Постанова

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 367/3060/16-ц

провадження № 61-21342св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представники позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідач - приватне підприємство «Фірма «Базальт»,

третя особа - реєстраційна служба Ірпінського міського управління юстиції у Київській області,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - Державна іпотечна установа,

представник особи, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Київської області від 31 січня 2017 року у складі колегії суддів: Фінагєєва В. О., Кашперської Т. Ц., Яворського М. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 рокуОСОБА_1звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Фірма «Базальт» (далі - ПП «Фірма «Базальт»), третя особа - реєстраційна служба Ірпінського міського управління юстиції у Київській області, про визнання права власності на житло та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що 11 січня 2013 року між ним та ПП «Фірма «Базальт» укладено договір купівлі-продажу майнових прав, згідно умов якого сторони домовились, що об'єктом інвестування, майнові права на який передаються за цим договором, є двокімнатна квартира за умовним номером НОМЕР_1, що розташована на четвертому поверсі об'єкта капітального будівництва, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Запланований термін побудови та введення до експлуатації об'єкта капітального будівництва - серпень 2013 року. Загальна вартість майнових прав, що йому передаються за вказаним договором складає 465 557 грн з урахуванням податку на додану вартість. 01 грудня 2013 року між сторонами було укладено додаткову угоду про внесення змін до основного договору про зміну вартості майнових прав на 440 557 грн.

19 грудня 2013 року було зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, а саме житлового будинку за вказаною вище адресою, а 13 листопада 2013 року виконавчий комітет Гостомельської селищної ради присвоїв адресний номер житловому будинку - АДРЕСА_2.

Вказував на те, що після 100 % оплати вартості майнових прав і введення вказаного об'єкту капітального будівництва до експлуатації, сторони підписали акт приймання-передачі майнових прав на вищезазначену квартиру. Факт повного розрахунку між сторонами за договором від 11 січня 2013 року підтверджується відповідними фінансовими документами та довідкою підприємства.

Зазначав, що виконав взяті на себе зобов'язання за договором від 11 січня 2013 року належним чином. У порушення договору, укладеного між сторонами, відповідач не надав йому посвідчену копію акту введення до експлуатації об'єкту капітального будівництва, що створює йому перешкоди у державній реєстрації права власності на набуте нерухоме майно.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд: визнати за ним право власності на квартиру № НОМЕР_1 загальною площею 67,5 кв. м, житловою площею 32,4 кв. м, яка є невід'ємною частиною будинку АДРЕСА_1 зобов'язати ПП «Фірма «Базальт» усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 реєстрації свого права власності на квартиру № НОМЕР_1 розташовану в будинку АДРЕСА_1 шляхом передачі йому копії акту введення до експлуатації об'єкта капітального будівництва (будинок АДРЕСА_1); зобов'язати реєстраційну службу Ірпінського міського управління юстиції у Київській області зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на зазначене нерухоме майно.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 квітня 2016 року у складі судді Мікуліна А. В. позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру № НОМЕР_1 загальною площею 67,5 кв. м, житловою площею 32,4 кв. м, яка є невід'ємною частиною будинку АДРЕСА_1

Зобов'язано ПП «Фірма «Базальт» усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 реєстрації свого права власності на квартиру № НОМЕР_1, розташовану в будинку АДРЕСА_1 шляхом передачі йому акту введення до експлуатації об'єкта капітального будівництва (будинок №73-В, який знаходиться по вул. Свято-Покровська у смт Гостомель Київської області).

Зобов'язано реєстраційну службу Ірпінського міського управління юстиції зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно, а саме квартиру № НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1

Стягнуто з ПП «Фірма «Базальт» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 405,57 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач визнав позов ОСОБА_1, його позовні вимоги не суперечать закону та не порушують права чи інтереси інших осіб, тому наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову відповідно до частини четвертої статті 174 ЦПК України 2004 року.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 31 січня 2017 року апеляційну скаргу Державної іпотечної установи задоволено частково. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 квітня 2016 року в частині позовних вимог про визнання права власності та зобов'язання зареєструвати право власності скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог ОСОБА_1

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи судовий збір у розмірі 4 041,19 грн.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції, задовольняючи позовну вимогу про визнання за позивачем права власності на квартиру, не звернув уваги, що останній в установленому законом порядку не набув право власності. Отже, визнати зазначене право у судовому порядку неможливо, оскільки з позовом про визнання права власності може звернутися виключно власник майна.

Задовольняючи позов про зобов'язання реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській областізареєструвати право власності на квартиру за позивачем на квартиру, судом проігноровано той факт, що реєстраційна служба є третьою особою у справі і права ОСОБА_1 не порушувала. Питання щодо реєстрації за позивачем права власності на нерухоме майно не було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підставу вважати про наявність спору про право.

При цьому, апеляційний суд погодився з рішенням місцевого суду про зобов'язання ПП «Фірма «Базальт» усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 реєстрації свого права власності на квартиру № НОМЕР_1, розташовану в будинку АДРЕСА_1 шляхом передачі йому акту введення до експлуатації об'єкта капітального будівництва, оскільки відповідач визнав у цій частині позовні вимоги та визнання позову в цій частині не суперечить вимогам закону та не порушує права інших осіб.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно вказав на те, що позивач не звертався до державного реєстратора для реєстрації права власності на спірну квартиру, оскільки таке звернення мало місце та він отримав відмову в проведенні державної реєстрації, внаслідок відсутності акту введення до експлуатації об'єкта капітального будівництва (будинок АДРЕСА_1).

Вказує на те, що суд апеляційної інстанції не обґрунтував належним чином рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання за ним права власності на спірну квартиру.

Посилається на те, що апеляційний суд безпідставно поновив строк на апеляційне оскарження особі, що подавала апеляційну скаргу.

Апеляційним судом також не було враховано, що на час апеляційного перегляду ОСОБА_1 вже зареєстрував право власності на спірну квартиру, а рішення апеляційного суду порушує його право власності на це майно.

У червні 2017 року Державна іпотечна установаподала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому вказує, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, а доводи касаційної скарги безпідставні, оскільки з позовом про визнання права власності може звернутися тільки власник майна, у той час як позивач отримав лише право на набуття права власності на спірне нерухоме майно, а не саме право власності на нього. Безпідставними є й посилання касаційної скарги на те, що апеляційний суд неправильно поновив строк на апеляційне оскарження судового рішення заявнику, оскільки в матеріалах справи, на яку послався ОСОБА_1, немає копії рішення суду першої інстанції у цій справі з відміткою про набрання ним законної сили.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що 11 січня 2013 року між ПП «Фірма «Базальт» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав, згідно з умовами якого продавець продає, а покупець купує частину належних продавцю майнових прав на об'єкт нерухомості, яким є двокімнатна квартира за умовним № НОМЕР_1, що розташована на четвертому поверсі об'єкта капітального будівництва, який знаходиться по АДРЕСА_1. Загальна вартість майнових прав, що були передані за вказаним договором ОСОБА_1, складає 465 557 грн з урахуванням податку на додану вартість.

01 грудня 2013 року між сторонами було укладено додаткову угоду про внесення змін до договору, відповідно до якої сторони домовилися, що загальна вартість майнових прав, що передаються за даним договором, складає 440 557 грн з урахуванням податку на додану вартість.

09 квітня 2014 року ПП «Фірма «Базальт» та ОСОБА_1 було підписано акт № 21/01 прийому-передачі майнових прав на квартиру АДРЕСА_1.

З довідки ПП «Фірма «Базальт» від 09 квітня 2014 року вбачається, що ОСОБА_1 здійснив оплату за договором від 11 січня 2013 року у сумі 440 557 грн, що становить 100 % вартості майнових прав.

24 травня 2013 року між Державною іпотечною установою та ПП «Фірмою «Базальт» укладено договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно, предметом якого є майнові права на складову та невід'ємну частину об'єкту нерухомого майна - незавершеного будівництвом житлового будинку (1-ої секції житлового будинку з вбудованими та прибудинковими нежитловими приміщеннями), який розташований по АДРЕСА_1

13 листопада 2013 року виконавчий комітет Гостомельської селищної ради Київської області присвоїв адресний номер житловому будинку загальною площею 4 658,72 кв. м, розташованому на земельній ділянці в АДРЕСА_1).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання за позивачем права власності на спірну квартиру й зобов'язання реєстраційної служби зареєструвати це право за нимта, відмовляючи у задоволенні цієї частини позовних вимог, апеляційний суд правильно виходив з того, що в установленому законом порядку останній не набув права власності на спірне нерухоме майно, отже й не може бути визнане зазначене право у судовому порядку, оскільки з позовом про визнання права власності до суду може звернутися виключно власник майна.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не обґрунтував належним чином рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання за ним права власності на спірну квартиру та безпідставно відмовив у цій частині позову, є необґрунтованими.

Відповідно до статей 526, 527, 530 - 532 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Майном як особливим об'єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Разом з тим статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 331 ЦК України визначає загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Указаними нормами права визначено порядок оформлення права власності (здійснення державної реєстрації права власності) на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкта до експлуатації.

Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах: від 05 лютого 2014 року у справі № 6-131цс13, від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14, від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2124цс15. Підстав для відступлення від цієї правової позиції немає.

Таким чином, встановивши, що позивач отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на спірну квартиру, тобто права власності на спірне нерухоме майно на час звернення до суду з цим позовом у нього в установленому законом порядку не виникло, апеляційний суд правильно застосував норми статей 331, 392 ЦК України й дійшов обґрунтовано висновку про відмову в задоволенні вимог про визнання права власності на об'єкт інвестування та зобов'язання реєстраційної служби зареєструвати це право за ним.

При цьому, апеляційний суд залишив у силі рішення місцевого суду в частині зобов'язання ПП «Фірма «Базальт» усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 реєстрації свого права власності на квартиру № НОМЕР_1, розташовану в будинку АДРЕСА_1 шляхом передачі йому акту введення до експлуатації об'єкта капітального будівництва, оскільки відповідач визнав у цій частині позовні вимоги та визнання позову в цій частині не суперечить вимогам закону та не порушує права інших осіб.

Апеляційний суд правильно зауважив на тому, що виконання зазначеної вимоги відповідачем, проти якої він не заперечує, фактично усуває будь-які перешкоди, про які вказував позивач, для реєстрації права власності ОСОБА_1 на вказану квартиру.

Колегія суддів звертає увагу на доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд безпідставно вказав, що позивач не звертався до державного реєстратора для реєстрації права власності на спірну квартиру, оскільки таке звернення мало місце та він отримав відмову в проведенні державної реєстрації, внаслідок відсутності акту введення до експлуатації об'єкта капітального будівництва (будинок АДРЕСА_1), проте вказана обставина не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, оскільки не впливає на правильність вирішення справи апеляційним судом по суті. У будь-якому разі, при неподанні акту введення до експлуатації об'єкта капітального будівництва, у державного реєстратора не було законних підстав для проведення державної реєстрації права власності за позивачем на спірну квартиру, тому й у суду не було підстав для зобов'язання реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на спірне нерухоме майно.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд безпідставно поновив строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції особі, що подавала апеляційну скаргу, не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не доведено той факт, що Державна іпотечна установа отримала копію оскаржуваного нею рішення у травні 2016 року.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Встановивши, що 24 травня 2013 року між Державною іпотечною установою та ПП «Фірмою «Базальт» укладено договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно, предметом якого є майнові права, у тому числі й на спірне нерухоме майно у цій справі, та особа, що подала апеляційну скаргу посилалася на те, що з текстом оскаржуваного судового рішення ознайомилася тільки 14 листопада 2016 року, за відсутності доказів про зворотне, апеляційний суд правильно поновив строк на апеляційне оскарження рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 квітня 2016 року та відкрив апеляційне провадження у цій справі.

Посилання ОСОБА_1 на те, що на час розгляду справи судом апеляційної інстанції він вже зареєстрував право власності на спірну квартиру не свідчить про незаконність рішення апеляційного суду, яке було ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, варто зазначити, що оскаржуване рішення суду не впливає на державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на вказану квартиру, за наявності у нього всіх необхідних для такої реєстрації документів, у тому числі й акту введення до експлуатації об'єкта капітального будівництва, передбачених положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи, вірно встановив правовідносини, що склалися, та дійшов обґрунтованого висновку, з правильним застосуванням норм матеріального й процесуального права, про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині визнання за позивачем права власності на спірну квартиру й зобов'язання реєстраційної служби зареєструвати це право за ним, із залишенням у силі рішення суду першої інстанції про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість його рішення не впливають.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В. Білоконь Б. І. Гулько Є. В. Синельников Ю. В. Черняк