Ухвала

Іменем України

31 липня 2018 року

м. Київ

справа № 1817/1727/12

провадження № 61-40754ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 18 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 26 червня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумчанка-Тепігтар» про стягнення заборгованості за кредитним договором за заявою Публічного акціонерного товариства «КристалБанк» про заміну сторони виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року Публічне акціонерне товариство «КристалБанк» (далі - ПАТ «КристалБанк») звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, посилаючись на те, що рішенням Апеляційного суду Сумської області від 27 листопада 2012 року у справі № 1817/1727/2012 скасовано рішення Сумського районного суду Сумської області від 26 жовтня 2012 року та задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») до ОСОБА_4 Стягнуто з ОСОБА_4 як поручителя заборгованість за кредитним договором від 05 серпня 2008 року № 012/15-12/3512, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сумчанка-Тепігтар» (далі - ТОВ «Сумчанка-Тепігтар»), у сумі 195 281 грн 38 коп. 24 травня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «КристалБанк» було укладено договір факторингу, згідно з умовами якого до ПАТ «КристалБанк» перейшли права грошової вимоги за вказаним кредитним договором та договором поруки від 05 серпня 2008 року № 012/15-12/3512/п, укладеним між банком та ОСОБА_4 У зв'язку з тим, що відбулася заміна кредитора у зобов'язанні, заявник просив замінити стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником ПАТ «КристалБанк».

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 18 травня 2018 року замінено стягувача з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ПАТ «КристалБанк» у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 1817/1727/12, виданого за рішенням Апеляційного суду Сумської області від 27 листопада 2012 року у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, третя особа -ТОВ «Сумчанка-Тепігтар», про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала місцевого суду мотивована тим, що ПАТ «КристалБанк» набуло всіх прав кредитора по відношенню до ТОВ «Сумчанка-Тепігтар» та ОСОБА_4, в тому числі прав стягувача у виконавчому провадженні щодо виконання рішення Апеляційного суду Сумської області від 27 листопада 2012 року у справі за позовом ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» до ОСОБА_4, третя особа - ТОВ «Сумчанка-Тепігтар» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 26 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 18 травня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ухвала місцевого суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У липні 2018 року ОСОБА_4 подав засобами поштового зв'язку касаційну скаргу на ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 18 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 26 червня 2018 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що при постановленні оскаржуваних судових рішень суди не врахували доводів про те, що заміна кредитора у зобов'язаннях боржника за укладеними ним кредитним договором та договором поруки не тягне за собою уступку прав стягувача за рішенням суду. Договір поруки є припиненим, оскільки позичальника ТОВ «Сумчанка-Тепігтар» було ліквідовано.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Судами встановлено, що рішенням Сумського районного суду Сумської області від 26 жовтня 2012 року відмовлено ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у задоволенні позову до ОСОБА_4, третя особа - ТОВ «Сумчанка-Тепігтар», про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 27 листопада 2012 року апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено, рішення Сумського районного суду Сумської області від 26 жовтня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 05 серпня 2008 року №012/15-12/3512 в сумі 195 281 грн 38 коп. та судові витрати у розмірі 2 929 грн 22 коп.

На виконання вказаного рішення апеляційного суду 11 грудня 2012 року було видано виконавчий лист.

24 травня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «КристалБанк» було укладено договір факторингу (портфельне відступлення прав вимоги), згідно з умовами якого фактор зобов'язується передати (сплатити) клієнту загальну суму фінансування, а клієнт відступає (передає) факторові права вимоги, вказані в реєстрі кредитних операцій до відступлення, включаючи право нараховувати за умовами кредитних договорів і вимагати від позичальників сплати процентів за користування кредитом, комісій, штрафних санкцій та інших платежів згідно з кредитними договорами.

25 травня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «КристалБанк» було укладено договір про відступлення прав за договорами поруки, визначеними в Додатку №1 до нього, зокрема за договором поруки №012/15-12/3512/п від 05 серпня 2008 року, поручителем за яким є ОСОБА_4

08 квітня 2014 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про припинення юридичної особи - ТОВ «Сумчанка-Тепігтар».

Відповідно до пункту 1 частини першої, частин другої, третьої статті 512 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України)кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до абзацу 1 частини п'ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Аналогічні положення передбачені частинами першою, другою статті 442 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК країни).

Статтею 609 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що положення статті 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов'язання не може застосовуватися до правовідносин, у яких обов'язок поручителя щодо виконання зобов'язання за основним договором виник з рішення суду. Після набрання рішенням суду законної сили та звернення його до виконання правовідносини між кредитором і поручителем, з якого судовим рішенням вже стягнута грошова сума, регулюються Законом України «Про виконавче провадження».

Наведені у касаційні скарзі доводи були предметом розгляду апеляційного суду та їм надана належна правова оцінка.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою та шостою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України передбачено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Разом із тим, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої, частинами п'ятою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 18 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 26 червня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумчанка-Тепігтар» про стягнення заборгованості за кредитним договором за заявою Публічного акціонерного товариства «КристалБанк» про заміну сторони виконавчого провадження.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов