Справа № 204/3275/18
Провадження № 2/204/1161/18
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Невеселій К.А.,

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Третя Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на ? частину квартири, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Третя Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на ? частину квартири, в якій просила визнати за нею -ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на ? частку квартири АДРЕСА_1, яка складається з: 3 - х житлових кімнат площею 29,1 кв.м. ( 1 - площею 5,4 кв.м., 2 - площею 17,3 кв.м., 3 - площею 6,4 кв.м.), кухні площею 7,1 кв.м., коридору - площею 4,0 кв.м., передпокою - площею 4,8 кв.м. (загальна площа квартири - 45.0 кв.м., житлова площа - 29,1 кв.м.).

В обґрунтування позовної заяви, позивач вказала на те, що спірна квартира АДРЕСА_1. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 04 листопада 1996 року виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження № 8/218-96 від 04.11.1996 року, зазначена квартира належала на праві приватної власності ОСОБА_5, який є чоловіком позивача свекрусі - ОСОБА_6, синові - ОСОБА_7, та позивачу в рівних частках. Право власності було зареєстроване в Дніпропетровському МБТІ в реєстрову книгу за № 90 п-56. ІНФОРМАЦІЯ_8 помер син позивача - ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1, видане 27 серпня 2013 року відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 5816. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача - ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2, виданим 16 травня 2014 року відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 3596. Після смерті чоловіка та сина, позивач отримала 29 грудня 2014 року в Третій Дніпропетровській державній нотаріальній конторі свідоцтво про спадщину на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за реєстром № 2-1616. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за позивачем зареєстровано право власності на 1/2 частку спадкової квартири 29.12.2014 року за адресою: АДРЕСА_1. 13 травня 2004 року ОСОБА_6 - свекруха позивача, виїхала на постійне місце проживання до Німеччини. ІНФОРМАЦІЯ_9 свекруха позивача - ОСОБА_6 - померла, про що свідчить свідоцтво про смерть, видане 14 березня 2006 року відділом ЗАГСу м. Мюнстер за № 669/2006. Відповідно довідки КП «ДМБТІ» № 2156 від 16.02.2018 року за ОСОБА_6 зареєстроване право власності на 1/4 частку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.11.1996 року. 13 березня 2018 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державний нотаріус Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину спірної квартири, що належала ОСОБА_6, померлій ІНФОРМАЦІЯ_9, спадкоємцем якої був її син - ОСОБА_5, який в 6-ти місячний строк після смерті матері заяви до нотаріальної контори не подавав і з нею за однією адресою не був зареєстрований. Після смерті матері ОСОБА_6 ніхто з її дітей заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавали. Спадкоємцем своєї свекрухи ОСОБА_6 позивач не є, а тому успадкувати за нею ? частину квартири, не має підстав. Позивач вважає, що вона має право набути право власності на ? частину АДРЕСА_1 за набувальною давністю, так як після виїзду ОСОБА_6 на постійне місце проживання до Німеччини, позивач зайняла і користується її кімнатою площею 6,4 кв.м., де знаходиться її спальне місце і особисті речі. З цього часу позивач та її чоловік регулярно сплачували комунальні послуги за всю квартиру, у тому числі і за кімнату ОСОБА_6, заборгованості за користування газом, водою, електроенергією, теплопостачанням не було. На протязі 14 років позивач з чоловіком декілька разів робили поточні ремонти у квартирі, у тому числі і в кімнаті площею 6,4 кв.м., яку раніше займала - ОСОБА_6 Відповідачі є спадкоємцями власника спірної частки квартири, так як вони є доньками померлої ОСОБА_6, які спадщину за померлою матір'ю не прийняли, у зв'язку з чим позивач вимушена звернутися до суду із зазначеною позовною заявою.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, які в ній зазначені.

Відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, кожна окремо, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовну заяву ОСОБА_2 просили задовольнити.

Представник третьої особи - Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши представника позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 04 листопада 1996 року Виконкомом міської ради народних депутатів, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної власності ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 (арк.с.10).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_3 від 30 грудня 1975 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі (арк.с.13). У шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_5 (арк.14).

Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 16 травня 2014 року ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.с.11).

Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 27 серпня 2013 року ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 (арк.с.12).

ОСОБА_2 видано свідоцтво по право на спадщину за законом від 29 грудня 2014 року, з якого вбачається, що спадщина складається з ? частини квартири АДРЕСА_1, житлова площа квартири 29,1 кв.м., загальна площа квартири 45,0 кв.м., квартира в цілому складається з: 1- передпокій, 2,7 - кухні, 3 - коридор, 4,5,6 - житлові кімнати, в двоповерховому житловому будинку, що належали на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів м. Дніпропетровська 04 листопада 1996 року, розпорядження № 8/218-96, зареєстрованого в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації і записано в реєстрову книгу за № 90п-56, з яких ? частина квартири належала ОСОБА_5, ? частина належала його сину ОСОБА_7, 1976 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8, спадкоємцем якого був його батько ОСОБА_5, що прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (арк.с.15).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на ? частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 (арк.с.16).

Згідно інформації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради від 18.04.2018 року за № 5/5-50, відповідно до даних картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, за адресою: АДРЕСА_1, наявна інформація про реєстрацію наступних осіб: ОСОБА_6, 20.12.1914 року зареєстрована з 15.08.1957 року, з реєстраційного обліку знята 13.05.2004 року; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, був зареєстрований з 07.12.1973 року, з реєстраційного обліку знятий 19.05.2014 року; ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, був зареєстрований з 16.11.1976 року по Ф-А матері, по паспорту з 12.02.1993 року, з реєстраційного обліку знятий 22.05.2001 року, знову зареєстрований з 08.04.2003 року до 08.04.2004 року, зареєстрований з 16.01.2007 року, з реєстраційного обліку знятий 03.09.2013 року; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована з 13.05.1976 року по теперішній час (арк.с.17).

Відповідно до свідоцтва про смерть (засвідчений переклад з німецької мови) № 669/2006, виданого 14 березня 2006 року, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 в м. Мюнстер (арк.с.21).

Як вбачається з постанови державного нотаріуса Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. від 14.03.2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_6, померлій ІНФОРМАЦІЯ_9, спадкоємцем якої був її син ОСОБА_5 - чоловік ОСОБА_2 (арк.с.24).

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, є дочкою ОСОБА_6 (арк.с.31, 32).

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_5 від 12 березня 1963 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, є дочкою ОСОБА_6 (арк.с.85).

З повідомлення Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори від 05.07.2018 року № 2127/01-16 вбачається, що із заявою про відмову/прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа до майна померлої ОСОБА_6 не відкривалась та свідоцтво про право на спадщину за законом/заповітом не видавалось (арк.с.81).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно з ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

За змістом вказаної норми набувальна давність поширюється на випадки фактичного незаконного володіння особою чужим майном, за умови, що володілець не знав і не міг знати, що він володіє чужою річчю, тобто обставини, за яких виникло володіння чужою річчю не давали сумніву щодо правомірності набуття права володіння цим майном.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 7 лютого 2014 року при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Отже, задоволення вимог про визнання права власності на нерухоме майно на підставі статті 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. За набувальною давністю може бути отримано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1. ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Розуміючи під поняттям права володіння юридично забезпечену можливість фактичного панування особи над майном для своїх потреб, згідно статті 344 ЦК України, моментом заволодіння майном варто вважати виникнення у особи можливості фактично панувати над чужим майном, поза волею та без відома законного власника, не знаючи про відсутність підстав для набуття права власності.

Крім того, відповідно до п. 6 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» вказано, що застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю (безтитульність володіння).

В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що ОСОБА_2 володіла та користувалася спірним майном, а саме ? частиною квартири АДРЕСА_1, з 1976 року, а також було підтверджено в судовому засіданні і свідками.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що у 1989 року вона переїхала до будинку АДРЕСА_1 На той час, там вже мешкала ОСОБА_2, яка і на даний час постійно мешкає за зазначеною адресою, а отже безперервно володіє зазначеною частиною квартири.

Свідок ОСОБА_11, допитана в судовому засіданні, пояснила суду, що ОСОБА_2 є її сусідкою, у будинку АДРЕСА_1 Натаріус ОСОБА_12 мешкає з 1976 року і на даний час. Зазначивши, що остання добросовісно володіє майном, постійно сплачує всі комунальні послуги.

З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються зібраними у справі доказами.

Відповідно до ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Подавши докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Вирішуючи спір, суд повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, так як право власності ОСОБА_2 на ? частину квартири АДРЕСА_1 набуто правомірно, шляхом добросовісного відкритого, безперервного володіння нерухомим майном більше 10 років, що виразилось у відкритому проживанні у приміщенні квартири, догляді за квартирою, проведенні ремонту, сплаті комунальних послуг за неї. Тому, вимога позивача про визнання за нею права власності на ? частку квартири АДРЕСА_1, яка складається з: 3 - х житлових кімнат площею 29,1 кв.м. ( 1 - площею 5,4 кв.м., 2 - площею 17,3 кв.м., 3 - площею 6,4 кв.м.), кухні площею 7,1 кв.м., коридору - площею 4,0 кв.м., передпокою - площею 4,8 кв.м. (загальна площа квартири - 45.0 кв.м., житлова площа - 29,1 кв.м.).

Суд також враховує, що вимога позивача про визнання за нею права власності за набувальною давністю на ? частину квартири АДРЕСА_1 повністю визнана відповідачами у справі, які просили суд позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати покласти на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.317, 319, 321, 328, 344 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, Постановою №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Третя Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на ? частину квартири - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на ? частку квартири АДРЕСА_1, яка складається з: 3 - х житлових кімнат площею 29,1 кв.м. ( 1 - площею 5,4 кв.м., 2 - площею 17,3 кв.м., 3 - площею 6,4 кв.м.), кухні площею 7,1 кв.м., коридору - площею 4,0 кв.м., передпокою - площею 4,8 кв.м. (загальна площа квартири - 45.0 кв.м., житлова площа - 29,1 кв.м.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар