АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2467/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2018 року м. Київ

Справа № 752/17063/15-ц

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання -Станішевської Б.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_2

відповідачі - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша»

ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша»

на заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 21 листопада 2017 року, ухвалене у складі судді Шкірай М.І. в приміщенні Голосіївського районного суду м.Києва,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша», ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування та відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Перша» страхове відшкодування у розмірі 29 238, 91 грн. та судові витрати у справі.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 18 квітня 2015 року близько 20 год. 15 хв. на а/д Стрій- Знаменка, 385 км., сталася дорожньо- транспортна пригода за участю автомобілів «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, та належного їй автомобіля «Smart» д.н.з. НОМЕР_2.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, у тому числі було завдано шкоду їй, як власнику автомобіля «Smart» д.н.з. НОМЕР_2. Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 5 травня 2015 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні правопорушення передбаченого ст.. 124 КУпАП. Цивільно - правова відповідальність ОСОБА_3 на момент настання ДТП була застрахована ПрАТ «СК «Перша», відповідно до полісу № АС/ 9139865. Вона повідомила страхову компанію про настання страхового випадку, а також надала всі необхідні документи для здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 23 травня 2015 року вартість ремонтно - відновлювальних робіт пошкодженого в ДТП транспортного засобу позивача становить 44 920 грн.

Позивач вважає, що страховою компанією, було виплачено лише частину страхового відшкодування у розмірі 15 681, 09 грн., в той час як стягненню підлягає решта невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 29 238, 91 грн.

22 червня 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подав до суду першої інстанції клопотання про залучення співвідповідачем ОСОБА_3 і зміну підстав позову, та просив стягнути з ПрАТ «СК «Перша» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 8294 грн.33 коп., з ОСОБА_3 просив стягнути суму збитку, що не покривається страховиком, у розмірі 20944 грн.58 коп.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що вартість ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженого в дорожньо-транспортній пригоді автомобіля ОСОБА_2 складає 44920 грн. Станом на дату подання позову ПрАТ «СК «Перша» сплатило позивачу частину страхового відшкодування в сумі 15681 грн.09 коп.. Зважаючи на положення ст..29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими передбачено, що відшкодуванню підлягають витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, а за висновком судової автотоварознавчої експертизи вартість матеріального збитку з урахуванням зносу завданого автомобілю "Смарт» складає 23975 грн.42 коп, просив стягнути з ПрАТ «СК «Перша» 8294 грн.43 коп. (23975 грн.42 коп. - 15681 грн.09 коп.). Оскільки безпосереднім завдавачем шкоди є ОСОБА_3, то просив стягнути з останньої на підставі ст.1194 ЦК України різницю між розміром фактичної шкоди та страховим відшкодуванням 20944 грн.58 коп.( 44920 грн.-23975 грн.42 коп.)

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 22 червня 2017 року залучено до участі в справі у якості співвідповідача ОСОБА_3,

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 21 листопада 2017 року задоволені частково позовні вимоги ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша», третя особа: ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на користь ОСОБА_2 суму недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 27 808, 99 грн., судовий збір у розмірі 487,20 грн., а всього 28 296, 19 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 17 січня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 21 листопада 2017 року.

Не погоджуючись з заочним рішенням, представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зокрема зазначав, що ПрАТ «Страхова компанія «Перша» 27 липня 2015 року зарахувала страхове відшкодування у розмірі 15 584, 87 грн. на банківський рахунок, зазначений ОСОБА_2 в заяві на виплату страхового відшкодування. Не погодившись з розміром страхового відшкодування ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним позовом. При визначенні розміру страхового відшкодування аварійним комісаром врахований коефіцієнт фізичного зносу.

Судом першої інстанції при винесенні рішення невірно застосовані норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та при визначенні розміру шкоди безпідставно не враховано коефіцієнт фізичного зносу.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що позивачем були змінені позовні вимоги, судом до участі у справі в якості співвідповідача була залучена ОСОБА_3

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до п.8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судове засідання ОСОБА_3 не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася за адресою, вказаною у постанові Вінницького міського суду Вінницької області та в позовній заяві, повідомлення повернуті до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням строку зберігання». Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_3, була повідомлена про судові засідання призначені на 12 листопада 2015 року, 8 грудня 2015 року, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.25, 45). 27 листопада 2015 року ОСОБА_3 подала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі ( а.с.47). В подальшому при розгляді справи як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді повідомлень ОСОБА_3 не отримувала, повідомлення поверталися до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням поштового відправлення».

Отже, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_3, яка на власний розсуд розпорядилася своїми правами на участь в судових засіданнях.

В судовому засіданні представник ПрАТ «СК «Перша» -Алєксєєв В.В. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу частково, просив змінити рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_2 є власником транспортного засобу Smart, д.н.з. НОМЕР_2.

18 квітня 2015 року о 20 год.15 хв. На а/д Стрій-Знамянка, 385 км, водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_1, виконуючи поворот праворуч, виїхала на смугу зустрічного руху та допустила зіткнення з автомобілем Smart, д.н.з. НОМЕР_2, внаслідок чого були пошкоджені транспортні засоби.

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 5 травня 2015 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована ПрАТ «СК «Перша» на підставі полісу АС/9139865 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що діяв станом на 18 квітня 2015 року.

20 квітня 2015 року до ПрАТ «СК «Перша» було подано повідомлення (потерпілого) про настання страхового випадку за договором страхування цивільної відповідальності.

25 травня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до ПрАТ «СК «Перша» із заявою на виплату страхового відшкодування.

ПрАТ «СК «Перша» було виплачено ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 15681 грн.09 коп.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової авто товарознавчої експертизи № 5/16-54 від 4 липня 2016 року, вартість матеріального збитку, завданого автомобілю «Smart», д.н.з. НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2 після дорожньо-транспортної пригоди, що трапилася 5 квітня 2015 року, станом на день дорожньо-транспортної пригоди, складає 43490 грн.08 коп.

Крім того, судом не встановлено, що позивачем були понесені витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу «Smart», д.н.з. НОМЕР_2 у розмірі, що більший ніж визначений експертом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги про стягнення з ПрАТ «СК «Перша» суми недоплаченого страхового відшкодування у межах ліміту відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну доведені в частині стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування у відповідності до оціненої шкоди у розмірі 27808 грн.99 коп. (43490 грн.08 коп. - 15681 грн.09 коп.).

Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

В обґрунтування своїх позовних вимог, які були змінені під час розгляду справи та зміни прийняті судом, представник позивача посилався на те, що відповідач ПрАТ «СК «Перша» не доплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 8294 грн.43 коп. (23975 грн. 42 коп. - 15681 грн. 09 коп.), а різницю між розміром фактичної шкоди та страховим відшкодуванням 20944 грн.58 коп. (44920 грн. - 23975 грн. 42 коп.) просив стягнути з ОСОБА_3 як безпосереднього завдавача шкоди на підставі ст.1194 ЦК України.

Суд першої інстанції позовні вимоги, які були змінені позивачем, та прийняті судом, не розглянув, чим допустив порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення спору та є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч.2 ст.999 ЦК України до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Водночас як передбачено ч.3 ст.985 ЦК, особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом п.2.1 статті 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом згідно з положеннями ст.1192 ЦК з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак спеціальні норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов'язує із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 ст.12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Положеннями ст.29 цього Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача трнанспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом із тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено ст.1194 ЦК, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, страховик винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі ст.1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової авто товарознавчої експертизи № 5/16-54 від 4 липня 2016 року, вартість матеріального збитку, завданого автомобілю «Smart», д.н.з. НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2 після дорожньо-транспортної пригоди, що трапилася 5 квітня 2015 року, станом на день дорожньо-транспортної пригоди, складає 43490 грн.08 коп.

При визначенні вартості відновлювального ремонту експертом не було враховано коефіцієнт фізичного зносу, який складає 0,52, що і підтвердив в судовому засіданні експерт Береговий С.В.

За таких обставин, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Смарт», д.р.н. НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить ( 35066,64х (1-0,52) + 3045,33 + 3032,07 = 24312 грн.05 коп.

З урахуванням розміру франшизи в сумі 1000 грн., вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в сумі 24312 грн.05 коп., та вже сплаченої ПрАТ «СК «Перша» на користь ОСОБА_2 суми в розмірі 15584 грн.87 коп.,- колегія дійшла висновку, що з відповідача ПрАТ «СК «Перша» в рахунок сплати страхового відшкодування підлягає стягненню 7727 грн.18 коп.

Згідно акту прийому передачі виконаних робіт, який складений 23 травня 2015 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_9, відповідно до рахунку №23305 від 23 травня 2015 року виконавець здійснив відновлювальні роботи автомобіля Smart, д.н.з.НОМЕР_2, загальна вартість виконаних робіт становить 44920 грн., замовник вартість робіт та поставлених деталей оплатив в повному обсязі ( а.с.9-10).

У відповідності до ст.ст. 22, 1192 ЦК України розмір реальної шкоди, яка заподіяна позивачу винними діями ОСОБА_3, складає 44920 грн.

Отже, на підставі ст.1194 ЦК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу в сумі 20178 грн.03 коп. ( 44920 грн. - 23312 грн.05 коп.).

Позивачем у справі були понесені судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 487 грн.20 коп. та витрат за проведення судової авто товарознавчої експертизи в сумі 3072 грн., а тому з ПрАТ «СК «Перша» підлягають стягненню судовий збір в сумі 134 грн.95 коп. і витрати за проведення експертизи в сумі 850 рн.94 коп., з ОСОБА_3- судовий збір в сумі 352 грн.25 коп., витрати за проведення експертизи в сумі 2221 грн.06 коп.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» - задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 21 листопада 2017 року - скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 7727 грн.18 коп., судовий збір в сумі 134 грн.95 коп., витрати за проведення експертизи в сумі 850 грн.94 коп., а всього 8713 грн.07 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 20178 грн.03 коп., судовий збір в сумі 352 грн.25 коп., витрати за проведення експертизи в сумі 2221 грн.06 коп., а всього 22751 грн.34 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 3 серпня 2018 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М.Стрижеус