АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня2018року Апеляційний суд м. Києва в складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2018 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до Пірського Руслана Олександровича про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2016 року ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5 в якому, з урахуванням заяви зміну предмету позову, просилозвернути стягнення на предмет іпотеки, відповідно до договору іпотеки від 18.07.2007, а самена квартиру АДРЕСА_2.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 18.07.2007 між ТОВ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір №10-07-И/15, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 119 700,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 10,8% річних, для придбання квартири АДРЕСА_1.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 18.07.2007 між сторонами укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Відутою О.В., реєстровий номер 1244. За умовами договору іпотеки, предметом іпотеки виступає нерухоме майно - квартира АДРЕСА_2, яка складається з двох кімнат загальною площею 45 кв. м., житловою площею 28,9 кв. м.

У зв'язку із неналежним виконанням позичальником зобов'язань по кредитному договору станом на 14.08.2015 загальна сума заборгованості ОСОБА_6 перед АТ «Банк Фінанси та Кредит» складає 94 897,27 доларів США та 510 066,89 грн. і включає в себе заборгованість по тілу кредиту в розмірі 88 427,54 доларів США, заборгованість по відсотках - 6 469,73 долари США, заборгованість по комісії - 6 891,73 грн., а також пеня за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків, комісії - 503 175,73 грн.

Враховуючи, що п. 5 Іпотечного договору визначено погоджену сторонами вартість предмету іпотеки у сумі 636 300 грн., яка станом на сьогоднішній день, на думку позивача, є актуальною, а досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач просив про захист його прав та інтересів у обраний спосіб (а.с. 1-10, 103).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.08.2016 відкрито провадження у справі (а.с. 64).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 29.01.2018 позов залишено без задоволення (а.с. 126-128).

В апеляційній скарзі позивач посилаючи на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене відповідно до вимог закону.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача, оскільки його неявка, за викладених вище обставин, не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що банком не направлено вимогу боржнику про усунення порушень, а також що у правовідносинах, що склалися між сторонами щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з простроченням виконання кредитного зобов'язання діє Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014, і щодо майна відповідача наявні умови, які перешкоджають примусовому зверненню стягнення на нього шляхом відчуження. Крім цього, суд вказав на занижену вартість предмета іпотеки.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з ухваленим судом рішенням, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 18.07.2007 між ТОВ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_6 укладено Кредитний договір №10-07-И/15, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 119 700,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 10,8% річних. Кредитні ресурси отримані позичальником для придбання квартири АДРЕСА_2.

Позичальник зобов'язався здійснювати погашення заборгованості щомісячно ануїтетними платежами у розмірі 1 234,52 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 17.06.2027 (а.с. 13-17).

У рахунок забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору 18.07.2007 між сторонами укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Відутою О.В. за реєстровим номером 1244, за умовами якого, предметом іпотеки виступає нерухоме майно іпотекодавця, а саме: квартира АДРЕСА_2, яка складається з двох кімнат загальною площею 45 кв. м., житловою площею 28,9 кв. м. (а.с. 21-24).

Право власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_2 підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 18.07.2007, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Відутою О.В. за реєстровим номером 1242 (а.с. 25-26).

Факт виплати ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» коштів ОСОБА_5 за вказаним договором кредиту у сумі 119 700 ,00 доларів США підтверджується відповідною квитанцією від 18.07.2007 (а.с.12).

Таким чином, позивач виконав умови кредитного договору.

Проте, як убачається із розрахунку заборгованості, відповідач здійснював свої зобов'язання не належним чином, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість станом на 14.08.2015 у розмірі 94 897,27 доларів США та 510 066,89 грн., з яких: 88 427,54 доларів США - заборгованість по тілу кредиту, 6 469,73 доларів США - заборгованість зі сплати відсотків, 6 891,73 грн. - заборгованість по комісії, 503 175,73 грн. - заборгованість зі сплати пені.

Відповідно дост. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідност. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

За умовамист. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, що передбачений договором або законом.

Згідно абз. 3 ст.1 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року, іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За умовамист. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до абз. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч. 1ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідност. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 760/14438/15-ц.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 590 ЦК України, зверення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.11 Іпотечного договору - звернення стягнення на предмет іпотекиздійснюється на розсуд Іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчимнаписом нотаріуса, або Іпотекодержателем самостійно на умовах даного договору (а.с. 21-24).

Позивач звернувся за захистом порушеного права саме до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Звертатися ж в позасудовому порядку з вимогою до іпотекодавця є лише правом, а не обов'язком іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають, в тому числі, із договорів та інших правочинів. Іпотечний договір укладений як забезпечення виконання основного зобов'язання - кредитного договору. Комплекс правовідносин між сторонами виникає із основного зобов'язання та його забезпечення. За умови порушення основного зобов'язання і у випадках, передбачених кредитним договором, у іпотекодержателя виникає право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ст.ст. 12, 13 ЦК України).

Таким чином, позивач обрав спосіб захисту порушеного права - звернення стягнення на предмет іпотеки та обґрунтовуючи правові підстави позову шляхом такого звернення, користуючись своїм правом вибору, а отже доводи викладені в рішенні суду першої інстанції щодо не направлення на адресу відповідача вимоги про усунення порушення кредитних зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, є безпідставними.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу»та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_2, яка складається з двох кімнат загальною площею 45 кв.м., житловою площею 28,9 кв.м., належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.07.2007, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Відутою О.В. за реєстровим номером 1242 (а.с. 25-26).

Підставою відмови в задоволенні позову суд зазначив про те, що у правовідносинах, що склалися між сторонами щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з простроченням виконання кредитного зобов'язання діє Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VII від 03.06.2014.

Суд апеляційної інстанціївважає, що прийняття вказаного Закону не може бути підставою для відмови в задоволенні порушених прав позивача враховуючи наступне.

Згідно пункту 1 Закону України від 03.06.2014 №1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу»та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п.2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Тобто, встановлений Законом №1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (заставу) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону №1304-VIIпротягом дії цього Законуінші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, що здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону №1304-VII не підлягає виконанню.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що Закон №1304-VII не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

Враховуючи, що судом встановлено право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з неналежним виконанням боржником умов кредитного договору та наявність підстав для дострокового стягнення заборгованості, позовні вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стаття 39 Закону України «Про іпотеку» встановила, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченоїЗаконом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог цього Закону(стаття 41 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно дост. 43 Закону України «Про іпотеку» початкова ціна продажу іпотеки може встановлюватися рішенням суду за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність.

Порядок визначення вартості майна боржника і проведення його оцінки на стадії виконавчого провадження встановлений статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої для проведення оцінки нерухомого майна виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання. Визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Оскільки достовірно встановлено, що у іпотекодержателя АТ «БанкФінанси та кредит» наявні підстави вимагати звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру у зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань, так як можливість звернення стягнення на іпотечне майно за рішенням суду передбачена Законом України «Про іпотеку», положеннями договору іпотеки, суд дійшоввисновку, що позовні вимоги про звернення стягнення на іпотечне майно, шляхом проведення прилюдних торгів за процедурою, передбаченою Законом України «Про виконавче провадження», є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з цим, з огляду на положення ст.ст. 39, 41, 43, 57 Закону України «Про іпотеку», а також враховуючи відсутність погодження сторонами вартості предмету іпотеки, початкову ціну предмету іпотеки при проведенні прилюдних торгів слід визначити на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ «Банк Фінанси та Кредит».

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Акціонерним товариством «Банк Фінанси та Кредит» було сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 9 544,50 грн. (а.с. 11) та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 14 316,75 грн. (а.с. 140, 165).

З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, вказана сума підлягає відшкодуванню шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_5 на користь АТ «Банк Фінанси та Кредит».

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит»- задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 січня 2018 року - скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки- задовольнитичастково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки відповіднодо договору іпотеки від 18.07.2007 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 45 кв.м., житлової - 28 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 18.07.2007, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором № 10-07-И/15 від 18.07.2007 перед Акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в розмірі у розмірі 94 897,27 доларів СШАта 510 066,89 грн. з яких: 88 427,54 доларів США - заборгованість по тілу кредиту; 6 469,73 доларів США - заборгованість зі сплати відсотків; 6 891,73 грн. - заборгованість по комісії; 503 175,73 грн. - заборгованість зі сплати пені.

Стягнути з ОСОБА_5на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 9 544 (дев'ять тисяч п'ятсот сорок чотири) грн. 50 коп. та судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 14 316 (чотирнадцять тисяч триста шістнадцять) грн. 75 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Повний текс постанови складений 17 серпня 2018 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва