Постанова

Іменем України

1 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 2011/3913/2012

провадження № 61-16610 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»;

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 3 березня 2015 року у складі колегії суддів: Пономаренко Ю. А., Черкасова В. В., Кукліної Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2012 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 12 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_5 було укладено генеральну кредитну угоду, за умовами якої ОСОБА_5 отримав у кредит 8 млн. 250 тис. грн зі сплатою 15,75 % річних терміном до 1 грудня 2017 року на умовах, викладених в договорі з урахуванням додаткових угод.

У той же день для забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору між банком та ОСОБА_6 було укладено договір поруки, за яким поручитель зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником умов кредитного договору.

Позичальник, як і поручитель, взяті на себе зобов'язання не виконували, на вимоги не реагували, унаслідок чого станом на 19 січня 2012 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 474 569 грн 58 коп.

З урахуванням викладеного ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на його користь зазначену суму кредитної заборгованості, а також понесені банком судові витрати.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 3 вересня 2012 року у складі судді Шишкіна О. В. позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6 солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості за генеральною кредитною угодою від 12 грудня 2007 року в сумі 15 474 569 грн 58 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник, як і поручитель, зобов'язання за кредитним договором й за договором поруки належним чином не виконували, тому вимоги банку про солідарне стягнення суми кредитної заборгованості з позичальника та поручителя є обґрунтованими. Розмір заборгованості визначено відповідно до умов договору та вимог закону.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5звернувся до суду з апеляційною скаргою.

У ході розгляду справи в апеляційному порядку представник ОСОБА_5 - ОСОБА_4 - подав заяву про зупинення провадження у справі до розгляду Харківським районним судом Харківської області справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 3 березня 2015 року заяву представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 - задоволено. Зупинено провадження у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості до вирішення справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що рішення суду першої інстанції було постановлено заочно, ОСОБА_5 при ухваленні вказаного рішення суду присутнім не був і тому не мав можливості пред'явити зустрічний позов про визнання кредитної угоди від 12 грудня 2007 року недійсною, який він пред'явив у лютому 2015 року до Харківського районного суду Харківської області і ухвалою цього суду від 24 лютого 2015 року відкрито провадження у вказаній справі. Відтак, наявні підстави, передбачені пунктом 4 частини першої статті 201 ЦПК України 2004 року, згідно з яким суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, для зупинення провадження у справі.

У березні 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просило оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати й передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, так як в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду вказано про доцільність зупинення провадження у справі з тих підстав, що ОСОБА_5 не мав можливості подати до суду докази недійсності кредитної угоди. Проте не зазначено, у чому полягає неможливість розгляду справи за позовом банку про стягнення кредитної заборгованості до вирішення справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання генеральної кредитної угоди недійсною.

Банк зазначав, що вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, апеляційний суд не врахував, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, що розглядається в цивільному порядку, може мати місце тільки у тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і не з'ясував, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

30 березня 2015 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито провадження у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості, витребувано справу з Дзержинського районного суду м. Харкова.

Незважаючи на численні запити, справа надійшла до Верховного Суду лише у червні 2018 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

У справі, яка переглядається, заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 3 вересня 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суму кредитної заборгованості за генеральною кредитною угодою від 12 грудня 2007 року в сумі 15 474 569 грн 58 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У жовтні 2014 року ОСОБА_5 оскаржив вказане судове рішення в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 3 березня 2015 року заяву представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 - задоволено. Зупинено провадження у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості до вирішення справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним.

Постановляючи вказану ухвалу, апеляційний суд, керуючись пунктом 4 частини першої статті 201 ЦПК України 2004 року, виходив із того, що між цими справами існує тісний матеріально-правовий зв'язок, оскільки від наслідків розгляду справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання генеральної кредитної угоди від 12 грудня 2007 року недійсноюзалежить ухвалення рішення у справі, предметом позовних вимог якої є виконання зазначеного кредитного договору.

З таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

У пункті 4 частини першої статті 201 ЦПК України 2004 року визначено, що суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об'єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

У пункті 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз'яснено, що визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли у цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

У справі, яка переглядається, за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» предметом спору є стягнення заборгованості з ОСОБА_5, ОСОБА_6 за генеральною кредитною угодою від 12 грудня 2007 року, який обґрунтовано невиконанням відповідачами умов кредитного договору.

Підставою для зупинення провадження у цій справі став факт розгляду судом позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання генеральної кредитної угоди від 12 грудня 2007 року недійсною.

Проте, апеляційний суд у порушення вимог пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України 2004 року, зазначивши конкретну іншу справу, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, не проаналізував предмети та підстави позовів у справах і не вказав обставини, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про те, що наявність спору у справі про визнання генеральної кредитної угодинедійсною виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи наявність обставин, якими ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» обґрунтовувало свої вимоги, та можливість встановлення підстав для стягнення з ОСОБА_5, як позичальника, та ОСОБА_6, як поручителя, заборгованості за договором про надання кредиту.

Крім того, зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача на справедливий суд та розумні строки розгляду справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення статті 303-1, пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України 2004 року, формально розглянув клопотання представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 - про зупинення провадження у справі, оскільки таке зупинення суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи й перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 3 березня 2015 року скасувати, справу передати до апеляційного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк