Справа № 299/753/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 серпня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю. і Кожух О.А.,

за участю секретаря Пилип Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Бори Юрія Володимировича в інтересах ОСОБА_3 на рішення Виноградівського районного суду від 23 травня 2018 року (у складі судді Надопти А.А.) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням суду, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з цим позовом у березні 2018 р.

Просив зменшити розмір аліментів, визначений заочним рішенням Виноградівського районного суду від 26 липня 2017 р. - із суми 2 000 грн. до 1 100 грн.у користь ОСОБА_4 на утримання дітей: ОСОБА_5 і ОСОБА_6, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

На обґрунтування позовних вимог указав, що на момент ухвалення заочного рішення був спроможний сплачувати на кожну дитину розмір аліментів у сумі 2000 грн. так як мав нерегулярні доходи.

Однак, його фінансовий стан змінився, оскільки не може влаштуватися на роботу за спеціальністю, ніде не працює, доходів не отримує, у зв'язку з чим не може утримувати дітей у розмірі, визначеному заочним рішенням Виноградівського районного суду від 26 липня 2017 р.

Рішенням Виноградівського районного суду від 23 травня 2018 р. у задоволенні позову відмолено.

Адвокат Бора Ю.В. в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводить про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Указує, що ухвалюючи заочне рішення, яким було визначено розмір аліментів у сумі 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, суд ґрунтувався виключно на доказах і доводах позивача, а фінансова спроможність відповідача сплачувати такий розмір аліментів не встановлювалася. Зазначає, що через відсутність роботи та доходів позивач не в змозі сплачувати розмір аліментів, який перевищує мінімальний прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Вважає, що суд першої інстанції не дослідив об'єктивну можливість позивача сплачувати розмір аліментів у сумі 2000 грн. щомісячно на кожну дитину.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу від відповідача до апеляційного суду не надходило.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.

Суд першої інстанції виходив із того, що позивач належними доказами не довів наявність підстав для зменшення розміру аліментів на утримання своїх дітей.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції через його відповідність правильно встановленим обставинам справи, належно оціненим доказам і нормам матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Установлено, що заочним рішенням Виноградівського районного суду від 26 липня 2017 р. шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 2000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття (а.с.5-6).

Відповідно до ч.1 ст. 3, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже розмір аліментів може бути збільшений чи зменшений за позовом одержувача чи платника аліментів за наявності певних умов.

У наших спірних правовідносинах платник аліментів звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. У такому випадку позивач мав подати до суду докази, які б суд міг урахувати під час вирішення питання про зменшення розміру аліментів. Наприклад: довідку про стан здоров'я і своє матеріальне становище; докази наявності в платника аліментів інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, які б мали істотне значення для вирішення питання про зменшення розміру аліментів.

Натомість, на обґрунтування своїх доводів, а саме: погіршення матеріального стану, позивачем надана довідка №139 від 21.03.2018 р. виконавчого комітету Виноградівської міської ради про те, що ОСОБА_3 ніде не працює, підстава: підтвердження від депутата (а.с.7).

Відповідно до ст.ст.77,78 ЦПК України ця довідка не є належним і допустимим доказом у контексті спірних правовідносин.

Допустимим і належним доказом, який би підтвердив відсутність у позивача роботи, могла б бути відповідна довідка з Державної служби зайнятості про те, що позивач перебуває у них на обліку як безробітний. А матеріальне становище позивача могла б підтвердити відповідна довідка з Державної фіскальної служби України про доходи.

Однак, таких доказів подано не було, у зв'язку з чим суд першої інстанції правомірного відмовив у задоволенні позову.

З тих самих підстав не заслуговують на увагу доводи позивача про неможливість сплачувати розмір аліментів, визначених заочним рішенням Виноградівського районного суду від 26 липня 2017 р. у зв'язку з відсутністю роботи та доходів, оскільки такі доводи не підтверджені належним та допустимими доказами.

Довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дослідив об'єктивну можливість позивача сплачувати розмір аліментів у сумі 2000 грн. щомісячно на кожну дитину відхиляється як необґрунтований.

Суд вирішує спір за наявними в справі матеріалами та доказами, поданими сторонами. Позивач на обґрунтування своїх доводів подав довідку Виконавчого комітету Виноградівської міської ради про те, що він ніде не працює. Однак у контексті спірних правовідносин, указаний доказ не дає змоги суду встановити, чи має можливість позивач сплачувати аліменти в розмірі 2000 грн. щомісячно на кожну дитини, чи не має такої можливості.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Спільні діти сторін проживають разом із мамою і, безумовно, відповідач несе більші витрати на дітей, ніж той із батьків, із ким діти не проживають. А за умови, що позивач жодними належними та допустимими доказами не довів факту неможливості сплачувати аліменти в розмірі 2000 грн. на кожну дитину, то рішення суду першої інстанції належить залишити без змін.

Таким чином, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу адвоката Бори Юрія Володимировича в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення. 2.Рішення Виноградівського районного суду від 23 травня 2018 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 09 серпня 2018 року.

Судді: