У Х В А Л А

26 липня 2018 року

м. Київ

справа № 208/2401/14-ц

провадження № 61-25708ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року, додаткове рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року у справі за позовом Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про стягнення коштів за користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В :

04 квітня 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року, додаткове рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 рокуз пропуском строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 травня 2018 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків. Зокрема, ОСОБА_1 необхідно було вказати поважні причини, за яких скаргу подано більше ніж через два роки після закінчення строку на касаційне оскарження та надати належні та допустимі докази на їх підтвердження.

Відповідно до підпункту 14 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 325 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення) касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.

Апеляційним судом Дніпропетровської області постановлено ухвалу 17 лютого 2016 року, тому останній день строку на касаційне оскарження судового рішення (з урахуванням святкових днів) припадав на 09 березня 2016 року.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини третьої статті 222 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення) особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копії повного тексту судового рішення надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом двох днів з дня його складання або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо в суді.

Заявник подав клопотання про поновлення пропущеного строку, у якій повторно зазначив, що про оскаржувану ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 17 лютого 2016 року він дізнався лише 07 березня 2018 року після накладення арешту на його рахунок, а ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області 24 червня 2016 року, у якій є посилання на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року, він також не отримував, що підтверджується матеріалами справи. Проте жодних доказів на підтвердження цих обставин заявник не надав, посилаючись на те, що подання ним касаційної скарги на незаконні рішення є «способом відновлення його порушених прав, намаганням, щоб новий Верховний Суд нарешті розібрався у його справі».

Відповідно до частини другої статті 390 чинного ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року (заява №32053/13) у справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії» від 03 грудня 2003 року). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи те, що жодного належного та допустимого доказу, якій свідчить про поважність причин, за яких заявник протягом двох років не мав можливості вчасно подати касаційну скаргу, суд позбавлений можливості розглянути питання щодо поважності причин, наведених ОСОБА_1 у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження.

Отже, станом на 10 липня 2018 року ухвала Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 травня 2018 року заявником не виконана, тому суд касаційної інстанції не може вирішити питання про відкриття касаційного провадження.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року, додаткове рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року у справі за позовом Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про стягнення коштів за користування земельною ділянкою повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. С. Олійник