництві встановлено третю групу інвалідності.

В позові позивач просив стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 80 000 грн.

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що, оскільки на момент травмування на ОСОБА_3 впливав небезпечний виробничий фактор (фізичний) - машини та механізми, що рухаються, п. 1.1.1. ГОСТ 12.0.003-74 «Небезпечні і шкідливі виробничі фактори» - Штабелер МАNUAL STACKER, моделі ОТКМ 15/16, який використовувався у складській роботі, то в даному випадку вказаний штабелер становить джерело підвищеної небезпеки, тому застосуванню підлягають не лише загальні правила відшкодування шкоди за принципом наявності вини спричинителя такої шкоди, а й положення ст. 1187 ЦК України, за якою спричинена внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки шкода тягне відповідальність у будь-якому випадку, незалежно від наявності вини, крім випадку, коли шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5).

З огляду на таке обґрунтування, суд встановив наявність відповідальності для відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду, заподіяну внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, тому що відповідачем не було доведено того факту, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого,

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що судом першої інстанції неповно з»ясовані всі обставини справи, зокрема, не взято до уваги, що саме позивачем порушені Правила техніки безпеки при транспортуванні штабелера до приміщення складу, що призвело до його травмування; не встановлено вини з боку товариства у цьому нещасному випадку, невірно визначено факт спричинення шкоди внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а тому неправильно застосовані норми матеріального права - ст. 1187 ЦК України замість ст. 237-1КЗпП України.

З цього приводу колегією встановлено, що нормативно-правовим актом з охорони праці 0.00-1.22-08, який був чинним на час нещасного випадку, що стався з ОСОБА_3, затверджено Правила будови і безпечної експлуатації навантажувачів, якими унормовано, що штабелер з ручним рухом та гідравлічним приводом під»йому підпадає під дію цих Правил. А тому, дії з його експлуатації підпадають під ознаки дій з експлуатації джерела підвищеної небезпеки.

Ці обставини правильно встановив суд, зваживши на те, що в Акті Н1 зазначено, що експлуатація штабелера підпадає під дію п. 1.1.1. ГОСТу 12.0003-74 «Небезпечні і шкідливі виробничі фактори», та зробив вірний висновок, що дії з експлуатації штабелера МАNUAL STACKER, моделі ОТКМ 15/16, відносяться до дій щодо користування джерелом підвищеної небезпеки.

Доводи апелянта в тій частині, що ОСОБА_9 в момент травмування не здійснював діяльність з експлуатації штабелера, а тільки завозив його до складського приміщення, а тому такі дії не є діями з використання джерела підвищеної небезпеки, не заслуговують на увагу, оскільки експлуатація, зокрема, включає і таку складову як транспортування машин і механізмів з місяця їх паркування або назад.

Отже, суд правильно встановив вказані обставини у справі.

Між тим, колегія вважає, що, оскільки нещасний випадок трапився з позивачем під час виконання трудових обов»язків, визнаний нещасним випадком, пов»язаним з виробництвом, то відшкодування моральної шкоди потерпілому працівнику роботодавцем одночасно врегульовано положеннями ст. 237-1 КЗпП України.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи наявність у виниклому спорі трудових правовідносин, колегія вважає, що спірні правовідносини підпадають під дію вказаної норми, та суд безпідставно відкинув такі посилання відповідача.

Позивач не посилався на вказану норму закону у позовній заяві, але її застосування як підстави для задоволення його позову не буде виходом за межі позовних вимог, оскільки обставини справи встановлені саме таким чином, як їх викладав позивач, та суд не позбавлений в такому випадку самостійно застосувати ту норму, якою врегульовані дійсні правовідносини між сторонами спору.

Відтак, колегія доповнює рішення суду першої інстанції шляхом застосування як підстави для задоволення позову ст. 237-1 КЗпП України.

Що стосується доводів апелянта про наявність вини самого потерпілого у травмуванні та відсутності вини товариства в цьому, то колегія враховує наступні обставини.

Так, в Акті Н1 № 1/17Т від 31 січня 2017 року, встановлено, що нещасний випадок стався на господарчому дворі магазину № 11 під час транспортування ОСОБА_3 штабелера з подвір»я до складського приміщення. Актом встановлено, близько 10.40 год., коли ОСОБА_3 закочував штабелер, у якого вила були підняті на висоту 800 мм, до складського приміщення, штабелер одним боком наїхав на якусь перепону, яка була під снігом, внаслідок чого перехилився, а ОСОБА_3 намагався відскочити, але штабелер завалився та придавив його своєю вагою ( а.с. 6-зворот).

В пункті 5 Акту комісією було встановлено, що 25.01.2017р. поверхня господарського двору внаслідок погодних умов в деяких місцях була присипана снігом, тому утворились слизькі місця та нашарування льоду ( а.с. 6-зворот).

В пункті 7 Акту вказано, що основною причиною нещасного випадку стало невиконання ОСОБА_3 вимог п. 4.1 та п. 3.2 Інструкції з охорони праці № 14 -ОП «Для працівників, зайнятих на вантажно-розвантажувальних роботах, переміщення і складування матеріалів за допомогою штабелера», затвердженої наказом директора ТОВ «ТРАШ» від 17.11.2016р. № 1-ОП, по якій він пройшов інструктаж і перевірку знань 17.11.2016р.

В розділі 4 Акту «Причини настання нещасного випадку» у п. 4.1 комісією зазначено, що невиконання вимог інструкцій з охорони праці, а саме, невиконання заступником керуючого магазином ОСОБА_3 пункту 4.1, згідно з яким після закінчення роботи штабелер повинен бути розвантажений, вила повинні бути опущені до мінімальної висоти, після чого штабелер потрібно прибрати на місце зберігання, а також пункту 3.2, згідно з яким при використанні штабелерів підлога повинна бути рівною і мати тверде покриття.

Супутньою причиною у пункті 4.2 Акту зазначено про невиконання посадових

обов»зків керуючим магазином ОСОБА_8, а саме, пункту 2.5.2 посадової інструкції, в якому зазначено, що керуючий організовує торгово-виробничу діяльність і безпеку умов праці на робочих місцях ввіреного магазину у відповідності до вимог ЗУ «Про охорону праці», трудового законодавства, правил, норм, стандартів, положень, інструкцій тощо. ( а.с. 7).

Таким чином, вказаними відомостями Акту встановлено, що мають місце упущення з боку керуючого магазином ОСОБА_8, але основними причинами є дії самого працівника ОСОБА_3, який не опустив вили штабелеру, лишивши їх на висоті 800 мм, перед його транспортуванням до складу, а також розпочав його транспортування за наявності слизьких та засніжених місць по шляху транспортування, що є порушенням Інструкції з охорони праці.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці; забезпечення таких умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Керуючий ОСОБА_8 мав пересвідчитись, що господарський двір знаходиться в належному стані перед наданням вказівки транспортувати штабелер з двору до складу, але допустив його транспортування позивачем по засніженому та слизькому двору, в той час як штабелер призначений для експлуатації по рівній поверхні.

Одночасно за цим мав слідкувати і заступник керуючого магазином ОСОБА_3, але розпочав закочування штабелера до складу по слизькому та засніженому двору та ще й з піднятими вилами.

Між тим, дії самого потерпілого з порушення вимог Інструкцій не є підставою для відмови у відшкодуванні йому шкоди, спричиненої внаслідок нещасного випадку на виробництві, але є підставою для зменшення її розміру.

Цих обставин не врахував суд та стягнув всю суму на відшкодування моральної шкоди, заявлену позивачем у позові, у розмірі 80 000 грн.

Колегія вважає, що вказана сума з урахуванням встановлених обставин підлягає зменшенню наполовину заявленого розміру, тобто до 40 000 грн. При цьому, колегія погоджується з висновками суду, що моральні страждання внаслідок травмування позивача мали місце, так як лікування носило тривалий характер, потерпілий переніс декілька операцій, але стан його здоров»я не відновився повністю, у зв»язку з чим 07.12.2017р. висновком МСЕК йому була встановлена 3 група інвалідності.

Всі вказані розлади здоров»я вимагали від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

Зважаючи на все вищенаведене, апеляційний суд у відповідності до вимог п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу частково та зменшує розмір відшкодування до 40 000 грн.

Враховуючи, що суд стягнув судовий збір з відповідача в дохід держави у мінімальному розмірі, передбаченому для заявлених позовних вимог, у сумі 640 грн., підстав для зміни розміру стягнутого судом судового збору не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Траш» у особі директора ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2018 року у цій справі змінити, доповнивши мотивувальну частину рішення додатковою підставою для задоволення позову - ст. 237-1 КЗпП України та зменшивши розмір стягнутої суми з ТОВ «Траш» на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди до 40 000 (сорока тисяч) гривен.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 06 серпня 2018р.

Головуючий:

Судді: