Ухвала

02 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 601/1767/17

провадження № 61-39299ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 22 травня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання частково недійсними кредитних договорів та повернення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила: визнати недійсним підпункт 2.8.1 пункту 2.8 кредитного договору від 23 грудня 2013 року № 500442859 та підпункт 2.8.1 пункту 2.8 кредитного договору від 28 березня 2014 року № 500472274, що були укладені між нею та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк»); стягнути з відповідача та свою користь 15 830 грн 15 коп. сплаченої комісії за обслуговування кредиту згідно з кредитним договором від 23 грудня 2013 року № 500442859, та 12 147 грн 34 коп. сплаченої комісії за обслуговування кредиту згідно з кредитним договором від 28 березня 2014 року № 500472274.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 01 лютого 2018 року позов задоволено. Визнано недійсними підпункт 2.8.1 пункту 2.8 кредитного договору кредитного договору від 23 грудня 2013 року № 500442859 та підпункт 2.8.1 пункту 2.8 кредитного договору від 28 березня 2014 року № 500472274, що були укладені між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк». Стягнуто з ПАТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 15 830 грн 15 коп. сплаченої комісії за обслуговування кредиту згідно з кредитним договором від 23 грудня 2013 року № 500442859 та 12 147 грн 34 коп. сплаченої комісії за обслуговування кредиту згідно з кредитним договором від 28 березня 2014 року № 500472274. Стягнуто з ПАТ «Альфа-Банк» на користь держави 640 грн судового збору.

Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 22 травня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк» задоволено. Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 01 лютого 2018 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено у зв'язку з пропуском позовної давності.

22 червня 2018 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв'язку касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 22 травня 2018 року, в якій просила скасувати оскаржуване судове рішення, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 01 лютого 2018 року залишити в силі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» передбачено, що у 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2018 року (на час подання касаційної скарги) - 1 762 грн.

Предметом спору в цій справі є повернення коштів, сплачених за обслуговування кредиту, у загальному розмірі 27 977 грн 49 коп. (15 830,15 + 12 147,34), що станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн х 100=176 200 грн).

Крім того, заявлено вимогу немайнового характеру, а саме про визнання частково недійсними кредитних договорів.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Рішення суду першої інстанції та оскаржувана постанова апеляційного суду у цій справі ухвалені після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Оскільки судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Апеляційного суду Тернопільської області від 22 травня 2018 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для її розгляду судом касаційної інстанції, оскільки такий розгляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 22 травня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання частково недійсними кредитних договорів та повернення коштів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук