Провадження № 2/752/2105/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24.07.2018 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді - Шкірай М.І.

за участю секретаря - Кравченко В.А.

розглянувши в судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України та слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва Бугіля Володимира В'ячеславовича, третя особа Національна асоціація адвокатів про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, суд -

Встановив

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив:

- визнати незаконним порушення гарантій адвокатської діяльності у вигляді незаконного затримання, незаконного позбавлення волі як особи із спеціальним статусом, незаконність повідомлення йому про підозри, незаконне вилучення свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1652 від 14.04.2010 року та посвідчення адвоката № 1652 від 14.04.2010 року, незаконне утримання в установі, у якій здійснює свою діяльність Служба безпеки України.

- зобов'язати Службу безпеки України усунути перешкоди у його професійній діяльності та повернути йому Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, посвідчення адвоката, паспорт громадянина України, посвідчення водія та мобільні телефони.

- відшкодувати йому моральну шкоду та стягнути з Державного казначейства 10000 грн.

В обґрунтування позову позивач вказував, що з 2010 року на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1652 виданого Львівською обласною КДКА він займається адвокатською діяльністю.

19 травня 2017 року він був незаконно затриманий представниками Служби безпеки України у межах кримінального провадження № 0000326 від 26.08.2016 року, під час якого до нього застосовано надмірну фізичну силу та завдано шкоди його здоров'ю. Працівники Служби безпеки України грубо порушено гарантії адвокатської діяльності, вилучили паспорт громадянина України, водійське посвідчення, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, посвідчення адвоката та мобільні телефони.

В обґрунтування вимог до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва Бугіля Володимира В'ячеславовича позивач вказує, що останній ухвалою від 20 травня 2017 року відмовив у задоволенні клопотання його захисника щодо незаконного утримання під вартою в порядку ст. 206 КПК України незважаючи на незаконність такого затримання та утримання під вартою працівниками Служби безпеки України за відсутності будь-яких законних підстав.

В судове засідання позивач не з'явився подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що вимоги позову підтримує.

Представник Служби безпеки України в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив відмовити у задоволенні позову, у визначений законом строк надав відзив на позовну заяву.

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва Бугіль Володимир В'ячеславович в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заперечення проти позовної заяви, в яких просив відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку доказам по справі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Головним слідчим управління Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000326 від 26.08.2018 року за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 258 КК України та інших осіб, всього 8, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189 КК України.

20.05.2017 в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, затриманий ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_1 відповідно до Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1652 виданого Львівською обласною КДКА є адвокатом.

20.05.2017 року за дорученням першого заступника Генерального прокурора України Сторожука Д.А., процесуальним керівником у кримінальному провадженні - прокурором відділу Генеральної прокуратури України Рибалко І.А., ОСОБА_1 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва Бугіля В.В. від 20 травня 2017 року щодо ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 липня 2017 року включно, без визначення розміру застави.

Крім того, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва Бугіля В.В. від 20 травня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника Герасько М.Г. адвоката ОСОБА_1 щодо незаконного утримання під вартою в порядку ст. 206 КПК України відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 07.06.2017 винесено ухвалу про часткове задоволення апеляційної скарги адвоката, а саме про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у сумі 128 000 грн.

Судом встановлено, що досудове розслідування на теперішній час триває.

Щодо визнання незаконним порушення гарантій адвокатської етики та усунення перешкод у дійсні професійної діяльності шляхом повернення свідоцтва, суд приходить до висновку, що фактично такі процесуальні рішення, на які посилався позивач, та розцінені ним як перешкоди у його діяльності, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до цієї норми, обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-440цс16 від 25.05.2016.

Такий підхід відповідає вимогам ст. 56 Конституції України, що передбачає право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових і службових осіб органів державної влади або місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

За ч. 2 ст. 1176 ЦК України, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Статтею 23 ЦК України, встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини сторін, оскільки позивачем не надано жодного доказу того, що йому завдано моральну шкоду саме протиправними діями відповідачів, зокрема, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження факти порушення прав позивача, завдання йому моральних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідачів, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76-81, 83, 141, 258, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

Вирішив

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Служби безпеки України та слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва Бугіля Володимира В'ячеславовича, третя особа Національна асоціація адвокатів про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва. До утворення апеляційних судів в апеляційних округах апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення відповідно до вимог, встановлених ст. 353-356 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя