Справа № 161/7793/18 Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С.С.
Провадження № 22-ц/773/906/18 Категорія: 53 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів Матвійчук Л.В., Русинчука М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільпо-Фуд" про спонукання до завершення процедури працевлаштування та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі-ТзОВ) "Сільпо-Фуд" про спонукання до завершення процедури працевлаштування та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2018 року позовна заява визнана неподаною та повернута позивачу.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду та постановити судове рішення по суті позовних вимог від 21 травня 2018 року.

Згідно із нормами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, в порядку письмового провадження без повідомлення відповідно до норм ч.2 ст. 369 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду та відсутність підстав для її скасування.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 у визначений судом термін не усунула недоліки позовної заяви, що є перешкодою для відкриття провадження у справі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 цієї статті передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді Луцького міськрайонного суду від 28 травня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст. 175 ЦПК України, а саме позивачкою в позовній заяві не було зазначено: повне найменування (для юридичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), відомі номери засобів зв'язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Крім того, оскільки позивачем ОСОБА_1 не додано до позову квитанцію про сплату судового збору або доказів, що підтверджують право на звільнення від сплати такого збору, її зобов'язано сплатити судовий збір за подання позовної заяви з обґрунтуванням того, що позовні заяви щодо спонукання до вчинення дій та стягнення моральної шкоди повинні оплачуватися судовим збором, і вказано суму судового збору, яку необхідно сплатити, та реквізити для сплати.

На виконання вимог даної ухвали судді Козодой А.А. 11 червня 2018 року до суду подала заяву про усунення недоліків позовної заяви. В даній заяві вона зазначила ідентифікаційний код ЄДРПОУ, номер телефону, офіційну електронну адресу відповідача ТОВ «Сільпо-Фуд» та вказала, що обставина щодо звільнення її від сплати судового збору не потребує доказування, оскільки нею подана довідка з Луцького міського центру зайнятості від 25 січня 2018 року про те, що вона є пошукачем роботи, відповідно до ст. 43 Конституції України, яка гарантує право на працю. Вказала, що відповідачем порушено ст.22 КЗпП України, а її вимоги висунуті на підставі ст.21, 23 КЗпП України.

Зі змісту оскаржуваної ухвали від 12 червня 2018 року вбачається, що суд прийшов до висновку, що викладені у заяві про усунення недоліків до позовної заяви пояснення не є усуненнями недоліків, відповідно до вимог ухвали суду від 28 травня 2018 року, оскільки позивачем до суду не подано належним чином оформлену позовну заяву в розумінні ст.175 ЦПК України та не сплачено судовий збір відповідно до закону, а тому позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

За правилами ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Також ч.3 цієї статті визначено необхідні дані, які мають міститися в позовній заяві.

Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору (ч.10 ст.175 ЦПК).

Згідно із ст.177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Так, відповідно до ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

У позовній заяві ОСОБА_1 посилалася на п. 15 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», однак жодного клопотання ні в позовній заяві, ні в заяві про усунення недоліків до суду про звільнення її від сплати судового збору чи зменшення його розміру або ж відстрочення чи розстрочення не подає.

Оскільки, вимоги викладені в ухвалі суду від 28 травня 2018 року позивач не виконала, зокрема не сплатила судового збору та не надала належним чином оформлену позовну заяву, тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви з підстав, визначених ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Покликання в апеляційній скарзі на підстави звільнення від сплати судового збору, зокрема на довідку центру зайнятості та п. 15 ст.5 Закону України «Про судовий збір» не беруться до уваги з огляду на таке.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначено пільги щодо сплати судового збору.

Пункт 15 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» встановлює, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, фізичні особи (крім суб'єктів підприємницької діяльності) - кредитори, які звертаються з грошовими вимогами до боржника щодо виплати заборгованості із заробітної плати, зобов'язань внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян, виплати авторської винагороди та аліментів, - після оголошення про порушення справи про банкрутство, а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом.

З матеріалів даної цивільної справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ТзОВ «Сільпо-Фуд» про спонукання до завершення процедури працевлаштування та відшкодування моральної шкоди, а не з позовом як фізична особа-кредитор, яка звертається з грошовими вимогами до боржника щодо виплати заборгованості із заробітної плати, зобов'язань внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян, що встановлює п. 15 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, норма Закону, вказана ОСОБА_1 як підстава наявності пільг щодо сплати судового збору, не відповідає заявленим нею позовним вимогам.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 136 ЦПК України враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Необхідною умовою, за якої може мати місце відстрочка чи розстрочка, а також звільнення від сплати, - це майновий стан сторони, який повинен бути підтверджений доказами (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо).

Зі змісту даних норм слідує, що підставою для відстрочення від сплати судового збору або звільнення від його сплати чи зменшення розміру може бути майновий стан сторони та подача суду позивачем клопотання про це.

Наведені позивачем обставини не давали суду підстав, передбачених ст. 136 ЦПК України, для звільнення від сплати судового збору, оскільки позивач, подаючи позов 21 травня 2018 року, не просила суд про таке звільнення, а в заяві про усунення недоліків як на доказ свого неналежного матеріального становища покликалась на додану до позову копію довідки №04-14/0350342 від 25.01.2018 року Луцького міського центру зайнятості про те, що ОСОБА_1 зверталась в центр зайнятості як пошукач роботи 24 та 29 листопада, 01 та 20 грудня 2017 року, статус безробітного їй не надавався, виплата допомоги по безробіттю не призначалась та не виплачувалась.

Однак, вказана довідка свідчить лише про те, що позивач зверталась у центр зайнятості як пошукач роботи. Довідка видана для пред'явлення до Управління праці та соціального захисту населення Луцької районної ради.

Зазначені доводи не можуть бути підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки судовий збір, його об'єкти та ставки, підстави і порядок сплати, а також умови відстрочення сплати, звільнення від сплати встановлені законом, тобто справляння судового збору переслідує законну мету.

Разом з цим, із заяви позивачки не вбачається, що вона заявляє клопотання про звільнення чи відстрочення або розстрочення сплати судового збору. Суд, у свою чергу, з урахуванням вимог статті 12 ЦПК України, не вправі вчиняти дії, про які йдеться у статті 8 Закону № 3674-VI, з власної ініціативи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення питання.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ухвалу постановлено з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді