Єдиний унікальний номер 235/1017/18
Провадження №2-о/235/169/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Бородавки К.П.

за участю секретаря судового засідання Григор'євої С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Покровська в порядку загального позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - ОСОБА_2, про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем та визнання такою, що прийняла спадщину, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - заявник) звернулась до суду із заявою, в якій після уточнення вимог просить встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини та факт того, що вона прийняла спадщину. В обґрунтування заяви зазначила, що спадкодавець ОСОБА_3, який проживав за адресою: АДРЕСА_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_1, про що видано свідоцтво про смерть. Шлюб між заявником та померлим був зареєстрований 16.03.1974 Відділом РАГС Пролетарського p-ну м.Донецька, вона постійно проживала з чоловіком по час його смерті. Від шлюбу вони мають спільну доньку - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка спадщину не приймала.

Заявник та її представник надали заяву, за змістом якої просять розглянути справу за їх відсутності, вимоги заяви задовольнити.

Заінтересована особа - ОСОБА_2 правом участі в судовому засіданні не скористалась, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення заявлених вимог не заперечує.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши доводи заяви, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, пояснення свідка ОСОБА_5, надані в судовому засіданні, та проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, що врегульовують порушене питання, суд зазначає таке.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05.01.2018 встановлений факт, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Донецьку.

За змістом вказаного судового рішення судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.45-46).

Суд зазначає, що враховуючи ч.5 ст.82 ЦПК України, за змістом якої обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, вказані обставини доказуванню не підлягають.

Від шлюбу подружжя має доньку - ОСОБА_2, яка після одруження змінила прізвище на «ОСОБА_2» (а.с.50, 59-60, 62).

Зі свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Донецьку, актовий запис №35 (а.с.47).

З довідки інспектора з праці з населенням мікрорайону Об'єднаний-2 від 26.12.2017 вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали разом та вели сумісне господарство по день смерті за адресою АДРЕСА_1 (а.с.10, 51-52).

Листом Пятої донецької державної нотаріальної контори від 23.01.2018 №11/01-16 ОСОБА_1 повідомлено про необхідність надати довідку про підтвердження постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини та запропоновано звернутись до суду у зв'язку з тим, що вона не має можливості юридично підтвердити факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.49).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала суду, що заявниця та ї чоловік проживали разом за адресою свідка, після 2015 року заявниця та її чоловік переїхали в м.Донецьк, де продовжили проживати разом, заявниця доглядала за чоловіком, після його смерті займалась похованням.

Вирішуючи заявлені вимоги, суд виходить з таких норм права.

Приписами ст.1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1270 ЦК України встановлений строк для прийняття спадщини у шість місяців.

Приписами Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5, в редакції, чинній на час відкриття спадщини, передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем (пп.3.21, 3.22 п.3 гл.10 розд.II).

Пленумом Верховного Суду України в постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 роз'яснено, що якщо постійне місце проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Приписами ч.2 ст.315 ЦПК України визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Надаючи оцінку допустимості наданих заявником доказів, а саме довідці, виданій на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, суд керується ч.2 ст.19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Одночасно суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСЛП), за висновками якої, зокрема, у справах проти Туреччини, Молдови та Росії, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

Враховуючи викладене, суд як виняток приймає до уваги дані, з ким та де проживав ОСОБА_3 на час смерті, які зазначені у вищенаведеній довідці від 26.12.2017, виданій на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, та оцінює його разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку.

При цьому суд зазначає, що у заявника немає можливості надати відповідну довідку, видану установою України, адже таких установ, які б діяли на території міста Донецька та були б підконтрольні Україні, наразі немає.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт постійного проживання заявника із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, тобто на день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1, підтверджується вищенаведеними дослідженими в судовому засіданні доказами.

На підставі викладеного, враховуючи, що від встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини залежить виникнення майнових прав заявника на спадкове майно, а іншого порядку його встановлення законом не визначено, з огляду на те, що спору про право не вбачається, суд доходить висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню в частині встановлення факту її проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини.

Заява в частині встановлення факту вважати заявника такою, що прийняла спадщину, задоволенню не підлягає, адже спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, в силу приписів ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Наведене відповідає рекомендаціям, наданим Пленумом Верховного Суду України в постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7.

Керуючись статтями 13, 19, 81, 263-265, 315, 319 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання - АДРЕСА_2), заінтересована особа - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання - АДРЕСА_3), про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем та визнання такою, що прийняла спадщину, задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, разом з чоловіком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1, на час відкриття спадщини.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.П. Бородавка