Постанова

Іменем України

25 липня 2018 року

м. Київ

справа № 592/11684/16-ц

провадження № 61-35957 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), ГулькаБ. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - департамент соціального захисту населення Сумської міської ради,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 05 липня 2017 року у складі судді Кліщ О. В. та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 10 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Собини О. І., Левченко Т. А., Хвостика С. Г.,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року департамент соціального захисту населення Сумської міської ради звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення тимчасової державної допомоги.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на обліку в управлінні соціального захисту населення Сумської міської ради, правонаступником якого є департамент соціального захисту населення Сумської міської ради, перебувала ОСОБА_5 як одержувач тимчасової допомоги на дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки його батько ухиляється від сплати аліментів.

Тимчасова допомога була призначена ОСОБА_5 на період з 01 квітня 2011року по 31 січня 2012 року, всього за вказаний період було нараховано 3 054 грн тимчасової державної допомоги.

Виплати ОСОБА_5 було припинено з 01 лютого 2012 року рішенням департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, оскільки з січня 2012 року ОСОБА_4 почав сплачувати аліменти.

Враховуючи вищевикладене, департамент соціального захисту населення Сумської міської ради просив суд стягнути з ОСОБА_4 3 054 грн тимчасової державної допомоги.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 05 липня 2017 року позов департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради тимчасову державну допомогу у розмірі 2 720 грн 40 коп.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 частково визнав позов, у добровільному порядку надану дитині тимчасову допомогу не сплатив, а тому є підстави для стягнення на користь департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради наданої тимчасової державної допомоги, окрім періоду з 01 січня 2012 року по 31 січня 2012 року, тому що у вказаний період відповідач не ухилявся від сплати аліментів.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 10 жовтня 2017 року апеляційну скаргу департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради відхилено.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 05 липня 2017 року залишено без змін.

Погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд зазначив, що відповідач, починаючи з листопада 2011 року не ухилявся від сплати аліментів, оскільки постійно працював на посаді директора КП «Теплсервіс Білопілля», не приховував місце своєї роботи та місце проживання, що було відомо як стягувачу аліментів так і державному виконавцю, а тому відсутні підстави для стягнення з нього коштів тимчасової державної допомоги за січень 2012 року.

У касаційній скарзі департамент соціального захисту населення Сумської міської ради, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій безпідставно відмовили у задоволенні позову в частині стягнення тимчасової державної допомоги за період з 01 січня 2012 року по 31 січня 2012 року, оскільки стягнення аліментів із відповідача почалося лише з січня 2012 року, а тому позов необхідно задовольнити у повному обсязі.

Учасники справи відзив на касаційну скаргу не подали.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено судами з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частинами восьмою, де'ятою, десятою статті 181 СК України передбачено, що якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога, яка не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року № 189 «Про затвердження Порядку призначення та виплати тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх не відоме» (далі - Порядок) тимчасова допомога призначається у разі, коли: рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується у зв'язку з ухиленням від сплати аліментів або відсутністю у боржника коштів та іншого майна, на які за законом може бути звернено стягнення; один з батьків перебуває під арештом, слідством, на примусовому лікуванні, у місцях позбавлення волі, якого визнано в установленому порядку недієздатним, а також перебуває на строковій військовій службі; місце проживання (перебування) одного з батьків не встановлено.

Пунктом 12 цього ж Порядку визначено, якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків та виявлено, що один з батьків може утримувати дитину або місце проживання (перебування) одного з батьків встановлено, у звязку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини, орган праці та соціального захисту населення звертається до суду із заявою про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги. Стягнуті кошти зараховуються до державного бюджету.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення тимчасової державної допомоги з ОСОБА_4 за період з 01 січня 2012 року по 31 січня 2012 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, виходив із того, що відповідач, починаючи з листопада 2011 року не ухилявся від сплати аліментів, оскільки постійно працював на посаді директора КП «Теплсервіс Білопілля», не приховув своє місце роботи та місце проживання, про що було відомо ОСОБА_5 та державним виконавцям.

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не врахували того, що аліменти з ОСОБА_4 почали стягуватись з січня 2012 року, є безпідставними, оскільки відповідно до Звіту про здійснення відрахування та виплати КП «Теплсервіс Білопілля» (а.с. 64, 112) з відповідача утримано та перераховано аліменти у наступних розмірах: листопад 2011 року - 873 грн 20 коп., грудень 2011 року - 1 433 грн 90 коп., січень 2012 року - 1 433 грн 95 коп., лютий 2012 року - 1 433 грн 95 коп., березень 2012 року - 1 081 грн 60 коп., квітень 2012 року - 1 075 грн 46 коп.

Крім того, відрахування із заробітної плати відповідача коштів в рахунок сплати аліментів підтверджується платіжними дорученнями від 16 грудня 2011 року № 120 у розмірі 1 154 грн (а. с. 116), від 13 січня 2012 року № 20 у розмірі 1 433 грн 90 коп. (а. с. 118), від 22 лютого 2012 року № 120 у розмірі 1 433 грн (а. с. 117), від 14 березня 2012 року № 178 у розмірі 1 434 грн (а. с. 119), від 18 квітня 2012 року № 272 у розмірі 1 082 грн (а. с. 120).

Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що відповідач сплачував аліменти починаючи з листопада 2011 року, а тому відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення тимчасової державної допомоги за січень 2012 року.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 05 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 10 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І.Гулько

Ю. В.Черняк