Справа № 310/2014/18
РІШЕННЯ

Іменем України

26 липня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Дністрян О.М.,

при секретарі Уставицькій Н.М.,

за участю позивача та його представника ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сімєю та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сімєю та визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що він володіє частиною житлового будинку, який розташований за адресою: м. Бердянськ Запорізької обл., вул. Осипенко/Нахімова, 18/39. Іншими співвласниками були ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Ззначені особи на теперішній час померли: ОСОБА_4 16.12.2001 року, а ОСОБА_5 04 .04.2006 року. Померлі проживали разом з ним в обєднаній квартирі № 1-2, вели спільне господарство та мали єдиний бюджет. Після їх смерті позивач вважав, що він має право на спадщину і через юридичну необізнаність не розумів і не знав, що він повинен був довести, що є спадкоємцем четвертої черги. Зазначені обставини були розяснені йому нотаріусом, а також було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину немає можливості, тому він вимушений звернутись до суду. Просив суд встановити факт його проживання з померлими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 однією сім'єю не менш як пять років до часу відкриття спадщини, а також визнати за ним право власності на 3/10 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: вул. Осипенко / Нахімова, 18/39, в м. Бердянську Запорізької обл., після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом.

Позивач та його представник ОСОБА_1 (довіреність НМА № 019186 від 22.02.2017 р.) в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов у повному обсязі. Позивач пояснив, що померлі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були співвласниками будинку, вели аморальний спосіб життя, пиячили, хворіли, але він піклувався про них. Він особисто живе за цією адресою з 1954 року, там тоді жили в квартирі № 1 вони з матірю, а в квартирі № 2 його дядько ОСОБА_3. Коли у 1983 році дядько помер, то його квартиру тричі обмінювали, в останнє в 1997-1998р.р. стали жити в тій квартирі (це дві кімнати) ОСОБА_5. Також позивач пояснив, що він одружений з 14.09.1974 року, його дружина також жила з ними, у них двоє доньок. Потім ОСОБА_4 продала їм одну кімнату, вона з сином стала жити в маленькій кімнаті, а він зі своєю сімєю в тій другій. У нього були всі чеки, що він допомагав ОСОБА_5, але вони були у його дружини і після її смерті він їх не знайшов. ОСОБА_6, ні ОСОБА_5 він не хоронив, хоронив їх міськвиконком, хто отримував свідоцтва про смерть не знає. Їх сімейний бюджет складався з його заробітної плати та зарплати дружини. ОСОБА_5 отримували пенсії, але одразу ж все пропивали, в їх бюджет вони нічого не давали. Потім у тій кімнаті він зробив ремонт, розумів, що спадкоємців немає і все достанеться їм. І ОСОБА_6, і ОСОБА_5 померли в лікарні. Олександра з приступом епілепсії забрали в лікарню з вулиці, коли він прийшов провідати його в лікарні, то він уже помер. В ритуальні служби він не звертався, на похоронах не був присутнім. Також пояснив, що в дитинстві вони з ОСОБА_5 були разом в інтернаті, тому він їм допомагав кормив, давав одежу. На теперішній час в цій квартирі № 2 живе він, використовує це майно відкрито, але міськвиконком хотів забрати квартиру як відумерлу спадщину. Ці квартири обєднані з одного входу дві квартири.

Представник відповідача ОСОБА_2 (довіреність № 01-0006/40 від 02.01.2018р.) позовні вимоги не визнала. Також надала письмовий відзив, в якому зазначила, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки сплив строк позовної давності, так як позивачу ще в 2014 році стало відома про порушення, як він вважає, свого права. У зв'язку з вищевказаним, вважає, що позивач пропустив строк позовної давності та в позовній заяві ним не порушується питання про поновлення цього строку. Крім того, в позовній заяві позивачем не вказано, що він спільно проживав з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з якого моменту та у зв'язку з чим почав проживати однією сім'єю з вказаними особами, що вони були пов'язані спільним побутом та мали взаємні права та обов'язки. Також позивачем не додано до матеріалів справи будь-яких доказів стосовно того, що він разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільні витрати, придбавали будь-яке майно в інтересах сім'ї чи мали будь-які "родинні" зв'язки не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі та застосувати строки позовної давності.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що він сусід позивача, знає його з дитинства, дружили родинами. Часто буває у них вдома, допомагає. Десь у 90-х роках ОСОБА_7 з дружиною по сусідські стали допомагати тьоті Дусі та її сину ОСОБА_8, який дуже пив, потім стали доглядати, купували їм їжу, ліки, обєднали житло пробили стіну. Жили однією сімєю, лічили від алкоголізму, він 2-3 рази бачив як ОСОБА_5 обідав у них на кухні. Потім померла тьотя Дуся, а в 2000-х роках помер і ОСОБА_9. Він бачив ОСОБА_5 ще за життя у них на кухні, у ванній кімнаті, спільно кімнати вони не використовували.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що він знає позивача років двадцять, є сусідами, товаришують. У ОСОБА_7 була дружина та дві доньки. Також з ОСОБА_5 вони були більше чім друзі, разом жили. Пару раз ОСОБА_7 займав у нього гроші для ОСОБА_5. У них була комунальна квартира, вони разом обідали столик стояв біля входу в будинок.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що позивач її батько, який з 1974 року там прописаний. Спочатку це була одна квартира, а потім родичі розділили на окремі квартири. Потім в тій квартирі було три обміну, останні ОСОБА_5. Так як їх сімя потребувала поліпшення житлових умов, то вони запропонували ОСОБА_5 викупити у них одну кімнату, на що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 погодилися і в 2003 році вони купили у них кімнату. Після того батько зробив там ремонт, поставив вікна, провів розводку батарей опалення. Також у них був спільний двір. За комунальні послуги ОСОБА_5 не платили. Батько з матірю допомагали цим людям, купували їм ліки, годували, давали одежу, подарували крісло. Коли вони мали можливість, то самі харчувалися, а коли ні то вони їм допомагали. Після того як їх не стало, вони обєднали квартири в одну, так як було до 1974 року.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що співвласниками житлового будинку за адресою: вул. Осипенко, буд. 18 / Нахімова, буд.39, у м. Бердянську Запорізької обл., є, зокрема, 1/10 частки ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_12; 3/10 частки ОСОБА_4, ОСОБА_5 (довідка-характеристика Комунального підприємстваз технічної інвентаризації Бердянської міської ради від 17.07.2018р. № 1219).

З відповіді Бердянського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 15.05.2018 року № 1289/17.9-04-42 вбачається, що ОСОБА_5 помер 04.04.2006 року, ОСОБА_4 померла 16.12.2001 року (а.с.52).

Також з вищезазначеної відповіді Бердянського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану вбачається, що ОСОБА_3 з 14.09.1974 року перебував у шлюбі з ОСОБА_11 (а.с.52).

Оскільки спадкоємців після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не було 22.09.2014 року Бердянська міська рада Запорізької області звернулася до суду з заявою про визнання спадщини у вигляді 3/10 частин житлового будинку за адресою: вул. Осипенко, буд. 18 / Нахімова, буд. 39, у м. Бердянську, відумерлою. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13.11.2014 року заява була задоволена, проте за апеляційною скаргою ОСОБА_3 ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 14.05.2015р. вищезазначене рішення скасоване та заява залишена без розгляду.

За ч. 1 та ч. 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадщину за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільного проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до приписів ст.ст. 77, 78 ЦПК України докази мають бути належними і допустимими.

З огляду на засади змагальності у цивільному судочинстві позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, мав би довести шляхом надання суду належних та допустимих доказів, що він не менше 5 років до дня смерті ОСОБА_4, а після того до дня смерті ОСОБА_5 проживав з ними однією сім'єю, а саме, що вони спільно проживали, була пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Суд вважає, що позивачем ОСОБА_3 вказані обставини не доведені. Він з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали в окремих квартира - № 1 та № 2, позивач мав свою сімю дружину та двох доньок, він з родиною ОСОБА_5 не були повязані спільним побутом, у них не було спільного бюджету. Також позивачем суду не було надано жодних документальних доказів, зокрема, чеків на придбання ліків, продуктів, речей, інші документальні підтвердження, тощо, які б підтвердили взаємні права та обов'язки.

Аналіз доказів у їх сукупності дає підстави дійти лише до висновку, що дійсно, позивач зі своєю сімєю допомагали своїм сусідам ОСОБА_4 та ОСОБА_5, тобто по можливості надавали їм допомогу, могли запросити до себе поїсти, дати ліки чи одяг, проте між ними не було відносин, які притаманні родині у них не було спільного бюджету, між ними не було взаємних прав та обовязків, вони проживали в окремо визначених житлових приміщеннях. Зазначені позивачем обставини не є підставою для ухвалення рішення про встановлення факту їх проживання однією сімєю більше пяти років до дня смерті спадкодавців.

За таких підстав суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10-13, 19, 76-81, 259, 263-265ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сімєю та визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1.

Вдповідач - Територіальна громада м. Бердянська в особі Бердянської міської ради, місцезнаходження: м. Бердянськ Запорізької обл., пл. Єдності, 2, .

Повний текст рішення складено до 06 серпня 2018 року.

Суддя ОСОБА_13