РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №666/1288/16-ц

Пров. №2/766/2859/18

30 липня 2018 року, Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючий суддя - Хайдарова І.О.,

секретар - Щербань А.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представників відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, серія та номер 650, виданий 08.04.2015 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Козоріз Р.В., квартира, яка видана на власника ОСОБА_3 та анулювати реєстрацію вказаного договору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер 01; визнати за нею право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_9, який є її дядьком по батьківській лінії. Вона є єдиною спадкоємицею померлого дядька, власника квартири за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України.Їй стало відомо, що відповідно до договору купівлі-продажу серія та номер 650, виданий 08.04.2015 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Козоріз Р.В., квартира належить ОСОБА_3, яка в родинних відносинах з покійним дядьком не перебуває, є зовсім посторонньою людиною, яким чином вона придбала вказану квартиру їй не відомо. Вказує, що спірна квартира, яка належала спадкодавцю, та єдиною спадкоємицею якої вона є, з порушенням закону була відчужена третім особам, що дає їй право вимагати визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.08.2017 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд.

30.10.2017 року відповідачем ОСОБА_3 подано до суду письмові заперечення на позов, згідно яких зазначила, що ОСОБА_9 (дядько позивачки) разом зі своєю дружиною ОСОБА_10 мешкали за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_9 та його дружина потребували постійної допомоги - спадкодавець був інвалідом через ампутацію кінцівки, а його дружина - тяжко хворою особою і без сторонньої допомоги їм було тяжко. З початку 2006 року, з метою надання подружжю ОСОБА_9 постійної допомоги, з ними почала проживати ОСОБА_7 (продавець квартири за договором купівлі-продажу від 08.04.15 року), яка є рідною сестрою ОСОБА_10. ОСОБА_7, переїхавши до подружжя ОСОБА_9, взяла на себе турботу про них та їх часткове грошове утримання, в тому числі витрати на лікування та оплату платежів пов'язаних із квартирою. Спільне життя у квартирі тривало до моменту смерті спадкодавця -ІНФОРМАЦІЯ_2. Більше шести років ОСОБА_7 мешкала з подружжям ОСОБА_9, надаючи їм допомогу, а після їх смерті за власний кошт поховала зазначених осіб. Вказані обставини встановлено судом при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_7 до Херсонської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування за законом. Рішенням Дніпровського районного суду міста Херсона від 29.07.2014 року встановлено факт постійного проживання ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 та визнано за ОСОБА_7 право власності на спірну квартиру. 08.04.2015 року ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу продала їй спірну квартиру, договір посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Козорізом Р.В. Позиваючись до ОСОБА_3, ОСОБА_1 посилається на те, що вона, нібито, є єдиною спадкоємицею її померлого дядька ОСОБА_9 При цьому, посилається на своє право на квартиру, як спадкоємця п'ятої черги за законом, на підставі ст. 1265 ЦК України. Позивачка вважає, що квартира була відчужена третім особам з порушенням закону, що, нібито, дає їй право вимагати визнання недійсним договору купівлі продажу квартири від 08.04.2015 року та визнання права власності на спадкове майно. Але зазначена вимога спростовується тим, що вона постійно не проживала з померлим, у встановлений строк після його смерті заяву про прийняття спадщини до нотаріуса не подала, тобто вважається, що вона спадок не прийняла. Вказує, що оскільки позивачка втратила статус спадкоємиці, вона не має жодного відношення до квартири, яка є предметом договору, договір купівлі-продажу квартири не порушує її прав ні як сторони, ні як третьої особи і взагалі ніяким чином її не стосується. Тому відсутні жодні підстави для задоволення зазначених позовних вимог, а відтак, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.10.2017 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_7, витребувано з Першої Херсонської державної нотаріальної контори копію спадкової щодо майна померлого ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2., у справі оголошено перерву.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.02.2018 року розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та у справі призначено підготовче судове засідання.

31.01.2018 року до суду з Першої Херсонської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи №662/2012 рік заведеної щодо майна померлого ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

14.02.2018 року від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, згідно якого зазначила такіж пояснення, як викладені в письмових запереченнях поданих раніше, крім того просила відмовити у задоволенні позовних вимог, та стягнути з ОСОБА_1 на її користь понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

03.04.2018 року представником відповідача ОСОБА_7 подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просила застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2018 року у справі закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні. Відповідач ОСОБА_3 відмовилась від стягнення на свою користь витрат на правничу допомогу, про що надала відповідну заяву.

Представник відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи, приходить до наступних висновків.

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджено Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №8 від 22.03.2016 року виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.

Родинні відносини, зокрема факт того, що позивач ОСОБА_1 є племінницею померлого ОСОБА_9 сторонами не оскаржуються, а відтак додатковому встановленню не потребує.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно листа КП "Херсонське бюро технічної інвентаризації" ХОР №950 від 22.03.2016 року, станом на 31.12.2012 року та згідно матеріалів інвентарної справи, право власності на квартиру АДРЕСА_1, не зареєстровано.

Відповідно до довідки №135 від 22.03.2016 року ЖЕК ЖБК "Дніпровець", за адресою: АДРЕСА_1 станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно були зареєстровані: ОСОБА_9, ОСОБА_10

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №52992046 від 10.02.2016 року, квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу від 08.04.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Козоріз Р.В.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 29.07.2014 року встановлено факт постійного проживання ОСОБА_7 з ОСОБА_9, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1, з 2006 року до часу відкриття спадшини; визнано за ОСОБА_7 право власності в порядку спадкування за законом на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішення набрало законної сили 03.08.2014 року.

Вказаним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_7 починаючи з 2006 року постійно проживала та надавала допомогу померлому ОСОБА_9 та його дружині ОСОБА_10., що також було підтверджено показами свідків. Крім того, встановлено, що інших осіб, які б претендували на спірну квартиру судом не встановлено.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

За матеріалами спадкової справи №662/2012 заведеної Першою Херсонською державною нотаріальною конторою 05.09.2012 року щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 встановлено наступне.

05.09.2012 року із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_7, у заяві повідомила, що інших спадкоємців у померлого не має.

Згідно договору купівлі-продажу від 08.04.2015 року укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, продавець продала покупцеві квартиру за адресою: АДРЕСА_1, вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Козоріз Р.В. та зареєстровано у реєстрі за №650.

Відповідно до ст. 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

У сенсі положень статті 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та/або неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового/реального результату.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини 5 даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі відповідно до ст. 657 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких необхідно для чинності правочину:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Судом встановлено, що при укладанні оспорюваного договору купівлі-продажу квартири, який містить підпис обох сторін, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріальногол округу Козоріз Р.В., зареєстрований в реєстрі за № 650, 08.04.2015 року дотримано всіх вимог, передбачених ЦК України, а отже підстави для визнання даного правочину не дійсним відсутні.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочину недійсним» від 06.11.2009 № 9 вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Крім того, посилання позивача на те, що вона є єдиною спадкоємицею п'ятої черги після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9, як на підставу недійсності договору купівлі-продажу квартири судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з зявою про прийняття спадщини після померлого вона не зверталась, правочин укладено власником квартири (ОСОБА_7, за якою судом визнано право власності на квартиру в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9.), тому у цій частині позов задоволенню не підлягає.

Стосовно вимоги про визнати за позивачем права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом задоволенню також не підлягають, з огляду на наступне.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування по черзі. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Як передбачено ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку.

Як встановлено судом та не заперечувалось позивачем, остання не подавала заяви про прийняття спадщини після смерті дядька до нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк, крім того, навіть під час розгляду справи вказаного не було вчинено.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину в судовому розгляді не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, ст. ст. 2-13, 81, 141, 258, 259, 279, 352-355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяІ. О. Хайдарова