Справа № 464/5282/17
пр.№ 2/464/249/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.07.2018 року м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Рудакова І.П.,

за участю секретаря судового засідання Бондар Н.С.,

справа № 464/5282/17,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 не з'явився,

відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не з'явились,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу,

за участю представників учасників справи:

представників відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_5, ОСОБА_6, представник позивача - адвокат ОСОБА_7 - не з'явився,

в с т а н о в и в:

у серпня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, у якому просить: визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «OPEL ASTRA», 2003 року випуску, шасі № НОМЕР_3, укладений та оформлений 14 липня 2017 року безпосередньо в Регіональному сервісному центрі Міністерства внутрішніх справ у Львівській області між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

В обґрунтування позову покликається на те, що із ОСОБА_8 перебував у шлюбних відносинах до 09.12.2016, адже був припинений за рішенням суду. За час сімейних відносин у громадянина ОСОБА_9 позивачем за власні кошти куплено спірний автомобіль, шляхом оформлення довіреності на ім'я позивача 12.02.2015 з правом вчинення усіх необхідних юридичних дій та права керування автомобілем на території України. Після розірвання шлюбу ОСОБА_9 видав нову довіреність позивачу, а попередню скасував 12.06.2017. У відповідності до норм права, заява про скасування довіреності була направлена як позивачу, яку він отримав, так і відповідачці ОСОБА_2, яка не з'явилась на поштовий зв'язок для отримання цього поштового листа. 07.07.2017 адвокатом позивача направлено відповідачу ОСОБА_2 письмову вимогу із копіями усіх первинних документів про скасування довіреності від 12.02.2015, яка отримана останньою 13.07.2017. Однак, знаючи про скасовану довіреність, відповідачка на підставі довіреності від 12.02.2015 укладає договір купівлі-продажу автомобіля, через Регіональний сервісний центр МВС України у Львівській області, із своєю давньою подругою, колегою по роботі ОСОБА_3 Оскільки відповідачка ОСОБА_2 діяла недобросовісно, з корисливих мотивів, а тому у відповідності до ст. ст. 203, 249, 215, 244, 245, 249 Цивільного кодексу України, просить позов задовольнити повністю. Разом із тим, просить вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами, у відповідності до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

27 грудня 2018 року відповідачкою ОСОБА_2 подано відзив на позов, у якому викладені наступні заперечення. Їй не було відомо про скасування довіреності від 12.02.2015, а тому, в межах повноважень визначених діючою довіреністю, 14.07.2017 здійснила відчуження спірного автомобіля. Про скасування довіреності дізналась із отриманих матеріалів позовної заяви. Скасовуючи довіреність ОСОБА_9 повинен був повідомити про таку дій представника, а також інших відомих третіх осіб у відповідності до ст. 249 Цивільного кодексу України. Однак, ОСОБА_9 цього особисто не зробив, а уповноважив нотаріуса здійснити відповідне повідомлення. Жодних доказів направлення чи вручення їй особисто відповідного повідомлення нотаріусом немає. Направлення таких документів представником позивача не вважається належним повідомленням у відповідності до законодавчих положень. Відповідно до діючих представницьких відносин був проданий автомобіль шляхом укладення оскарженого договору купівлі-продажу. Вважає ОСОБА_1 неналежним позивачем, у відповідності до ст. 237 ЦК України та ст. 3 ЦПК України. Останній був представником ОСОБА_9 щодо розпорядження автомобілем, якому надані повноваження відповідно до довіреності від 12.02.2015. Правочин вчинений представником створює, змінює, припиняє цивільні права і обов'язки особи, яку від представляє. Таким чином, він не може бути особою для пред'явлення вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Щодо обставин придбання позивачем автомобіля за довіреністю від 12.02.2015, то таке твердження є помилковим, адже видача довіреності не свідчить про укладення договору купівлі-продажу, автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_9 до 14.07.2017, а тому дії ОСОБА_10 відповідали вимогам закону при укладенні спірного договору. У зв'язку із наведеним вище, просить у позові відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю.

11 серпня 2017 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.

Цього ж дня, судом розглянуто заяву позивача про забезпечення позову та постановлено ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний автомобіль.

24 жовтня 2017 року здійснено повторний авторозподіл судової справи у зв'язку із відстороненням судді від посади та головуючим суддею визначено ОСОБА_11

29 листопада 2017 року ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача та залучено співвідповідачем ОСОБА_12.

Також, 29 листопада 2017 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача та витребувано у Регіональному сервісному центрі у Львівській області МВС України докази, які мали значення для правильного вирішення справи та не могли бути надані самостійно позивачем.

Судові засідання неодноразово відкладались відсутність відзиву на позов, неявки сторони позивача та через зайнятість судді у іншому судовому процесі,.

У судовому засіданні представники відповідачки ОСОБА_13 підтримали заперечення на позов викладені у відзиві на позов.

У судове засідання сторона позивача та відповідачі не з'явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час і місце цього засідання, а тому суд, зі згоди представників відповідачки, вважає за можливе провести це засідання у відсутності осіб, що не з'явились.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного.

Суд установив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 14 листопада 2002 року перебували у шлюбних відносинах. Рішенням суду від 28.11.2016 у справі № 465/6043/16-ц шлюб розірвано /арк. спр. 9/.

За час шлюбних відносин між сторонами, 12 лютого 2015 року ОСОБА_9 видав довіреність на ім'я двох представників: ОСОБА_1, який проживає за адресою - АДРЕСА_1 та/або ОСОБА_2, яка проживає за адресою - АДРЕСА_2, кожен з яких діє самостійно, представляє інтереси ОСОБА_9, як власника транспортного засобу, при експлуатації та розпорядженні, в тому числі продажу, а у випадку необхідності зняття з обліку в органах внутрішніх справ, належний йому транспортний засіб марки «OPEL ASTRA», 2003 року випуску, шасі № НОМЕР_3. Довіреність видана на десять років. Ця довіреність посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Мішаковою С.Ф. та зереєстрована в реєстрі за № 205 /арк. спр. 99/.

Таким чином між сторонами виникли правовідносини, яку регулюються нормами розділу IV Цивільного кодексу України (правочини, представництво).

Відповідно до ст. 244 Цивільного кодексу України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (статтею 245 ЦК України).

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх сукупності.

Зокрема, у разі вчинення правочину представником за довіреністю суду слід з'ясувати, чи наділив довіритель свого представника повноваженнями на вчинення правочину, чи діяв він у межах наданих йому повноважень, а якщо ні, то чи схвалив у подальшому довіритель укладений представником у його інтересах правочин.

Таким чином, з аналізу наведених норм та встановлених обставини, убачається, що згідно з довіреності від 12.02.2015 довіритель ОСОБА_9 наділив своїх представників, зокрема ОСОБА_10 повноваженнями на вчинення правочинів, зокрема і щодо продажу спірного автомобіля.

Попри те, повертаючись до обставин справи, суд установив, що 12 червня 2017 року ОСОБА_9 склав заяву про скасування виданої ним довіреності на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на представництво його інтересів при утриманні, експлуатації, розпорядженні, в тому числі продажу, а у випадку необхідності зняття з обліку в органах Національної поліції належного йому транспортного засобу марки «OPEL ASTRA», 2003 року випуску, шасі № НОМЕР_3, номерний знак НОМЕР_1. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Мішаковою С.Ф. та зареєстрована в реєстрі за № 205. Разом із тим приватний нотаріус ЛМНК Львівської області Мішакова С.Ф. зобов'язалась у відповідності до норм нотаріального законодавства, передати ОСОБА_15 та ОСОБА_10 відповідну заяву. Заява про скасування довіреності зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей за № 1048 /арк. спр. 6, 7/.

Надалі, 11 травня 2017 року ОСОБА_9 видає довіреність на ім'я представника ОСОБА_1, який проживає за адресою - АДРЕСА_1, представляє інтереси ОСОБА_9, як власника транспортного засобу, при експлуатації та розпорядженні, в тому числі продажу, а у випадку необхідності зняття з обліку в органах внутрішніх справ, належний йому транспортний засіб марки «OPEL ASTRA», 2003 року випуску, шасі № НОМЕР_3. Довіреність видана на три роки. Ця довіреність посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Мішаковою С.Ф. та зереєстрована в реєстрі за № 795 /арк. спр.8/.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 249 Цивільного кодексу України особа, яка видала довіреність, і згодом скасувала її , повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. Права та обов'язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників.

Враховуючи наведене, суд прийшов переконання, що позивачем та його представником не подано до суду жодних доказів направлення повідомлення про скасування довіреності від 12 лютого 2015 року відповідачу ОСОБА_10

Аргументи позивача щодо неявки відповідачки ОСОБА_10 до поштового відділення для отримання повідомлення про скасування довіреності є лише твердженнями, які не підтверджено доказами під час розгляду справи у суді.

Разом із тим, суд відхиляє аргументи сторони позивача щодо направлення повідомлення про скасування довіреності від 12.02.2015 представником позивача на адресу відповідачки ОСОБА_10, що підтверджено доказом - листом щодо позбавлення речового права на нерухоме майно /арк. спр. 15/, адже таке здійснено не уповноваженою особою, у відповідності до ст. 249 ЦК України та заяви про скасування довіреності від 12.06.2017.

Попри те, суд приймає аргументи відповідачки ОСОБА_2 з цього питання, які викладені у відзиві на позов.

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 14 липня 2017 року №4641/2017/540259, оформленого у Регіональному сервісному центрі Міністерства внутрішніх справ у Львівській області, як продавець ОСОБА_10, яка діяла від імені ОСОБА_9 на підставі довіреності від 12 лютого 2015 року, передала у власністю покупцю ОСОБА_3, транспортний засіб марки «OPEL ASTRA», 2003 року випуску, шасі № НОМЕР_3, номерний знак НОМЕР_1 /арк. спр. 98/.

Згідно з ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України визначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 655 цього Кодексу передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. ст. 317, 319 цього Кодексу саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до ч.3 ст. 215 цього Кодексу якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч.1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 203 цього Кодексу встановлені загальні вимоги до правочинів. Зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Їх невиконання є підставою для визнання правочинів недійсними.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Таким чином, оскільки відчуження спірного транспортного засобу здійснено ОСОБА_10, яка діяла від імені ОСОБА_9 у межах визначених повноважень на підставі довіреності від 12 лютого 2015 року, а належних та допустимих доказів, про належне повідомлення ОСОБА_10 щодо скасування вищезазначеної довіреності ОСОБА_9 стороною позивача не надано, тому підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, суд не встановив.

Суд відмічає спільність позиції сторін у тому, що довіреність від 12 лютого 2015 року не посвідчує укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу, та такі доводи сторін відповідають вимогам закону.

Крім того, щодо аргументів відповідача про належність сторони позивача, суд прийшов наступного.

Відповідно до ст. ст. 2, 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнанихабо оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 175 цього Кодексу що позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові-для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв'язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов'язок визначати сторони.

Звертаючись до суду із позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу позивач ОСОБА_1 визначив як позивача саме себе.

Відповідно до ст. 48 Цивільного процесуального кодексу України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

За змістом ст.50ЦПК України позов може бути пред'явлений спільно кількома позивачами.

Належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин. Належним є позивач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення.

Належність позивача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним позивачем є особа, якій не належить право вимоги.

Разом із цим, на думку суду, позивач є неналежним позивачем.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником зазначеного автомобіля був ОСОБА_9.

Як зазначено вище 11 травня 2017 року ОСОБА_9 видав позивачу довіреність на представництво його інтересів, як власника транспортного засобу, при експлуатації та розпорядженні, в тому числі продажу, а у випадку необхідності зняття з обліку в органах внутрішніх справ, належного йому транспортного засобу.

На переконання суду право вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу вказаного транспортного засобу належить ОСОБА_9.

У пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» було роз'яснено, що ЦПК не передбачає можливості заміни позивача з ініціативою суду.

Не передбачає можливості заміни позивача за ініціативою суду і нова редакція ЦПК, діюча на момент прийняття рішення.

Позивачем в судовому засіданні клопотання про заміну неналежного позивача або залучення іншого позивача не заявлялось.

За наявних обставин в судовому засіданні позивач не погодився на заміну його іншою особою.

На думку суду, з урахуванням принципу диспозитивності (ст.13 ЦПК України), суд не мав права проводити заміну неналежного позивача належним з власної ініціативи.

При розгляді справи суд мав виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

Довіреності на представництво інтересів ОСОБА_9 позивачем суду не надано.

Суд зобов'язаний розглянути розпочату справу, винести рішення, яким дати відповідь, кому належить право вимоги, хто є належним позивачем.

Таким чином, на переконання суду належним позивачем у справі може бути ОСОБА_9, а не ОСОБА_1

Разом із тим, під час розгляду справи судом не встановлено інших обставин, які б мали значення для правильного вирішення справи, однак, не зазначались сторонами та стосувались предмету доказування.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного 14 липня 2017 року в регіональному сервісному центрі Міністерства внутрішніх справ у Львівській області між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 необхідно відмовити.

У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем ОСОБА_1 при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 640,00 грн, що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи. Таким чином, судовий збір необхідно залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-81, 259, 265, 273, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного 14 липня 2017 року в регіональному сервісному центрі Міністерства внутрішніх справ у Львівській області між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відмовити.

Судовий збір у розмірі 640,00 грн покласти на позивача ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1, місце проживання - АДРЕСА_3;

відповідач ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання - АДРЕСА_4, РНОКППФО НОМЕР_2;

відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання - АДРЕСА_5.

Повне судове рішення складено 01 серпня 2018 року.

Суддя І. П. Рудаков