Справа № 161/9650/18
Провадження № 2/161/2843/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої - судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань - Вергун О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

20 червня 2018 року позивачі звернулись в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позов мотивують тим, що їм на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1. Відповідач у вказаному житлі зареєстрований з 1994 року. Разом з тим, уже більше 11 років ОСОБА_5 в будинку не проживає, інтересу до житла не виявляє, витрат по його утриманню не несе, комунальні послуги не сплачує. Відтак позивачі вважають, що дані обставини не дозволяють їм розпоряджатися майном на власний розсуд, чим порушуються їх права та інтереси, як власників майна. Окрім того, вони змушені нести додаткові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг.

А тому, просили суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Позивачі подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задовольнити.

Відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Крім того, в заяві вимоги позову визнав.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, квартира АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 грудня 1996 року, виданого відділом приватизації житлового фонду Луцької міської ради, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №102613327, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Отже, відповідач ОСОБА_4, як і позивачі, є співвласниками квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з відомостями з підрозділу УДМС України у Волинській області від 04.07.2018 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

З повідомлення Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області, вбачається, що за результатами проведеної перевірки встановлено факт не проживання відповідача за вищевказаною адресою з 2006 року по даний час (а.с.13).

Крім того, довідкою про склад сім'ї, виданою завідуючим паспортним столом Комуни Камізо, Італія, вбачається, що ОСОБА_4 з сім'єю постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.15-16).

А відтак, станом на день розгляду справи, підтверджується не проживання відповідача у квартирі позивача більше одного року.

Що стосується визнання позову відповідачем, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Статтею 47 Конституції України установлено, що кожен має право на житло і ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною 1 ст.317 ЦК України установлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

Законом не заборонено відмови від права власності в будь-якій окремій частині його змісту окремо від інших.

Подавши заяву про визнання позову, відповідач ОСОБА_4 фактично заявив про свою відмову від права користування своєю власністю. Така відмова не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що слід визнати відповідача ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Задовольняючи позов про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, суд використовує права надані ст. 267 ЦПК України, щодо встановлення порядку виконання рішення суду, і вважає, що в рішенні слід вказати на те, що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 267, 280-282 ЦПК України, на підставі ст.ст. 319, 405 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1)таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Рішення є підставою для зняття ОСОБА_4 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 06.08.2018.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій