АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року

м. Харків

справа № 643/9095/17

провадження № 22-ц/790/2942/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

розглянув в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області, треті особи - ОСОБА_3, Харківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за апеляційною скаргою Харківської міської ради на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2018 року (в складі судді Ференчук О.В.),

встановив:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області, треті особи - ОСОБА_3, Харківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації, в якому просив визнати ОСОБА_2, 1948 року народження, таким, що втратив право користування ізольованою кімнатою, площею 14,1 кв.м. у комунальній квартирі АДРЕСА_1; зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби у Харківській області зняти ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_2.

В обгрунтування позову вказував, що він мешкає за адресою АДРЕСА_2. За вказаною адресою разом з ним проживають ОСОБА_1, 1977 року народження, ОСОБА_4, 2001 року народження, ОСОБА_4, 2006 року народження. Довідкою з місця проживання підтверджується, що він разом із членами родини займає одну кімнату, площею 12,91 кв.м., кімнату площею 14,1 кв.м. займає ОСОБА_2, а кімнату площею 16,8 займає ОСОБА_5.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 червня 2015 року по цивільній справі № 643/4903/15-ц, позов ОСОБА_1 задоволено, визнано за ОСОБА_1 право користування ізольованою кімнатою, площею 14,1 у комунальній квартирі АДРЕСА_3.

Відповідно до договору купівлі-продажу частки квартири від 24 вересня 2016 року, ОСОБА_5, НОМЕР_1, виданий Київським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 15.11.2000 року, передав у власність ОСОБА_3 37/100 частки трикімнатної комунальної квартири номер 226, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3, житловою площею 44,6 кв.м., загальною площею 66,3 кв.м.

Протягом останніх 15 років ОСОБА_2 не проживає за адресою АДРЕСА_2 і не займає житлову кімнату площею 14,1 кв.м., оскільки виїхав на постійне проживання в інше жиле приміщення. Перед виїздом в інше жиле приміщення, ОСОБА_2 дозволив йому та членам його сім'ї зайняти спірну кімнату і проживати в ній, що підтверджується рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 червня 2015 року. Однак, ОСОБА_2 досі зареєстрований за місцем проживання за адресою АДРЕСА_2.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, проте надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, в якій просили позов задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи був повідомлений вчасно і належним чином.

Представник третьої особи Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, надавши суду свої письмові пояснення, в яких просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області, треті особи - ОСОБА_3, Харківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації - задоволено.

Визнано ОСОБА_2, 1948 року народження, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 та знято його з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2.

Не погодившись із вказаним вище заочним рішенням суду першої інстанції, Харківська міська радазвернулась на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначав, що позивачами не надано доказів щодо не проживання відповідача у квартирі більше шести місяців, зокрема, акту складеного балансоутримувачем будинку, який містить інформацію про особу, яка не проживає за місцем реєстрації без поважних причин більш ніж шість місяців.

Також, апелянт вказує, що судом першої інстанції помилково прийнятий факт того, що ОСОБА_1 є власником спірної комунальної квартири, оскільки відповідач є наймачем кімнати площею 15,1 кв.м, який був вселений на підставі ордеру № НОМЕР_2 від 08.01.1972 р.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13 червня 2018 року розгляд справи призначено в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач втратив право користування житловою площею, тому що він добровільно її залишив, не проживає в квартирі.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погодитись не може виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 10.06.2015 року за позивачем було визнано право користування ізольованою кімнатою, площею 14,1 кв.м у комунальній квартирі АДРЕСА_3

Згідно договору купівлі продажу частки квартири посвідченого 24.09.2016 року приватним нотаріусом, номер у реєстрі нотаріальних дій 1472, 37/100 частина квартири належить ОСОБА_3

Згідно довідки про склад сім'ї, в вказаній квартирі зареєстровані : ОСОБА_1, ОСОБА_1 син позивача, ОСОБА_4 онук, ОСОБА_4 онука.

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку ОСОБА_2 проживає і постійно прописаний у комунальній квартирі АДРЕСА_3 у кімнаті жилою площею 15.10/22.31 на 4 поверсі 9 поверхового будинку, що належить територіальній громаді м. Харкова. ОСОБА_2 є наймачем вказаного приміщення з 10 березня 1982 року.

Відповідно до вимог статтей 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках:

1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п'яти років перебування на дійсній військовій службі;

2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання;

3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім'ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях;

4) виїзду у зв'язку з виконанням обов'язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов'язків;

5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них;

6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому;

7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Із роз'яснень, які містяться в пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» від 12 квітня 1985 року вбачається, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв'язку з чим вказане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

В матеріалах справи відсутні докази про наявність письмової згоди ОСОБА_6 на вселення ОСОБА_1 до його житла, суду не надано відомості щодо не проживання ОСОБА_2 за місцем реєстрації протягом певного часу, а саме акту, складеного балансоутримувачем будинку, який містить інформацію про осіб, які не проживають за місцем реєстрації без поважних причин більш ніж 6 місяців, відсутній акт про відсутність особистих речей ОСОБА_2 за місцем реєстрації.

Крім того, в матеріалах справи відсутня інформація щодо місцезнаходження чи місця роботи ОСОБА_2, інформація із закладів соціального захисту населення щодо визнання непрацездатними, знаходження його в установі соціальної допомоги або перебування у місцях позбавлення волі.

Також у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При цьому вимоги зазначеного Закону стосуються наймача або члена його сім'ї. Згідно довідки від 30.10.2017 року ОСОБА_2 є наймачем кімнати 15.10/22.31 на 4 поверсі 9 поверхового будинку, що належить територіальній громаді м. Харкова. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - сусіди по квартирі (а.с.67).

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що позивач не надав доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а заочне рішення суду першої інстанції скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно вимог ст..141 ЦПК України з позивача на користь Харківської міської ради підлягає стягненню сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1762 гривні.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України,-

постановив:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради - задовольнити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2018 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області, треті особи - ОСОБА_3, Харківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації - відмовити.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1762 гривні.

Постанова апеляційного суду набирає сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 07 серпня 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С.Сащенко