Справа № 464/1704/17 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/783/7614/17 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: представника відповідача ТзОВ «Юмакс-Львів» -Федейка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Юмакс-Львів», ОСОБА_5 про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії, стягнення заробітної плати, невиплачених розрахункових при звільненні з роботи, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень, просив: признати дії відповідача невідповідними вимогам чинного трудового законодавства та зобов'язати внести записи у трудову книжку про прийняття на роботу та звільнення за власним бажанням у зв'язку з порушенням трудового законодавства; стягнути у його користь повну заробітну плату за період роботи з 10.01.2017 року по 31.01.2017 року у розмірі 7031,25 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку (за час затримки виплати повної заробітної плати) при звільненні у відповідності до ст.117 КЗпП України за період з 14.02.2017 до 07.12.2017 у сумі 163932,429 грн.; зобов'язати провести виплату вихідної допомоги у розмірі 22500 грн.; зобов'язати компенсувати матеріальні збитки у розмірі 12000 грн.; відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі восьми посадових окладів, із збільшенням за кожен місяць включно до дня повної виплати йому належних сум, за формулою N * 50 грн., де N це кількість днів, включно до дня повної виплати йому належних сум.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 10.01.2017 року він був під розписку ознайомлений з наказом по підприємству ТзОВ «Юмакс-Львів» про призначення його на посаду головного інженера виробництва з посадовим окладом 7500 грн. за перших три місяці роботи, із збільшенням в подальшому до 12000 грн., на якій працював з 10.01.2017 року по 14.02.2017 року та звільнився за власним бажанням у зв'язку із грубим порушенням трудового законодавства, а саме: працював по дев'ять годин на день, без виплати авансу та заробітної плати за період роботи з 01.02.2017 року по 14.02.2017 року, з виплатою 10.02.2017 року заробітної плати за січень у розмірі 1027 грн., що є менше, ніж мінімальна заробітна плата, та з порушенням термінів розрахунку за виконані роботи, без забезпечення інструментами, вимірювальними приладами та спецодягом, що призвело до знищення його особистого одягу, без ознайомлення під розписку з посадовою інструкцією, розпорядком робочого дня, та не внесення в трудову книжку відповідного запису про прийняття на роботу та про звільнення. Також зазначав, що обладнання було в поганому стані, а тому він особисто здійснив його ремонт, вартість якого становила 50000 - 60000 грн. В обгрунтування моральної шкоди зазначає, що зазнав душевних страждань у зв'язку із постійними приниженнями та образами від власника підприємства, а тому через хронічний нервовий стрес у нього постійний біль у серці, розвинувся цукровий діабет, погіршився зір.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 07 грудня 2017 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_4, просить його скасувати.

Апелянт зазначає, що суд провів достатнє з'ясування обставин справи, але недостатньо повно було досліджено показання свідків та не було допитано одного свідка. Крім того, вважає, що судом не було встановлено одну суттєву обставину, а саме, хто був власником ТзОВ «Юмакс-Львів» у період його роботи.

В судове засідання апеляційного суду позивач повторно не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому процесуальним законом порядку шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення на відому суду та вказану позивачем адресу місця його проживання, які двічі повернулись до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», однак, позивач відповідно до вимог ст.131 ЦПК України заяв про зміну місця свого проживання (перебування) суд не повідомляв, а намагання повідомити його за допомогою засобів телефонного зв'язку за вказаним ним номером мобільного телефону виявились безрезультатними, тому він вважається належним чином повідомленим і справу відповідно до вимог ст.372 цього Кодексу розглянуто апеляційним судом у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони відповідача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Частиною третьою статті 24 КЗпП України передбачено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту виникнення між ним та відповідачем трудових відносин, хоча в силу вимог ст.81 ЦПК України (ст.60 ЦПК України - в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а саме, у ст.82 ЦПК України (ст.61 ЦПК України - в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції), зокрема, якщо обставини, які підлягають доказуванню, визнаються учасниками справи, якщо обставини є загальновідомими та/або встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, в іншій справі, яка розглядалась за участю тих самих осіб або особи, щодо якої встановлено ці обставини.

Посилання апелянта на те, що суд не в повній мірі дослідив показання свідків, є безпідставними, оскільки всі три допитані судом свідки, клопотання про виклик яких заявляв позивач, підтвердили ту обставину, що позивач на вказаному вище підприємстві не працював.

Отже, з урахуванням викладених вище обставин справи, в колегії суддів немає підстав для інших висновків по суті вирішення даного спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, оскільки відповідно до ст.15 ЦК України, лише порушене, оспорюване та невизнане право особи підлягає захисту в судовому порядку у спосіб, визначений законом, однак, позивачем не доведено факту порушення його трудових прав відповідачами, а тому апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 07 грудня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 03 серпня 2018 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.