Ухвала

Іменем України

02 серпня 2018року

м. Київ

справа № 175/540/18

провадження № 61-40272ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, у складі судді Новік Л. М., від 26 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Свистунової О. В., Єлізаренко І. А., від 12 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про встановлення факту, що має юридичне значення, поділ майна та виділ частини майна в натурі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просить встановити факт спільного проживання з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу у період з 01 серпня 2011 року по грудень 2017 року; поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_4, шляхом визнання за ОСОБА_5 права власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2, а також на речі домашнього вжитку.

ОСОБА_5 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 у

смт Слобожанське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, посилаючись на те, що відповідач має намір продати спірну квартиру, що унеможливить виконання судового рішення у випадку задоволення позову.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області

від 26 лютого 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2018 року, заяву ОСОБА_5 задоволено. Накладено заборону ОСОБА_4 вчиняти дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_1

у смт Слобожанське Дніпропетровської області.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду 17 липня 2018 року, ОСОБА_4 просить скасувати оскаржені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що спірна квартира є особистою приватною власністю відповідача, а тому застосований вид забезпечення позову порушує право власника вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном у силу статті 319 ЦК України.

Відповідно до частини першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, встановивши, що предметом цього спору є встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ спірної квартири, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви, оскільки невжиття заходів забезпечення позову у цій справі може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.Вжитий судом першої інстанцій захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

У відповідності до частини першої статті 159 ЦПК України у випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших, ніж зазначені у частині першій статті 155 цього Кодексу підстав або у випадку ухвалення рішення суду (третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу) щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржених судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на ухвалу суду першої інстанції після її перегляду в апеляційному порядку, якою вирішено питання щодо застосування заходів забезпечення позову, є необґрунтованою. Правильне застосування судами попередніх інстанцій норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення судами.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про встановлення факту, що має юридичне значення, поділ майна та виділ частини майна в натурі - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта