Справа № 310/1442/18
2/310/1243/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, вказуючи, що на даний час він перебуває в складних життєвих умовах. З 30.09.2016 року взятий на облік у відповідну службу обліку бездомних громадян КУ «Територіальний центр соціального обслуговування Бердянської міської ради, є інвалідом 2 групи, з 09.11.2017 року по теперішній час перебуває на стаціонарному лікуванні в КУ Бердянської міської ради «Бердянське територіальне медичне обєднання». Має двох доньок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Зі старшою донькою не спілкується багато років, місце її проживання йому невідомо. Зазначив, що фактично не має житла, а розмір призначеної йому пенсії є недостатнім для забезпечення належного рівня життя, оскільки він є непрацездатним та потребує матеріальної допомоги. Просив стягнути з ОСОБА_2 (ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з дня предявлення позову.

Позивач та його представник в судове засідання не зявились, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та її представник в судове засідання не зявились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. У відзиві вказала, що батько пішов з родини коли їй було 12 років. З моменту коли позивач перестав мешкати з нею та її матірю, він не приймав участь у її вихованні та не надавав жодної матеріальної допомоги на її утримання, і взагалі не спілкувався з нею аж до 24.11.2004 року, коли був запрошений на її весілля. Підкреслила, що позивач мешкав з іншою жінкою і не підтримував жодних відносин ані з нею ані зі старшою донькою. В грудні 2014 року їй випадково стало відомо, що її батько потрапив до лікарні з хворобою серця, і не дивлячись на байдуже відношення до неї, почала ним піклуватися, купувати ліки. Готувала та приносила їжу до самої виписки позивача з лікарні. Потім допомагала йому по господарству, але він через деякий час почав ображати її та відмовився від допомоги. Зазначила, що у неї на утриманні є неповнолітній син від першого шлюбу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, а також вона є опікуном своєї малолітньої племінниці ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4. Вказала, що з 01.08.2017 року вона не працює, доходів не отримує, сама перебуває на утриманні чоловіка. Працювати вона не може через отриману в липні 2017 року травму спини, по теперішній час проходить амбулаторний курс лікування. Підкреслила, що розмір пенсії, яку отримує позивач значно перевищує розмір прожиткового мінімуму в Україні. Просила в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Із посвідчення та довідки про прийняття на обслуговування в заклад для бездомних осіб від 08.11.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в службі обліку бездомних громадян КУ «Територіальний центр соціального обслуговування Бердянської міської ради з 30.09.2016 року по теперішній час (а.с.3, 5).

Відповідно до посвідчення, яке видано Пенсійним фондом України від 02.03.2010 року ОСОБА_1 призначена пенсія за віком (а.с.4).

Стаття 1 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у звязку з втратою годувальника відповідно до закону.

Згідно копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 народився 18.02.1953 року, а відповідно до довідки МСЕК від 05.08.2015 він є інвалідом ІІ групи безстроково, тому за ст. ст. 1, 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» він є непрацездатним (а.с.4, 8-9).

Згідно листа Бердянського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 15.11.2017 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 є батьком: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).

За повідомленням Бердянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області ОСОБА_1 отримав дохід у вигляді пенсії за віком за списком №2 за період з листопада 2017 року по квітень 2018 року у розмірі 16637,18 грн. (а.с.31).

Відповідно до ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

За вимогами ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не предявлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, доведення потреби в матеріальній допомозі є процесуальним обовязком саме позивача.

Потреба у матеріальній допомозі означає недостатність коштів, необхідних для підтримання нормальної життєдіяльності особи, а тому потреба в матеріальній допомозі має визначатися відповідно до встановленого законом прожиткового мінімуму.

За ч. 1 ст. 10 СК України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю(договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини(аналогія закону).

Критерії визначення потреби у наданні матеріальної допомоги передбачені у ч. 4 ст. 75 СК України, відповідно до якої один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомого не є абсолютним.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність складає з 1 травня 2017 року складає 1312 грн., а з 1 грудня 2017 року - 1373 грн.

Із довідки, яка видана Бердянським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України №1742 призначена пенсія за віком, яка з листопада 2017 року по квітень 2018 року становить 16637,18 грн. (а.с.7).

Таким чином, розмір соціального забезпечення, яку отримує позивач складає в середньому 2772,86 грн., що перевищує показник прожиткового мінімуму, який з 01.12.2017 року складає 1373 грн. за ЗУ «Про державний бюджет на 2017 рік».

Звертаючись з позовом до суду позивачем не надано доказів, які підтверджують його потребу у матеріальній допомозі, оскільки коштів, які він отримує як пенсіонер є достатніми для підтримання його нормальної життєдіяльності.

Зважаючи на те, що позивач не надав доказів на підтвердження його важкого майнового стану та потреби в матеріальній допомозі, суд вважає, що позивач хоч і є непрацездатною особою та не забезпечений житлом, але його матеріальне забезпечення державою достатнє і він не потребує додаткового забезпечення.

Суд вважає, що за таких обставин, позивач може претендувати на стягнення з відповідача на його користь додаткових витрат на підставі ст. 203 СК України, якщо такі мають місце.

Згідно ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обовязку утримувати матір, батька та обовязку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обовязків.

У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більше як три роки.

Виходячи з вимог ст. 204 СК України можливість звільнення від обов'язку утримувати батьків пов'язується із встановленням тієї обставини, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків.

Ст. 80 КзПШ України передбачала, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Аналогічна норма міститься в ст. 180 СК України в якій передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідачу ОСОБА_2 виповнилося 18 років у 2003 році, тому позивач повинен був утримувати свою доньку до зазначених років.

Ухилення від виконання батьківських обов'язків означає умисне діяння (дію або бездіяльність), у результаті якого обов'язки по утриманню та/або вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі або не виконуються взагалі.

Поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 судом встановлено, що ОСОБА_1 з донькою не спілкувався, не відвідував її, участі у їх вихованні не брав, про її розвиток, стан здоровя не цікавився, не створював умов для її повноцінного розвитку, грошові кошти на її утримання не надавав, що свідчить про ухилення від виконання батьківських обовязків.

Про ухилення позивача від виконання батьківських обовязків також свідчить рішення Бердянського міськрайонного суду від 20.12.1999 року про визнання ОСОБА_1 втративши право користування квартирою №7 по вул. Мічуріна, 66/32 в м. Бердянську, оскільки він не проживав в спірній квартирі з 1997 року (а.с.45).

Суд вважає, що за викладених обставин підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 10, 75, 202, 204, 205 СК України, 80 КзПШ України, п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів», ЗУ «Про Державний бюджет України на 2017 рік», ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 09 серпня 2018 року.

Суддя