Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 336/5694/15Головуючий у 1-й інстанції Наумов О.О.
Пр. № 22-ц/778/813/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Кочеткової І.В.,

за участі секретаря Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - Банк) до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Банк звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №010/17-16/60/1 від 18.03.2008 року в розмірі 73732,92 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 11.06.2015 року становить 1559696,78 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно - нежитлову будівлю торговельного павільйону літ. А, загальною площею 98,3 м2, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. 8-го Березня, буд. 22-а, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2, шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, початкову ціну продажу встановити на рівні ринкових цін на підставі оцінки, проведеної в межах виконавчого провадження та покласти на відповідачку судові витрати.

В обґрунтування свого позову Банк зазначав, що 18.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладений договір №010/17-16/60/1, згідно якого позивач надав відповідачці кредит у сумі 91000,00 доларів США строком до 17.03.2023 року із сплатою 13,5% річних, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користуванням кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені договором.

З метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України 20.12.2010 року між Кредитором та Позичальником була укладена Додаткова угода №4 до кредитного договору №010/17-16/60/1 укладеного до Генеральної кредитної угоди №010/17-16/60 від 18.03.2008 року згідно якої викладено Додаток №1 «Графік повернення кредиту та сплати процентів» до кредитного договору в новій редакції. Однак позичальником умови договору та додаткових угод щодо погашення кредиту не виконуються, станом на 11.06.2015 року вона має заборгованість: по кредиту в сумі 67761,17 доларів США (1433374.39 грн.) в тому числі прострочена - 2231,16 доларів США (47196,46 грн.); заборгованість по сплаті відсотків 4915,83 доларів США (103986,17 грн.) пеню за невчасну сплату кредиту та відсотків 1055,92 доларів США (22336,22 грн.).

Для забезпечення виконання умов кредитного договору між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № 010/17-16/60/2 від 18.03.2008 року, відповідно до якого виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечено нерухомим майном - нежитловою будівлею торговельного павільйону літ.А, загальною площею 98,3 м2, що знаходиться за адресою - Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця 8-го Березня, будинок 22-а.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2017 року (т.с. 3 а.с. 214-217) позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

В рахунок погашення заборгованості у сумі 73732,92 доларів США, (у гривневому еквіваленті становить 1559696,78 грн. при курсі НБУ валюти на дату розрахунку 21,153330), яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі по кредиту в сумі 67761,17 доларів США (1433374,39 грн.) в тому числі прострочена в сумі 2231,16 доларів США (47196,46 грн.); заборгованість по сплаті відсотків у сумі 4915,83 доларів США (103986,17 грн.) пеню за невчасну сплату кредиту та відсотків у розмірі 1055,92 доларів США (22336,22 грн.) звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю торговельного павільйону літ. А, загальною площею 98,3 м2, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул.8-го Березня, буд.22-А, яка належить ОСОБА_2, шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження», з початковою ціною не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІН НОМЕР_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» (р/р № 6499475 в ЗОД «Райффайзен Банк Аваль», МФО 313827, ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 3 а.с. 222-230) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

З 15.12.2017 року набрав законної сили ЦПК України в новій редакції, нормами останнього має керуватись апеляційний суд при апеляційному перегляді цієї справи.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується (п. 8 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 3 а.с. 241) апеляційне провадження у цій справі відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів апеляційного суду, яка має постійний склад, (т.с. 3 а.с.243).

Банк, як позивач, поштою подав апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу відповідача у цій справі (т.с. 4 а.с.18-23).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 15 березня 2018 року, не відбувся та був відкладений (т.с. 4 а.с. 30) через першу неявку у судове засідання відповідача ОСОБА_2 та представника останньої - ОСОБА_3, відносно яких в апеляційного суду відсутні належні докази своєчасного повідомлення про час і місце розгляду цієї справи.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 03 травня 2018 року, не відбувся та був відкладений (т.с. 4 а.с. 45) з урахуванням навантаженості судді - доповідача та колегії суддів, яка має постійний склад, (в Апеляційному суді Запорізької області замість 71 судді за штатом фактично працює 20 суддів, з яких - 13 суддів у судовій палаті з розгляду цивільних справ), а також відпустки колегії суддів та судді - доповідача у період з 04.06.2018 року по 13.07.2018 року (довідка т.с. 4 а.с. 48), в порядку задоволення клопотання обох представників сторін у цій справі про надання часу для досягнення мирової угоди між сторонами у цій справі, заявленого останніми до початку розгляду цієї справи по суті.

Оскільки, в силу вимог ст. 12 ч. 5 п. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами.

У судове засідання 02 серпня 2018 року повідомлена апеляційним судом належним чином про час і місце розгляду цієї справи через свого представника ОСОБА_3, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, відповідач ОСОБА_2 не з'явилась, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістила, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не надала.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажною причину неявки відповідача ОСОБА_2 у дане судове засідання і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останньої за присутністю її представника за довіреністю (т.с. 3 ас. 228) адвоката ОСОБА_3 та представника позивача за довіреністю (т.с. 4 а.с. 28-29) ОСОБА_5, який був допущений до участі у цій справі ще у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та представника позивача - ОСОБА_5, які у тому числі на запитання апеляційного суду зазначали, що мирове врегулювання спору між сторонами на сьогодні не відбулося, але не виключається у подальшому на стадії виконання рішення суду у цій справі, при цьому, представник відповідача вважав, що мирове врегулювання спору між сторонами у цій справі не виключається, якщо апеляційний суд надасть для цього ще додатковий час, але представник Банку категорично заперечував проти цього, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банка у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 10, 11, 88, 212, 215 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст. ст. 526, 590, 610, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 33, 38, 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог Банку у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є правильним та законним.

При перевірці законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд виходить із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно, тобто чинною на час ухвалення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі (09 листопада 2017 року).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає у повному обсязі.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 18.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладений договір №010/17-16/60/1, відповідно якого позивач надав відповідачці кредит у сумі 91000,00 доларів США строком до 17.03.2023 року із сплатою 13,5% річних (т.с. 1 а.с. 13-28).

З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України 20.12.2010 року між кредитором та позичальником була укладена Додаткова угода №4 до кредитного договору №010/17-16/60/1 укладеного до Генеральної кредитної угоди №010/17-16/60 від 18.03.2008 року згідно якої викладено Додаток №1 «Графік повернення кредиту та сплати процентів» до кредитного договору в новій редакції (т.с. 1 а.с. 29-34).

У відповідності до умов кредитного договору, відповідач зобов'язався здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами, відповідно до графіку погашення кредиту, у відповідності додатку № 1 до кредитного договору.

В порушення умов кредитного договору, відповідач ОСОБА_2 припинила сплачувати суми за кредитом і відсотки за користування кредитними коштами, в зв'язку з чим, загальна сума заборгованості станом на 11.06.2015 року становить 67761,17 доларів США (1433374.39 грн.) в тому числі прострочена - 2231,16 доларів США (47196,46 грн); а також заборгованість по сплаті відсотків 4915,83 доларів США (103986,17 грн.) пеню за невчасну сплату кредиту та відсотків 1055,92 доларів США (22336,22 грн.), що підтверджується розрахунком заборгованості Банку (т.с. 1 а.с. 7-12).

Враховуючи те, що відповідачка порушила умови кредитного договору, суд приходить до переконання, що позивач має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася та сплати процентів.

18.03.2008 року між банком та відповідачкою було укладено договір іпотеки №010/17-16/60/2 (т.с. 1 а.с. 39-43), відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_2 передала Банку в іпотеку нерухоме майно - нежитлову будівлю торговельного павільйону літ.А, загальною площею 98,3 м2, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул.8-го Березня, буд.22-а, яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі свідоцтва серії ЯЯЯ №897760 про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Зопорізької міської ради 13.09.2006 року, зареєстрованого в ОП ЗМБТІ 21.09.2006 року, номер запису 1863 в книзі №8.

Свої зобов'язання за Кредитним договором Банк виконав у повному обсязі, що підтверджується наявними у справі доказами.

Розрахунком ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», відповідно до якого ОСОБА_2 станом на 11.06.2015 року має борг по кредитному договору в сумі 73732,92 доларів США, (у гривневому еквіваленті становить 1559696,78 грн. при курсі НБУ валюти на дату розрахунку 21,153330), яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі по кредиту в сумі 67761,17 доларів США (1433374,39 грн.) в тому числі прострочена в сумі 2231,16 доларів США (47196,46 грн.); заборгованість по сплаті відсотків у сумі 4915,83 доларів США (103986,17 грн.) пеню за невчасну сплату кредиту та відсотків у розмірі 1055,92 доларів США (22336,22 грн.) ( т.с. 1 а.с. 7-12, виписка по рахунку т.с. 1 а.с. 44-51).

Позивачем суду надано на підтвердження своїх вимог копія письмової вимоги № 114-0-0-00/15-31752 від 18.05.2015 року про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором на ім'я ОСОБА_2 про погашення протягом 60-ти днів з моменту її отримання простроченої заборгованості (т.с. 1 а.с. 52), яка складається з простроченого кредиту в сумі 1439,02 доларів США, заборгованості за процентами 3011,09 доларів США, заборгованості по сумі кредиту в розмірі 67761,17 доларів США та пені, яка буде розрахована на день погашення заборгованості за кредитом, в разі невиконання вимоги, буде звернене стягнення на предмет іпотеки.

У відповідності до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

На підставі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рішення суду зазначаються початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч.1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

Ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

03 червня 2014 року прийнятий Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого, не може бути стягнуте (відчужене без згоди власника) майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або є предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника) з споживчими кредитами, наданих йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті.

В той же час, суд першої інстанції прийшов до правильного переконання, що вимоги зазначеного вище закону не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», можуть бути застосованими на стадії виконання рішення суду.

Крім того, предметом іпотеки є не житло відповідача, а нежитлова будівля торгівельного павільйону.

В зв'язку з наведеним, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги Банку у цій справі є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Оскільки, вартість предмета іпотеки станом на 26.10.2015 року становить 359483,00 грн. (звіт про оцінку (т.с. 1 а.с. 117-132).

Зі змісту кредитного договору вбачається, що за його умовами погашення кредиту мало здійснюватися ОСОБА_2 щомісячними платежами. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що прострочена заборгованість по платежам за кредитом у позичальника почала виникати з липня 2014 року, при цьому боржник здійснював погашення кредиту, хоча із порушеннями строків, щомісяця показники заборгованості змінювалися. З 03.07.2014 року нараховувалася пеня, розмір якої постійно збільшувався. З лютого 2015 року ОСОБА_2 жодних платежів не здійснювала, кошти на погашення тіла кредиту, відсотків, пені не вносила. Відповідно до розрахунку, який надано позивачем станом на 11.06.2015 року заборгованість позичальника за вказаним кредитним договором становить по кредиту в сумі 73732,92 доларів США, (у гривневому еквіваленті становить 1559696,78 грн. при курсі НБУ валюти на дату розрахунку 21,153330), яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі по кредиту в сумі 67761,17 доларів США (1433374,39 грн.) в тому числі прострочена в сумі 2231,16 доларів США (47196,46 грн.); заборгованість по сплаті відсотків у сумі 4915,83 доларів США (103986,17 грн.) пеню за невчасну сплату кредиту та відсотків у розмірі 1055,92 доларів США (22336,22 грн.) (виписка по рахунку т.с. 1 а.с. 139-150).

Вказана сума заборгованості, станом на день розгляду справи відповідачкою Банку не сплачена.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Порядок призначення та проведення судових експертиз передбачений Законом України "Про судову експертизу", а також регулюється Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (далі - Рекомендації), затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5.

За змістом положень ст. ст. 143, 144 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно,для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі і експертиза призначається ухвалою суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, в реалізації їхніх прав. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України).

Крім того, у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" судам роз'яснено, що висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України "Про судову експертизу", і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів.

З висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №2725/2726-16 від 12.01.2017 року (т.с. 3 а.с. 67-89) вбачається, що заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № 010/17-16/60 від 18.03.2008 року станом на 11.06.2015р. в сумі 67761,17 доларів США документально підтверджується, що узгоджується з вимогами позивача. Підтвердити документально виходячи із якого розміру процентів нараховані платежі з 03.03.2011 року, визначити розмір заборгованості за відсотками за кредитним договором станом на 11.06.2015 року, а також встановити, які саме вимоги Положення про кредитування, з урахуванням вимог діючого на момент укладення договору законодавства, були порушені АТ «Райффайзен Банк Аваль» при укладенні генеральної кредитної угоди та кредитного договору не надається за можливе.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_6 підтримала складений нею висновок судово-економічної експертизи №2725/2726-16 від 12.01.2017.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для справи. Факти, що входять в предмет доказування, визначені у ч.1 ст. 179 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно. За ч.2 ст. 59 зазначеного Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Питання допустимості і належності доказів у цивільному судочинстві регламентується ст.ст. 58, 59 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно. Допустимість доказу - це відповідність його процесуальній формі (засобів доказування) вимогам закону.

Відповідно до ст.212 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач та її представник ОСОБА_3 не надали суду належних і допустимих доказів на спростування встановлених судом першої інстанції у цій справі фактичних обставин та позову Банку у цій справі.

Суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги у цій справі в обґрунтування заперечень відповідача проти позову Банку у цій справі копію квитанції № 9471 від 23.07.2009 року, в якій призначення платежу зазначено погашення процентів по договору кредиту №338-01-1-08-К від 22.08.2008р., копії квитанцій №29 від 30.09.2010р., №170 від 27.09.2010р про здійснення валютно-обмінної операції, копії квитанцій №151683209 від 26.01.2015р. та №151660634 від 16.09.2014р., в яких призначення платежу зазначено зняття готівки фізичною особою зі свого поточного рахунку, копії заявок на видачу готівки №151603027 від 26.01.2015р., №151060514 від 16.09.2014р., №15167506 від 13.10.2014р., 315186846 від 10.12.2014р., №10789211 від 11.11.2014р., копії квитанцій №187812146 від 04.11.2014р. та №091Х3126 від 25.11.2014р., №151675514 від 06.10.2014р., №15163885 від 04.12.2014р., №151064786 від 20.01.2015р., №151685105 від 04.12.2014р. про внесення готівки на власний рахунок, копію квитанції №К18/21 від 20.08.2009р., в якій зазначено призначення платежу надходження на рахунки за вкладами фізичних осіб, оскільки вони не стосуються предмету розгляду даної справи.

При вищевикладених обставинах, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість погашення за рішенням суду у цій справі заборгованості відповідача перед Банком за вищезазначеним кредитним договором станом на 11.06.2015 року в сумі 73732,92 доларів США, (у гривневому еквіваленті становить 1559696,78 грн. при курсі НБУ валюти на дату розрахунку 21,153330), яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі по кредиту в сумі 67761,17 доларів США (1433374,39 грн.) в тому числі прострочена в сумі 2231,16 доларів США (47196,46 грн.); заборгованість по сплаті відсотків у сумі 4915,83 доларів США (103986,17 грн.) пеню за невчасну сплату кредиту та відсотків у розмірі 1055,92 доларів США (22336,22 грн.) шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю торговельного павільйону літ. А, загальною площею 98,3 м2, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул.8-го Березня, буд.22-а, шляхом реалізації її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкову ціну продажу встановити на рівні ринкових цін на підставі оцінки, проведеної в межах виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 дублюють доводи заперечень відповідача ОСОБА_2 та її представника на позов Банку у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, та є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно.

Підстави для звільнення ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, у цій справі відсутні.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 не надали суду першої інстанції у цій справі належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень до позову позивача у цій справі.

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Суд на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин цієї справи: призначав у цій справі відповідну експертизу, допитував експерта та інше.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, також сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3

Оскільки, в силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Однак, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 апеляційному суду не були надані, окрім відповідачем до апеляційної скарги копії довідки (т.с. 3 а.с. 229) про те, що ОСОБА_2 проживає у м. Севастполь вул. А.Кесаєва б. № 5/3 кв. № 73.

Будь-які клопотання, окрім надання часу для мирового врегулювання спору сторонами, у тому числі про призначення будь-якої експертизи у суді апеляційної інстанції сторонами не заявлялись та апеляційним судом, відповідно, не розглядались.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд перевіряв законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі в межах наявних у цій справі матеріалів та доказів.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов'язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, як особи, яка подала апеляційну скаргу у цій справі, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, вирішено питання про розподіл судових витрат сторін, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також у разі відмови відповідачу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, в силу вимог ст. 141 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, остання не має права на компенсацію за рахунок Банку у цій справі будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору у розмірі 4019,40 грн. (т. 3 а.с. 239), сплаченого ОСОБА_2 при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 10 - 11, 58-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст.ст. 12, 141, 367-368, 372, 374-375, 381-384, п.п.8, 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення апеляційної інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови у цій справі апеляційним судом складений 06.08.2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.