Провадження № 2/127/2666/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2018 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі головуючого судді Дернової В.В., при секретарі Тронт М.О., за участі представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Палій Т.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) осіб цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Вінницької центральної районної клінічної лікарні Вінницької області про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача Вінницької центральної районної клінічної лікарні Вінницької області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Позивач просив скасувати наказ головного лікаря Вінницької центральної районної клінічної лікарні ОСОБА_5 № 288-к/тр від 25.05.2018 року про звільнення з роботи ОСОБА_3; поновити ОСОБА_3 на посаді лікаря-стоматолога-терапевта Вінницької центральної районної клінічної лікарні; стягнути з Вінницької центральної районної клінічної лікарні на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.06.2018 року з розрахунку 120 гривень за один робочий день; стягнути з Вінницької центральної районної клінічної лікарні на користь ОСОБА_3 5000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 2 серпня 2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Вінницької центральної районної клінічної лікарні у частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було закрито у зв'язку з відсутністю предмету спору, оскільки наказом Вінницької центральної районної клінічної лікарні від 26.07.2018 року № 432 «Про поновлення на роботі ОСОБА_3.» було скасовано наказ про звільнення ОСОБА_3 від 25.05.2018 року № 288-к/тр; поновлено ОСОБА_3 на 0,5 посади лікаря-стоматолога поліклінічного відділення з 01.08.2018 року; виплачено ОСОБА_3 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01.06.2018 року до 31.07.2018 року.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн. підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовних вимогах та письмових поясненнях, оскільки поновлення на роботі було здійснено лише після звернення до суду з позовом та проведення перевірки Управлінням Держпраці у Вінницькій області, а тому ОСОБА_6 попереднім незаконним звільненням було спричинено душевні страждання та завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідно до ст. 2371 КЗпП України.

У судовому засіданні представник відповідача - Вінницької центральної районної клінічної лікарні Вінницької області - адвокат Палій Т.Г. заперечувала проти задоволення позову, оскільки ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем, а тому внаслідок звільнення з роботи у Вінницькій центральній районній клінічній лікарні Вінницької області залишався працевлаштованим, не втратив нормальних життєвих зв'язків, додаткових зусиль для організації його життя не вимагалося, отже і моральна шкода йому не була завдана.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, вислухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн. підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом Вінницької центральної районної клінічної лікарні від 25.05.2018 року № 288-к/тр «Про звільнення ОСОБА_3.» ОСОБА_3 було звільнено з посади лікаря-стоматолога-терапевта поліклінічного відділення Вінницької центральної районної клінічної лікарні з 31 травня 2018 року у зв'язку із скороченням штату, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 2 липня 2018 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Вінницької центральної районної клінічної лікарні Вінницької області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Внаслідок інспекційного відвідування Вінницької центральної районної клінічної лікарні Вінницької області Управлінням Держпраці у Вінницькій області було видано Припис про усунення виявлених порушень № ВН 1110/205/АВ/11 від 9 липня 2018 року, серед яких і порушення вимог ст. ст. 40, 42 КЗпП України при звільненні ОСОБА_3

Наказом Вінницької центральної районної клінічної лікарні від 26.07.2018 року № 432 «Про поновлення на роботі ОСОБА_3.» було скасовано наказ про звільнення ОСОБА_3 від 25.05.2018 року № 288-к/тр; поновлено ОСОБА_3 на 0,5 посади лікаря-стоматолога поліклінічного відділення з 01.08.2018 року; виплачено ОСОБА_3 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01.06.2018 року до 31.07.2018 року.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 2371 КЗпП України.

Стаття 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом вказаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 2371 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення, тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 2371 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема, у вигляді одноразової грошової виплати.

Такий висновок відповідає і практиці Європейського суду з прав людини у справах «Тома проти Люксембургу» (2001 рік), «Надбала проти Польщі» (2000 рік), згідно яких при визнанні звільнення незаконним, суд вважає доведеним, що порушення законних прав позивача призвели до моральних страждань, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, суд бере до уваги, що поновлення позивача на роботі було здійснено лише після його звернення до суду з позовом та проведення перевірки Управлінням Держпраці у Вінницькій області, а тому мало місце незаконне звільнення працівника, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Отже, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне відшкодувати позивачеві ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 170 гривень (10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), що є обґрунтованою компенсацією за його незаконне звільнення з Вінницької центральної районної клінічної лікарні Вінницької області, враховуючи нетривалий період часу з моменту звільнення (31.05.2018 року) до моменту поновлення на роботі (02.08.2018 року), виплату йому заробітної плати за час вимушеного прогулу, а також лише часткову втрату ним життєвих зв'язків у професійній сфері та необхідність незначних додаткових зусиль для організації свого життя у зв'язку з втратою роботи з огляду на те, що ОСОБА_3 є суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою-підприємцем (вид діяльності - Код КВЕД 86.23 «Стоматологічна практика» (вказана інформація є загальнодоступною).

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позов є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню з Вінницької центральної районної клінічної лікарні Вінницької області на користь ОСОБА_3 підлягає моральна шкода у розмірі 170 грн.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача з Вінницької центральної районної клінічної лікарні Вінницької області на користь держави 23,96 грн. судового збору, тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позов задоволено судом на 3,4%).

Керуючись ст. ст. 13, 81, 141, 263-265, 259, 268, 273 ЦПК України, на підставі ст. ст. 2371 КзпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Вінницької центральної районної клінічної лікарні Вінницької області на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 170 (сто сімдесят гривень) гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Вінницької центральної районної клінічної лікарні Вінницької області на користь держави 23,96 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_3 (АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1)

Вінницька центральна районна клінічна лікарня Вінницької області (м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, буд. 92; )

Повне рішення суду складене 06.08.2018 року.

Суддя