30.07.2018 227/2746/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Мацишин Л.С.,

за участю

секретаря судового засідання: Дзюби Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року державний виконавець Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, який мешкає за адресою Донецька область с. Вірівка, вул.70 років Жовтня, буд. 47, до виконання зобов'язань, покладених на боржника виконавчим листом № 227/2746/14-ц від 17 липня 2014 року, виданого Добропільським міськрайонним судом Донецької області, щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог державний виконавець зазначила, що на виконанні у Добропільському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебуває виконавче провадження № 50124463 з виконання виконавчого листа № 227/2746/14-ц від 17 липня 2014 року, виданого Добропільським міськрайонним судом Донецької області, згідно якого суд ухвалив стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн. 10 лютого 2016 року державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, копії постанови надіслані сторонам виконавчого провадження.

Неоднарозово були зроблені запити державним виконавцем до Державної податкової служби України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах та про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб; до Пенсійного фонду України щодо осіб-боржників, які отримують пенсії та щодо осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце робити, які не дали ніякого результату. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відносно боржника відомості відсутні. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру МВС України транспортні засоби, які належать боржникові на праві особистої власності, не виявлено. Державним виконавцем згідно п.1ст.56 ЗУ « Про виконавче провадження» було винесено постанову про арешт майна боржника для забезпечення реального виконання рішення. На неодноразові виклики боржник до відділу не з'явився.

По теперішній час заборгованість за вищевказаним виконавчим листом не сплачена.

Перевіривши матеріали справи суд вважає, що подання державного виконавця задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 4 ст. 441 ЦПК України, ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до статті 446 Цивільного процесуального кодексу України процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом. Процесуальні питання, пов'язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що у Добропыльському МВ ДВС на виконанні знаходиться виконавчий лист № 227/2746/14-ц від 17 липня 2014 року, виданий Добропільським міськрайонним судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_2 Вікторовичана на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн.

10 лютого 2016 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 50123801 по вищевказаному виконавчому документу.

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно довідки Управління держгеокадастру у Добропільському районі Донецької області від 24 лютого 2016 року станом на 01 січня 2013 року на імя ОСОБА_2 документи, що посвідчують право на земельні ділянки не видавались, та реєстрація земельних ділянок не проводилась.

Як вбачається з відповіді ТСЦ №1444 РСЦ МВС в Донецькій області від 16 березня 2016 року автотранспортні засоби за боржником не зареєстровані.

Державним виконавцем суду надані копії викликів державного виконавця від 14 лютого 2017 року, 22 травня 2018 року та 11 липня 2018 року ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, однак документів на підтвердження надіслання даних викликів боржнику суду не надано.

22 травня 2018 року по даному виконавчому провадженню на ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про арешт всього майна, що належить боржнику ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 22 травня 2018 року та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта.

Як вбачається з відповіді Святогорівської селищної ради від 19 липня 2018 року на запит Добропільського МВ ДВС, боржник ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 (70 років Жовтня), буд. 47.

Як вбачається зі змісту подання, виконавчою службою було встановлено, що боржник не працює, пенсію не отримує. Крім того зазначено, що боржник на неодноразові виклики та попередження державного виконавця до відділу ДВС не з'являється, матеріальну шкоду у розмірі 3000,00 грн. не виплачує.

Суд звертає увагу, що законодавством встановлено підстави відмови у виїзді за кордон, які в поданні не відображені.

Так, положеннями п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року передбачено, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобовязань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Отже, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Таким чином, необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту умисного ухилення боржника - фізичної особи від виконання зобов'язань за рішенням суду.

Поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

З урахуванням вимог ст. 441 ЦПК України, п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України", п.п. 1, 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" саме державний виконавець зобов'язаний довести навмисне або інше свідоме невиконання боржником рішення суду.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.

Таким чином, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Доказів, які свідчили б про те, що боржник умисно ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судом заявником не надано, а наявність заборгованості не є свідченням ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього судом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Також, пунктом 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань.

У відповідності до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Ухилення від виконання юридичного обовязку завжди є актом свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що боржник умисно ухиляється від виконання своїх обов'язків, які він має змогу виконати.

Сам факт невиконання боржником своїх зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов'язків.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Таким чином, державним виконавцем не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що ОСОБА_2 має намір виїхати за межі України і що таке обмеження його у виїзді за кордон яким-небудь чином вплине на виконання боржником рішення і буде сприяти погашенню ним заборгованості, а також не надано достатньо відомостей про те, що здійснені всі можливі інші заходи необхідні для своєчасного і повного виконання рішення.

За таких умов, з огляду на те, що суд негайно розглядає подання, а державним виконавцем не надано достатньо доказів на підтвердження вимог свого подання, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вищезазначеного подання про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Керуючись Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст. 33 Конституції України, ст. ст. 260, 261, 263, 353, 441 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області безпосередньо або через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий суддя Л.С. Мацишин

30.07.2018