Провадження № 22-ц/772/1277/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Овсюк Є. М.
Доповідач:Марчук В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2018 рокуСправа № 127/18820/15-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

Головуючої: Марчук B.C.

Суддів: Берегового О.Ю., Денишенко Т.О.

За участю секретаря: Торбасюк О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу № 127/18820/15-ц за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитному договору та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання неправомірними дій в частині нарахування комісії за надання та управління кредитом, визнання недійсними умов договору, викладених у пункті 5.2, за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2016 року, ухвалене під головуванням судді Овсюка Є.М. в залі суду №4 о 15:33 год., день складення повного судового рішення невідомий, -

В с т а н о в и в :

У серпні 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкова І.О. звернулась у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором. Вимоги мотивовані тим, що згідно кредитного договору № 24/05/2005/840-КВ/16 від 24.05.2005 року фізичній особі ОСОБА_3 надано кредит в сумі 39000,00 доларів США, строком на 180 місяців, на умовах нарахуванням 12% річних за користування кредитом.

Відповідно до Додаткового правочину №1 від 24.05.2005 р., який був укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3, сторони доповнили розділ 4 Договору пунктом 4.3.16 у наступній редакції: «Сплатити комісію за надання та управління кредитом в розмірі 0,35% від суми залишку кредитної заборгованості по кредиту щомісяця протягом всього строку користування кредитними коштами, одночасно з внесенням мінімального необхідного платежу, згідно п.3.3.3 Договору. Зазначену комісію позичальник повинен перерахувати на рахунок НОМЕР_3».

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту та інших платежів між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки №1 від 24.05.2005 року, відповідно до п.1.2 якого Позичальник та Поручитель відповідають перед банком, як солідарні боржники.

Позивач зазначав, що за період користування кредитом позичальник частково здійснив погашення по кредиту на загальну суму 77 667,35 дол. США, але в подальшому свої обов'язки по погашенню кредиту виконував неналежним чином, створивши заборгованість станом на 07.07.2015 року у сумі 12 214,34 дол. США

Вказана заборгованість складається з : заборгованості за кредитом, в тому числі, простроченої - 11 038.75 дол. США; заборгованості по сплаті відсотків, у тому числі простроченої - 916.64 дол. США; заборгованості по сплаті комісії - 258.95 дол. США та пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 48 378,21 грн.

Саме зазначену заборгованість позивач просив стягнути на його користь солідарно з обох відповідачів.

9 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернулася в суд із зустрічним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І.О. про визнання неправомірними дій ВАТ «КБ Надра» в частині нарахування комісії за надання та управління кредитом передбачених п.4.3.16 Договору з 25.05.2007 р. та про зарахування суми 9605,33 дол. США, яка нею сплачена Банку, як комісія, в рахунок інших платежів за кредитним договором, а також про визнання недійсною умову, викладену в п.5.2 кредитного договору №24/05/2005/840-КВ/16 від 24.05.2005 р., укладеного між ОСОБА_3 та ВАТ «КБ Надра» із застосуванням наслідків її недійсності.

У зустрічному позові ОСОБА_3 зазначала, що банком, всупереч положенню статті 42 Конституції України статей 11, 21 Закону України «Про захист прав споживача», до умов договору були включені несправедливі умови про сплату непропорційно великої суми компенсації, пені та передбачена сплата банку необґрунтованої комісійної винагороди. Зазначені умови договору створили істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Внаслідок цього вона сплатила значні кошти за необґрунтовану комісійну винагороду, яка не повинна була встановлюватися банком. Постановою правління НБУ №168 від 10 травня 2007 року (який набрав чинності 25 травня 2007 року) передбачено (пункт 3.6. ), що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, обліку заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), а отже встановлена комісія 0,35 % за надання та управління кредитом передбачених п.4.3.16 Договору є незаконною, а сплачені кошти за період з 25 травня 2007 року, сплачені безпідставно і мають бути повернуті.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 зазначила, що грошові кошти в сумі 9605,33 дол. США, які були сплачені позичальнику в якості комісії за надання та управління кредитом є безпідставно набутим банком майном в розумінні ст.1212 ЦК України і підлягають поверненню, а в даному випадку ця сума відповідно до частини 1 статті 601 ЦК України підлягає зарахуванню в рахунок інших платежів.

У позові ОСОБА_3 також зазначає, що відповідно до п.5.2 кредитного договору передбачена пеня у розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що за один рік складає 365 % річних, що є непропорційно великою сумою компенсації і суперечить вимогам законодавства як несправедлива, а тому цю умову викладену в п.5.2 Кредитного договору №24/05/2005/840-КВ/16 від 24.05.2005 р. щодо стягнення пені слід визнати недійсною.

Посилаючись на вказані обставини у позовній заяві та у додатково поданих письмових поясненнях до позову, а також посилаючись на положення статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», статей 15, 21, 22, 203, 215, 601, 1212 ЦК України (а.с.142-147 том 1), ОСОБА_3 просила визнати неправомірними дії ВАТ «КБ Надра» в частині нарахування комісії за надання та управління кредитом, передбачених п.4.3.16 Договору з 25.05.2007 р. та зарахувати суму 9605,33 дол. США в рахунок інших платежів по договору, а також визнати недійсною умову, викладену в п.5.2 кредитного договору №24/05/2005/840-КВ/16 від 24.05.2005 р. укладеного між ОСОБА_3 та ВАТ «КБ Надра» із застосуванням наслідків її недійсності.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2016 року первісний позов Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості по кредитному договору задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованість по кредитному договору №24/05/2005/840-КВ/16 від 24.05.2005 року, яка станом на 07.07.2015 року складає 12214.34 дол. США та 48378,21 грн., з яких заборгованість по кредиту, у тому числі прострочена - 11038.75 дол. США; заборгованість по сплаті відсотків, у тому числі прострочена - 916.64 дол. США; заборгованість по сплаті комісії - 258.95 дол. США; пеня за прострочення сплати кредиту - 48378,21 грн.

Договір поруки укладений між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 від 24.05.2005 року визнано припиненим.

В решті позовних вимог Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 3081,27 грн. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

ОСОБА_3 також оскаржила рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Просила рішення суду в частині задоволення позову до неї про стягнення заборгованості по кредитному договору та в частині відмови їй у зустрічному позові скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її зустрічний позов.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 06 вересня 2016 року апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» відхилено, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Вирішено: рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2016 року в частині вимог Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_3 та в частині позовних вимог ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» про визнання неправомірним дій в частині нарахування комісії за надання та управління кредитом та про визнання недійсною умову у пункті 5.2 кредитного договору - скасувати та ухвалити в цих частинах нове рішення.

У задоволенні позову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості по кредитному договору - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» про визнання неправомірним дій в частині нарахування комісії за надання та управління кредитом та про визнання недійсною умову у пункті 5.2 кредитного договору №24/05/2005/840-КВ/16 від 24 травня 2005 року укладеного між ОСОБА_3 та ВАТ «КБ «Надра» із застосуванням наслідків її недійсності - задовольнити.

Визнати неправомірним дії Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в частині нарахування комісії за надання та управління кредитом, передбачених пунктом 4.3.16 Кредитного договору №24/05/ 2005/840-КВ/16 від 24 травня 2005 року у редакції змін внесених 24 травня 2005 року Додатковим правочином №1 до цього Кредитного договору та внесених новою редакцією Договору Додатковою угодою №2 від 30 червня 2010 року ( абзац 2 пункту 1.1 статті 1 Додаткової угоди №2), з 25 травня 2007 року та зобов'язати зарахувати сплачену ОСОБА_3 суму 9670, 84 доларів США комісії в рахунок інших платежів Кредитного договору.

Визнати недійсною умову у пункті 5.2 кредитного договору №24/05/2005/840-КВ/16 від 24 травня 2005 року укладеного між ОСОБА_3 та ВАТ «КБ «Надра» із застосуванням наслідків її недійсності.

В частині позовних вимог до поручителя ОСОБА_4 рішення змінити, виключивши з резолютивної частини рішення текст наступного змісту:

«Договір поруки укладений між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 від 24.05.2005 року визнати припиненим».У решті в частині позовних вимог до ОСОБА_4 рішення суду залишити без змін.

Вирішено питання судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 11.04.2018 року рішення апеляційного суду Вінницької області від 06.09.2016 року в частині вирішення позовних вимог уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 про зарахування суми сплаченої комісії скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення апеляційного суду Вінницької області від 06.09.2016 року у частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання неправомірними дій банку щодо нарахування комісії за надання та управління кредитом та визнання недійсною умови, викладеної у пункті 5.2 кредитного договору, залишено без змін.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, вважає, що обидві апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої - п'ятої ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частина 1 ст. 417 ЦПК України вказує на те, що вказівки, які містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції має розглянути справу за поданими апеляційними скаргами лише в частині скасованого рішення апеляційного суду Вінницької області від 6 вересня 2016 року.

Так, судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно кредитного договору № 24/05/2005/840-КВ/16 від 24.05.2005 року фізичній особі ОСОБА_3 надано кредит в сумі 39000,00 доларів США, строком на 180 місяців, на умовах нарахування 12% річних за користування кредитом. (т.1 а/с 6-9).

Відповідно до Додаткового правочину №1 від 24.05.2005 р., який був укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3, сторони доповнили розділ 4 Договору пунктом 4.3.16 у наступній редакції: «Сплатити комісію за надання та управління кредитом в розмірі 0,35% від суми залишку кредитної заборгованості по кредиту щомісяця протягом всього строку користування кредитними коштами, одночасно з внесенням мінімального необхідного платежу, згідно п.3.3.3 Договору. Зазначену комісію позичальник повинен перерахувати на рахунок НОМЕР_3». (т.1 а/с 10).

Додатковою угодою №1 від 21 вересня 2012 року до кредитного договору № 24/05/2005/840-КВ/16 від 24.05.2005 року, укладеною між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3, п. 3.3.1. вказаного кредитного договору викладено у наступній редакції « Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 425 доларів США. Позичальник вносить черговий мінімальний платіж щомісячно до 5 числа поточного місяця Кінцевий термін повернення кредиту - 25.05.2020 року». ( а/с 11 т.1).

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту та інших платежів між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки №1 від 24.05.2005 року, відповідно до п.1.2 якого, Позичальник та Поручитель відповідають перед банком, як солідарні боржники. ( а/с 14 т.1).

Позивач зазначав, що за період користування кредитом позичальник частково здійснив погашення по кредиту на загальну суму 77 667,35 дол. США, але в подальшому свої обов'язки по погашенню кредиту виконував неналежним чином, створивши заборгованість станом на 07.07.2015 року у сумі 12 214,34 дол. США.

Вказана заборгованість складається з : заборгованості за кредитом, в тому числі, простроченої - 11 038.75 дол. США; заборгованості по сплаті відсотків, у тому числі простроченої - 916.64 дол. США; заборгованості по сплаті комісії - 258.95 дол. США та пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 48 378,21 грн.

В судовому засіданні Апеляційного суду Вінницької області відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнали зазначені обставини та вказану заборгованість, тому відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, ці обставини не підлягають доказуванню.

Стягуючи заборгованість за кредитним договором № 24/05/2005/840-КВ/16 від 24.05.2005 року з відповідачки ОСОБА_3, суд першої інстанції правильно керувався нормами ст. ст. 1054, 1049, ч.1 ст. 551 ЦК України.

З огляду на встановлені обставини та ст. 1049 і ч.1 ст. 551 ЦК України, заявлена заборгованість за кредитним договором правильно стягнута з відповідачки ОСОБА_3

Щодо висновку суду першої інстанції про припинення дії договору поруки №1 від 24.05.2005 року, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 для забезпечення виконання умов кредитного договору № 24/05/2005/840-КВ/16 від 24.05.2005 року, у зв'язку з ненаданням поручителем згоди на зміну зобов'язання за кредитним договором, яке призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, то цей висновок є помилковим, з огляду на наступне.

Дійсно, між позивачем та відповідачкою ОСОБА_3 24.05.2005року був укладений Додатковий правочин №1, а 21 вересня 2012 року - Додаткову угоду №1 до кредитного договору № 24/05/2005/840-КВ/16 від 24.05.2005 року.

Проте, відповідно до п.1.1 договору поруки, поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за належне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору, зокрема, щодо повернення до 24 травня 2020 року кредиту у розмірі 39 000 доларів США.

Крім того, у пунктах 1.2, 1.3 договору поруки сторони домовилися, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, та відповідальність якого виникає невиконанням позичальником будь-якої частини зобов'язань, так і при невиконанні позичальником зобов'язань в цілому.

Підпунктом 1.3.2 пункту 1.3 кредитного договору передбачена плата за управління кредитом щомісячно протягом усього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,35% від суми залишку кредитної заборгованості.

Таким чином, встановлення комісії за надання та управління кредитом у розмірі 0,35 % від суми залишку кредитної заборгованості відбулося без зміни основного зобов'язання ( підпункт 1.3.2 пункту 1.3); збільшення строку кредитного договору фактично не відбулося, оскільки у кредитному договорі вказано строк 180 днів, а у Додатковій угоді №1 від 21 вересня 2012 року лише конкретизовано останній день повернення кредитних коштів - 25.05.2020 року, що відповідає терміну кредиту -180 днів.

З огляду на наведене, зазначеними додатковими правочином та угодою не було змінено основного зобов'язання за кредитним договором, яке б призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, що відповідно до ч.2 ст. 559 ЦК України, вказувало б на припинення поруки.

Враховуючи викладене, зміст п.1.2 Договору поруки №1 від 24.05.2005 року про те, що Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж об'ємі, що і Позичальник, а також про те, що Позичальник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники; норм ст. ст. 553, 554 ЦК України, які визначають зміст договору поруки та правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів вважає, що позовна вимога за первісним позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 24/05/2005/840-КВ/16 від 24.05.2005 року у розмірі 12 214,34 дол. США, яка складається з : заборгованості за кредитом, в тому числі, простроченої - 11 038.75 дол. США; заборгованості по сплаті відсотків, у тому числі простроченої - 916.64 дол. США; заборгованості по сплаті комісії - 258.95 дол. США та пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 48 378,21 грн., підлягає до задоволення.

Щодо вимоги зустрічного позову ОСОБА_3 про зарахування сплаченої комісії, то в ході розгляду справи встановлено наступне.

9 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернулася в суд із зустрічним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І.О. про визнання неправомірними дій ВАТ «КБ Надра» в частині нарахування комісії за надання та управління кредитом передбачених п.4.3.16 Договору з 25.05.2007 р. та про зарахування суми 9605,33 дол. США, яка нею сплачена Банку, як комісія, в рахунок інших платежів за кредитним договором, а також про визнання недійсною умову, викладену в п.5.2 кредитного договору №24/05/2005/840-КВ/16 від 24.05.2005 р., укладеного між ОСОБА_3 та ВАТ «КБ Надра» із застосуванням наслідків її недійсності.

У зустрічному позові ОСОБА_3 зазначала, що банком, всупереч положенню статті 42 Конституції України статей 11, 21 Закону України «Про захист прав споживача», до умов договору були включені несправедливі умови про сплату непропорційно великої суми компенсації, пені та передбачена сплата банку необґрунтованої комісійної винагороди. Зазначені умови договору створили істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Внаслідок цього вона сплатила значні кошти за необґрунтовану комісійну винагороду, яка не повинна була встановлюватися банком. Постановою правління НБУ №168 від 10 травня 2007 року (який набрав чинності 25 травня 2007 року) передбачено (пункт 3.6. ), що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, обліку заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), а отже встановлена комісія 0,35 % за надання та управління кредитом передбачених п.4.3.16 Договору є незаконною, а сплачені кошти за період з 25 травня 2007 року, сплачені безпідставно і мають бути повернуті.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 зазначила, що грошові кошти в сумі 9605,33 дол. США, які були сплачені позичальнику в якості комісії за надання та управління кредитом є безпідставно набутим банком майном в розумінні ст.1212 ЦК України і підлягають поверненню, а в даному випадку ця сума відповідно до частини 1 статті 601 ЦК України підлягає зарахуванню в рахунок інших платежів.

У позові ОСОБА_3 також зазначає, що відповідно до п.5.2 кредитного договору передбачена пеня у розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що за один рік складає 365 % річних, що є непропорційно великою сумою компенсації і суперечить вимогам законодавства як несправедлива, а тому цю умову викладену в п.5.2 Кредитного договору №24/05/2005/840-КВ/16 від 24.05.2005 р. щодо стягнення пені слід визнати недійсною.

Як уже було зазначено, рішенням апеляційного суду Вінницької області від 06 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 за її зустрічним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» про визнання неправомірним дій в частині нарахування комісії за надання та управління кредитом та про визнання недійсною умову у пункті 5.2 кредитного договору №24/05/2005/840-КВ/16 від 24 травня 2005 року укладеного між ОСОБА_3 та ВАТ «КБ «Надра» - задоволено.

Визнано неправомірними дії Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в частині нарахування комісії за надання та управління кредитом, передбачених пунктом 4.3.16 Кредитного договору №24/05/ 2005/840-КВ/16 від 24 травня 2005 року у редакції змін внесених 24 травня 2005 року Додатковим правочином №1 до цього Кредитного договору та внесених новою редакцією Договору Додатковою угодою №2 від 30 червня 2010 року ( абзац 2 пункту 1.1 статті 1 Додаткової угоди №2), з 25 травня 2007 року 9670, 84 доларів США комісії.

Постановою Верховного Суду від 11.04.2018 року рішення апеляційного суду Вінницької області від 06.09.2016 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання неправомірними дій банку щодо нарахування комісії за надання та управління кредитом та визнання недійсною умови, викладеної у пункті 5.2 кредитного договору, залишено без змін.

Разом з тим, позовна вимога ОСОБА_3 про зарахування грошових кошти в сумі 9605,33 дол. США, які були сплачені позичальнику в якості комісії за надання та управління кредитом, як безпідставно набутого банком майна, в рахунок інших платежів за кредитним договором, не підлягає задоволенню, але з інших підстав ніж за рішенням суду першої інстанції, який помилково вважав, що спірні умови кредитного договору не протирічать чинному законодавству і є характерними для відносин банківського кредиту при укладенні сторонами кредитного договору.

Зазначена вимога не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Так, за змістом статті 601 ЦК України зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін за одночасної наявності трьох умов: вимога про зарахування є зустрічною; вимога є однорідною; строк виконання за зустрічною вимогою або настав, або невстановлений договором, або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог у випадках, встановлених договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 4 червня 2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури ліквідації банку з 5 червня 2015 року.

Стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначає, що кредитором банку є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Процедуру щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульовано Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним законом, що регулює ці правовідносини.

Стаття 1 Закону визначає, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Згідно з пунктом 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, норми наведеного Закону стосуються не лише вкладів фізичних осіб, але й регулюють будь-які відносини, що виникають у зв'язку із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідацією банків, у тому числі відносини з клієнтами - фізичними особами, юридичними особами, іншими учасниками господарської діяльності банку.

Відповідно до частини третьої статі 46 даного Закону вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 46 Закону зарахування однорідних вимог, з дня початку процедури ліквідації банку: забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що: за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку; кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Цим Законом передбачено особливий порядок задоволення вимог кредиторів згідно встановленої черговості та неприпустимість задоволення вимог кредиторів поза межами ліквідаційної процедури та не передбачено способу задоволення вимог кредиторів до банку шляхом поєднання боржника та кредитора в одній особі.

Зокрема, стаття 52 Закону визначає черговість та порядок задоволення вимог до банку, а також оплату витрат та здійснення платежів.

Отже, у період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог третьої особи має здійснюватися в порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених статтею 52 Закону, у зв'язку з чим припинення зобов'язань за кредитним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, які фактично є погашенням вимог кредитора в порушення порядку статті 52 Закону, не допускається.

Такий правовий висновок міститься і у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі №6-2047 цс 16.

Таким чином, вказана позовна вимога до задоволення не підлягає.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції ухвалене за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, тому його в частині вирішення позовних вимог за первісним позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог, на підставі ст. 376 ЦПК України.

Також дане рішення слід скасувати в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_3 за її зустрічним позовом - про зарахування суми сплаченої комісії в розмірі 9 605,33 дол. США в рахунок інших платежів за кредитним договором №24/05/ 2005/840-КВ/16 від 24 травня 2005 року та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні даної позовної вимоги.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2016 року в частині вирішення позовних вимог за первісним позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення. Стягнути солідарно з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованість по кредитному договору №24/05/2005/840-КВ/16 від 24.05.2005 року, яка станом на 07.07.2015 року складає 12214.34 дол. США та 48378,21 грн., з яких заборгованість по кредиту, у тому числі прострочена - 11038.75 дол. США; заборгованість по сплаті відсотків, у тому числі прострочена - 916.64 дол. США; заборгованість по сплаті комісії - 258.95 дол. США; пеня за прострочення сплати кредиту - 48378,21 грн.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2016 року в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_3 за її зустрічним позовом - про зарахування суми сплаченої комісії в розмірі 9 605,33 дол. США в рахунок інших платежів за кредитним договором №24/05/ 2005/840-КВ/16 від 24 травня 2005 року - скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні даної позовної вимоги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений - 13 серпня 2018 року.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя-доповідач: В.С. Марчук