Ухвала

11 липня 2018 року

м. Київ

справа № 583/2622/16-ц

провадження № 61-38515ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Охтирського районного суду Сумської області від 5 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Сумської області від 23 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування моральної та майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

12 червня 2018 року подана до Верховного Суду вказана касаційна скарга.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3, у якому просила стягнути з відповідачів у відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири водою з системи централізованого опалення, 45 759 гривень і у відшкодування моральної шкоди - 11 000 гривень, посилаючись на те, що у зв'язку з демонтажем відповідачами батарей і невстановлення запірної арматури при проведенні профілактичних випробувань системи централізованого опалення залито всі кімнати належної їй квартири.

Рішенням Охтирського районного суду Сумської області від 5 березня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою апеляційного суду Сумської області від 23 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Охтирського районного суду Сумської області від 5 березня 2018 року - без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, керувався статтями 383, 1166, 1167 ЦК України, зазначаючи про відсутність вини відповідачів у залитті належної позивачу квартири, оскільки ремонті роботи проводилися у неопалювальний період, перед їх проведенням ОСОБА_2 і ОСОБА_3 зверталися до обслуговуючої організації щодо отримання дозволу на демонтаж елементів системи централізованого опалення, а про проведення профілактичних робіт і заповнення тепломереж водою відповідачів та інших мешканців будинку обслуговуюча організація не повідомила.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною шостою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев'ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року становить 1 762 гривні.

Предметом позову в даній справі є вимога про відшкодування майнової шкоди у розмірі 45 759 гривень, що станом на 1 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також вимога про відшкодування моральної шкоди, в частині якої справа є незначної складності.

Зазначена справа визнана апеляційним судом малозначною.

Право на касаційне оскарження судових рішень у малозначній справі заявник обґрунтовує тим, що дана справа має для нього виняткове значення, оскільки у зв'язку з відмовою у задоволенні позову він позбавлений можливості отримати відшкодування шкоди, заподіяної його майну. Також вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, так як суди попередніх інстанцій неправильно визначилися з особою, яка є винною у заподіянні шкоди майну заявника.

Касаційний суд відхиляє вказані твердження ОСОБА_1, оскільки ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову у зв'язку з недоведеністю вини відповідачів у заподіянні шкоди позивачу не свідчить про те, що спірні правовідносини стосуються питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Не доведено заявником і того, що дана справа має для нього виняткове значення, оскільки він не позбавлений можливості пред'явити відповідні вимоги щодо відшкодування шкоди до обслуговуючої організації, яка проводила профілактику системи централізованого опалення без належного сповіщення мешканців будинку, зокрема і відповідачів, які здійснювали у квартирі капітальний ремонт.

Перевіривши доводи касаційної скарги, касаційний суд дійшов висновку, що обґрунтування, які вона містить, не підтверджують наявність передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року.

Оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення, прийняті у малозначній справі, і наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, ним не обґрунтовано, а судом не встановлено, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Охтирського районного суду Сумської області від 5 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Сумської області від 23 травня 2018 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко