Справа № 636/934/18
Провадження № 2/636/910/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року Чугуївський міський суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Ковригіна О.С.,

при секретарі - Шиловій І.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у судовому засіданні в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки та припинення права на частку у спільному майні, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 в розмірі 150 000,00 грн. Право ОСОБА_4 на 1/2 частину квартири, що розташована за вказаною адресою припинити з дня отримання ОСОБА_4 грошової компенсації та визнати з цієї дати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_4 вказала, що їй на праві власності належить 1/2 частина квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору дарування від 15.02.2007, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу зареєстрованого в реєстрі за № 348. Інша частина квартири належить відповідачу.

Оскільки частки співвласників вказаної квартири в натурі не можуть бути виділені, а відповідачка використовує квартиру повністю, позивач не може в повній мірі розпоряджатись своїм майном, в зв'язку з чим просить стягнути компенсацію вартості ? частини квартири.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовільнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні повідомили, що з позовом погоджуються частково, заперечуючи лише стосовно оцінки квартири, вважаючи оцінку, надану відповідачем, більш правильною.

Суд, вивчивши позовну заяву, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши надані докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

15.02.2007 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідно до договору дарування житлової квартири, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Царьовим Д.М., реєстровий № 348, подарували ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1

02.12.2015 рішенням Чугуївського міського суду Харківської області по справі № 636/4101/15-ц вищевказаний договір дарування був визнаний недійсним.

11.02.2016 рішенням Апеляційного суду Харківської області рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 02.12.2015 по справі № 636/4101/15ц було змінено в частині визнання недійсним договору дарування на 1/2 частину квартири.

30.03.2017 ОСОБА_5 відповідно до договору дарування житлової квартири, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Алексик Т.В., реєстровий № 335, подарувала ОСОБА_2 ? частину квартири АДРЕСА_1

Як вбачається з листа Чугуївського міжміського бюро технічної інвентаризації № 3009 від 29.12.2017, квартира є об'єктом, який не підлягає поділу, оскільки є неподільною річчю.

За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.

Згідно зі ст.ст. 355, 356, 358 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Нормою ст. 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

За змістом ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Статтею 361 ЦК України встановлено право співвласника самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно з правовою позицією судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, наведеною у Постанові від 3 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

У ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) квартири, що перебуває у спільній власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання в окрмі ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частку квартири, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню приміщення. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану квартири, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

Як встановлено судом, спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки фактично житлова квартира не має ізольованих часток, допоміжні приміщення (коридор, кухня, ванна, санвузол) знаходяться в загальному користуванні, та не має окремого входу (виходу).

Згідно з правовою позицію, яка міститься у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 січня 2016 року по справі № 6-2925цс15, право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками й такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом.

Обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки. При цьому, не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та залежність від мотивів (перешкоди в користуванні спільним майном (квартирою), забезпечення іншим житлом), з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України, якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю на час розгляду справи.

Як вбачається із долученої до матеріалів справи довідки суб'єкта оціночної діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_9 про вартість 1/2 частки двокімнатної квартири № 7 загальною площею 38,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вартість 1/2 частки вказаної двокімнатної квартири, загальною площею 38,8 кв.м., становить 150 000, 00 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню, оскільки виділ у натурі частки із спільного майна - квартири № 7 загальною площею 38,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, є неможливим, а відтак, ОСОБА_4, має право на одержання від іншого співвласника (відповідача) грошової компенсації вартості своєї частки, яка станом на момент подачі позову становить 150 000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 7, 10, 76, 133,141, 244-245 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації та припинення права власності - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, у розмірі 150 000 (сто п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп.

Припинити право власності ОСОБА_4 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до або через Чугуївський міський суд Харківської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя -