РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/534/17

Провадження № 2/700/20/18

09 серпня 2018 року Лисянський районний суд Черкаської області

в складі: головуючої-судді Добриднюк Н.О.

при секретарі Бондарчук Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка справу №2/700/20/18 за позовом ОСОБА_1 до відділу у Лисянському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, Ріпківської сільської ради в Лисянському районі, ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відділу у Лисянському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, Ріпківської сільської ради в Лисянському районі, ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача за довіреністю пояснив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить грошові вклади та сертифікат на право на земельну частку (пай) площею 3,45 умовних кадастрових гектарів.

Перед смертю ОСОБА_3. проживав з позивачем в смт.Лисянка, так як його будинок в с.Ріпки було пошкоджено. Позивач його доглядала та здійснила поховання за власний рахунок.

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом та фактично прийняла спадщину, оскільки звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в установлені законом строки та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади.

Однак, при видачі свідоцтва про право на спадщину на грошові вклади, про те, що батькові було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) позивач не знала, так як у зв'язку зі своєю неосвідченістю вважала, що сертифікат на право на земельну частку (пай) видаються лише колгоспникам які там працювали довгий час, а батько працював в КСП «Ріпківське» не тривалий час. Про наявність сертифікату позивач дізналася лише в 2016 році. В кінці 2016 року позивач випадково дізналася, що її сестра ОСОБА_2. отримує в с.Ріпки орендну плату за земельну ділянку, хоча вона не мала паю. Після запитів до Ріпківської сільської ради та відділу Держгеокадастру позивач дізналася, що її батькові належав сертифікат на право на земельну частку.

11 вересня 2002 року Лисянським районним судом Черкаської області було винесено рішення про визнання права власності на земельну частку (пай) після смерті ОСОБА_3 за ОСОБА_2, згідно якого 03.02.2003 року Лисянською районною державною адміністрацією було внесено зміни в сертифікат на право на земельну частку (пай) та зазначено, що право на земельну частку (пай) передано ОСОБА_2.

В подальшому 18.02.2004 року ОСОБА_2 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1.

Після чого позивач звернулась до апеляційного суду Черкаської області із апеляційною скаргою про скасування рішення першої інстанції №2-317 від 11.09.2002 року яким було визнано право на спадкове майно за ОСОБА_2 і залишення позовних вимог ОСОБА_2 без задоволення.

18 травня 2017 року апеляційний суд Черкаської області ухвалив рішення по цивільній справі №22ц/793/835/17, яким скаргу ОСОБА_1 задоволив повністю, скасувавши рішення суду першої інстанції №2-317 від 11.09.2002 року про визнання права власності на спадкове майно за ОСОБА_2 та відмовив її позовних вимогах.

Однак, позивач не має можливості набути спадщину в порядку передбаченому ст..1298 ЦК України, шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу, яким є сертифікатна право на земельну частку (пай) від 01.04.1997 року за НОМЕР_2, який обов'язково необхідно подати державному нотаріусу для оформлення права на спадщину та видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай). На вказану земельну ділянку виданий державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я іншої особи та присвоєно кадастровий номер земельній ділянці.

Таким чином, враховуючи, те що позивач прийняла спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини, остання не має можливості оформити в установленому, актами цивільного законодавства, порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яким є земельна ділянка, оскільки на неї було видано державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я іншої особи, яка на момент видачі його не мала права для його отримання.

Просить державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4 від 18.02.2004 року на ім'я ОСОБА_2 визнати недійсним. Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку, площею 3,0831 га в межах Ріпківської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) від 01.04.1997 року за НОМЕР_2, на підставі якого в подальшому було видано державний акт про право власності на земельну ділянку НОМЕР_1.

Представник відповідача позов не визнав, звернувся до суду з запереченням, відповідно до якого вважає позовну заяву ОСОБА_1. безпідставною. Позивач у позовній заяві про прийняття спадщини та викладі обставин посилається на діючий ЦК України, що є порушення доводів позовної заяви та підтверджує неправомірність пред'явлення вимог в порядку норм ЦК України.

ОСОБА_1. було відомо, про наявність сертифікату, оскільки вона проживала останні дні разом з батьком, є його рідною дочкою, відомо коло спадкоємців за законом, відсутність заповіту, наявність всього спадкового майна.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку, визнання права власності в порядку спадкування.

Вважає акт про проживання від 10.02.2017 року, засвідчений депутатом Лисянської селищної ради та сусідами є неналежним доказам, оскільки даний акт не містить посилання на відповідні правовстановлюючі документи, а саме яким чином встановлено та на підставі яких даних, який тривалий час проживання ОСОБА_3 за вказаною в акті адресою, оскільки вже пройшло близько 20 років від дня смерті ОСОБА_3 та довідка Ріпківської сільської ради вказує про місце реєстрації ОСОБА_3 з посиланням на документи.

Позивачу було відомо, що ОСОБА_2. отримала право власності на сертифікат та в даному випадку початком строку вважається час відкриття спадщини.

Строк позовної давності позивачем пропущено без поважних причин.

Крім того, на протязі двадцяти років, позивач знала та мала можливість дізнатись про наявність спадщини, але не вжила жодних заходів. Позивачу було відомо про те, що помер батько ОСОБА_3., вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, було відомо та не заперечується, що ОСОБА_3. працював в КСП «Ріпківське», відомо про коло спадкоємців за законом, відсутність заповіту, наявність спадкового майна.

Відповідають дійсності встановлені обставини Апеляційного суду Черкаської області, зокрема що ОСОБА_1. є спадкоємцем першої черги та прийняла спадщину. Крім тог, в рішенні вказано, що не встановлено всіх спадкоємців, обсяг майна.

В задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю.

Представник відділу у Лисянському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою в якій проти задоволення позовних вимог не заперечує та просить справу розглянути без його участі.

Представник Ріпківської сільської ради Лисянського району Черкаської області в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою в якій проти задоволення позову не заперечує та просить справу розглянути без його участі.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, свідків, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають до часткового задоволення.

Свідок ОСОБА_4, в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2 є його тещею. Він возив тещу в смт.Лисянка для переоформлення спадщини після смерті її батька-ОСОБА_3. Переоформляли спадщину на тещу, оскільки в неї були пільги, зокрема чорнобильське посвідчення. Про розподіл спадщини ОСОБА_2. домовилась зі своєю сестрою- ОСОБА_1.. Не дивлячись на те, що пай був оформлений на тещу, десь 15 років ним котувалась ОСОБА_1.. Тільки 2016 році теща попросила в ОСОБА_1. взяти гроші за орендну плату земельної ділянки. Після цього ОСОБА_1. звернулася до суду.

Свідок ОСОБА_5, в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 є її матір'ю. Після смерті діда -ОСОБА_3, десь у 2002 році до її матері зателефонувала її сестра - ОСОБА_1. та попросила, щоб мати переоформила пай після смерті діда на себе, оскільки її мати проживала у чорнобильській зоні та в неї були пільги на оформлення спадщини. Мати погодилась і оформила пай на себе. Весь час паєм користувалася ОСОБА_1., однак в 2016 році мати попросила отримати гроші за оренду паю, після чого виник скандал.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить грошові вклади та сертифікат на право на земельну частку (пай) площею 3,45 умовних кадастрових гектарів.

Відповідно до п.п.4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України його норми застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (01.01.2014р.). Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Як вказано у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 р.. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004 р., спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

У даній справі встановлено, що спадщина відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, отже до правовідносин у справі слід застосовувати чинні на той час положення ЦК УРСР .

Згідно до ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Згідно ст.. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є його доньки: ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

ОСОБА_1. прийняла спадщину після смерті батька, оскільки звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади. Однак, земельна частка (пай) після смерті ОСОБА_3 залишилася не успадкованою.

Посилання позивача на той факт, що вона не знала про існування земельного паю не знайшли свого підтвердження в ході судового засідання, зокрема даний факт спростовується поясненнями свідків, які пояснили, що ОСОБА_1. сама запропонувала ОСОБА_2 після смерті батька оформити земельну частку (пай) на ОСОБА_2.

Крім того, ОСОБА_2., яка є також спадкоємцем першої черги за законом прийняла спадщину, оскільки після смерті батька одержувала від товариства зерно та інші продукти та 11.09.2002 року Лисянським районним судом було винесено рішення, яким було визнано право власності на сертифікат на право на земельну частку після смерті ОСОБА_3 за ОСОБА_2.

Той факт, що ОСОБА_2. та ОСОБА_1. являються спадкоємцем першої черги за законом встановлено і рішенням апеляційного суду Черкаської області №22ц/793/835/17 від 18.05.2017 року.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачає, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

В тому ж таки рішенні апеляційного суду Черкаської області №22ц/793/835/17 від 18.05.2017 року зазначено, що ОСОБА_1. не було відомо про ухвалене судом рішення про визнання права власності на спадкове майно за ОСОБА_2., однак не вказано, що ОСОБА_1. не знала про наявність спадкового майна, зокрема земельної частки (паю) після смерті ОСОБА_3.

Відповідно до ст..562 ЦК УРСР поділ спадкового майна проводиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. При недосягненні згоди поліл провадиться судовим порядком відповідно до часток належних кожному з спадкоємців за законом або за заповітом.

З урахуванням того, що ОСОБА_1. та ОСОБА_2. є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 та фактично обидві прийняли спадщину, тому право на сертифікат на право на земельну частку після смерті ОСОБА_3 мають як ОСОБА_1. так і ОСОБА_2..

Тому позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та враховуючи, що рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 11.09.2002 року право власності на сертифікат на право на земельну частку (пай) НОМЕР_2 виданий на ім'я ОСОБА_3 від 01.04.1997 року визнаний за ОСОБА_2. та в подальшому був переоформлений на її ім'я, необхідно визнати частково недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 18.02.2004 року виданий на ім'я ОСОБА_2 та визнати за ОСОБА_1. право власності на 1/2 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,0831 га, яка на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) НОМЕР_2 від 01.04.1997 року належала ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 529, 548, 549, 562 (1963 р.) ЦК України, ст.ст. 3, 6, 7, 10, 12, 82, 259-260, 264 -266, 269 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до відділу у Лисянському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, Ріпківської сільської ради в Лисянському районі, ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування - задоволити частково.

Визнати частково недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 18.02.2004 року виданий на ім'я ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителькою АДРЕСА_1 РНОКПП:НОМЕР_3 право власності на 1/2 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,0831 га, в межах Ріпківської сільської ради Лисянського району Черкаської області, яка на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) НОМЕР_2 від 01.04.1997 року належала ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

В решті заявлених позовних вимогах відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча -