Єдиний унікальний номер: 448/1039/17
Провадження № 2/448/274/18
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

19.06.2018 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі Шегинській Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області, треті особи - Мостиська державна нотаріальна контора, Перша Львівська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що ОСОБА_2 належала земельна ділянка (середня земельна частка) площею 2,26 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території Чернівської сільської ради Мостиського району відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) від 04.04.1997р. НОМЕР_1. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 померла та за свого життя заповіту не склала.

Стверджує, що єдиним спадкоємцем за законом спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 був її племінник, а його (позивача) батько ОСОБА_3 та такий відповідно до вимог ст.549 ЦК України в редакції 1963 року прийняв спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті його тітки, фактично вступивши в управління та володіння її майном. Вказує на ті обставини, що матір'ю ОСОБА_3 була ОСОБА_4, рідна сестра спадкодавця ОСОБА_2, однак відсутні відомості про народження зазначених осіб та він, позивач, позбавлений можливості в позасудовому порядку підтвердити факт родинних відносин ОСОБА_3 із спадкодавцем ОСОБА_2

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 Останній за життя своїм майном розпорядився та заповів таке саме йому (позивачу).

Стверджує, що після смерті батька ОСОБА_5 з метою оформлення своїх спадкових справ звертався в Першу Львівську державну нотаріальну контору, де отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно батька, однак оформити в позасудовому порядку свої спадкові права на зазначену спірну земельну ділянку (середню земельну частку) позбавлений можливості через відсутність правовстановлюючих документів на таку, переоформлених та виданих саме на ім'я його батька ОСОБА_3

Покликається також на те, що в нотаріальній конторі йому роз'яснено про необхідність встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для належного оформлення спадкових прав.

З огляду на наведене, просить суд встановити факт родинних відносин, зокрема, що ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, була тіткою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Окрім того, просить визнати за ним, позивачем ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку (середню земельну частку) площею 2,26 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території Чернівської сільської ради Мостиського району відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) від 04.04.1997р. НОМЕР_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, однак в матеріалах справи міститься його заява, в якій такий позовні вимоги підтримує та просить справу слухати у його відсутності.

Представник відповідача - Чернівської сільської ради Львівської області в судове засідання не з'явився, проте подав заяву, в якій зазначив, що проти позову не заперечує та просить розглянути справу у їх відсутності.

Представник третьої особи - завідувач Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, а скерував на адресу суду повідомлення та копію інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 07.05.2018р. №51826816, з яких відомо, що після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, спадкова справа в нотаріальній конторі не заводилися, а також клопотання, в якому просить розглядати дану справу за їх відсутності.

Представник третьої особи - завідуючий Першою Львівською державною нотаріальною конторою в судове засідання не з'явився, проте надіслав на адресу суду копії сторінок спадкової справи №260 за 2009 рік, заведеної після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4

Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України.

Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 2) роз'яснив, що справи про спадкування розглядаються за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на права та обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

З цих підстав суд вважає, що позовні вимоги про встановлення факту родинних відносин та про визнання права власності на спадкове майно повинні розглядатися одночасно за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК Української РСР 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, за ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном.

Отже, оскільки спадкодавець ОСОБА_2 померла у 1995 році, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 1963 року.

Внаслідок смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої входить право власності на земельну ділянку (середню земельну частку) площею 2,26 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Галичина» с.Черневе Мостиського району Львівської області відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1, виданого 04.04.1997р., зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №900.

Спадкодавець ОСОБА_2 за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. У зв'язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом.

Як вбачається із матеріалів справи, єдиним спадкоємцем за законом, зокрема спадкоємцем другої черги спадкування за законом (за правом представлення) даної спадщини був племінник спадкодавця ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

Позивачем ОСОБА_1 надано суду ряд письмових доказів, якими підтверджується факт родинних відносин його батька ОСОБА_3 зі спадкодавцем ОСОБА_2

Так із свідоцтва про народження ОСОБА_3 відомо, що такий народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Старява Мостиського району Львівської області та його матір'ю була ОСОБА_4.

Із довідки, виданої адміністратором парафії Воздвиження Чесного Хреста Судововишнянського деканату Самбірського-Дрогобицької Єпархії Української Греко-католицької Церкви від 14.06.2017р. слідує, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5., і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6., були рідними сестрами, їхні батьки - ОСОБА_6 та ОСОБА_8.

Підтвердженням того факту, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 були сестрами є також записи в погосподарських книгах по с.Старява Мостиського району за 1964-1969р.р.

Отже, суд приходить до висновку, що наведені вище письмові докази (документи) підтверджують ті обставини, що ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, була тіткою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того, факт родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підтверджується письмовими показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, викладеними ними у заявах від 19.06.2018р. Зазначені свідки підтвердили ті обставини, що бабця позивача по батьковій лінії ОСОБА_11 була рідною сестрою ОСОБА_2, а батько позивача ОСОБА_3 відповідно був племінником ОСОБА_2

Встановлення зазначеного факту родинних відносин має юридичне значення, так як дає позивачу підстави для реалізації свого права на оформлення спадщини, тому суд вважає можливим позовні вимоги в цій частині задовольнити та встановити наступний факт, а саме те, що ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, була тіткою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 у відповідності до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, належним спадкодавцю ОСОБА_2

Із повідомлення Мостиської державної нотаріальної контори від 11.05.2018р. відомо, що після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, спадкова справа не заводилась.

Тобто, інших спадкоємців, які б претендували на спадщину ОСОБА_2 судом не встановлено.

Підсумовуючи, суд вважає, що належну спадкодавцю ОСОБА_2 спірну земельну ділянку успадкував ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_4 відкрилася спадщина внаслідок смерті ОСОБА_3.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 21.02.2008р. склав заповіт, яким заповів належну йому квартиру АДРЕСА_1 своєму сину ОСОБА_1, позивачу по справі. Іншим належним йому майном спадкодавець ОСОБА_3 не розпорядився.

У встановлений законом строк, зокрема 14.05.2009р. позивач ОСОБА_1 звернувся в Першу Львівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась внаслідок смерті його батька ОСОБА_3

На підставі даної заяви, яка не була відкликана позивачем протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, позивач ОСОБА_1 отримав у Першій Львівській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з не охопленням зазначеним вище заповітом усієї спадщини, що належала спадкодавцю ОСОБА_3, право на спадкування іншого спадкового майна за законом одержали особи, визначені в ст.ст.1261-1265 ЦК України.

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №260 за 2009 рік, заведеної після смерті спадкодавця ОСОБА_3, лише позивач по справі ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття даної спадщини за законом та отримав в Першій Львівській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади в Державному ощадному банку, що належали спадкодавцю ОСОБА_3

В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, переоформлених та виданих саме на ім'я ОСОБА_3І.(яку такий успадкував в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 та яка фактично входить до складу спадщини спадкодавця ОСОБА_3І.) позивач ОСОБА_1 не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у зв'язку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією актового запису про смерть ОСОБА_2; копією свідоцтва про смерть ОСОБА_4; копією свідоцтва про смерть ОСОБА_3; копією Сертифікату на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1, виданого 04.04.1997р., зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №900; листом-повідомленням з Мостиської державної нотаріальної контори від 11.05.2018р. за №01-16/338; копією спадкової справи №260/2009, заведеної в Першій Львівській державні нотаріальній конторі; копіями паспорта, свідоцтва про народження ОСОБА_1, позивача по справі; копією свідоцтва про народження батька позивача ОСОБА_3; довідкою, виданою адміністратором парафії Воздвиження Чесного Хреста Судововишнняського деканату Самбірського-Дрогобицької Єпархії Української Греко-католицької Церкви від 14.06.2017р.; довідкою, виданою виконавчим комітетом Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області 19.06.2018р. за №1252; письмовими заявами свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10; іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України).

Оскільки у зв'язку з вищевикладеними обставинами питання про право позивача на спірне майно (земельну ділянку) не може бути вирішено в позасудовому порядку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання за ним (позивачем) права власності на вищевказане майно.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Положення ст.ст.81, 131 ЗК України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування.

Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням його цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Пленум Верховного Суду України в Постанові 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні чи суспільні інтереси (ч.1 ст.3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або попорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальний за це.

Крім того, Верховний Суд України у листі від 01.04.2014р. «Аналіз практики застосування судами ст.16 ЦК України» зазначив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет і підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З врахуванням викладеного, зокрема того, що судом достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем і за заповітом і за законом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця ОСОБА_3; він у передбачений законом спосіб (строк і порядок) прийняв дану спадщину; до складу спадщини спадкодавця ОСОБА_3 входить зазначена земельна ділянка, яку такий успадкував в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2; право власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку було посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай), виданим і зареєстрованим у встановленому законом порядку, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав як визнання за ним права власності на спадкове майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самих порушених прав позивача, а тому може бути застосований судом.

Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_3

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області, треті особи - Мостиська державна нотаріальна контора, Перша Львівська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, була тіткою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на земельну ділянку площею 2,26 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Галичина» с.Черневе Мостиського району Львівської області відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1, виданого 04.04.1997р., зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №900.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.В.Кічак

Рішення суду набрало законної сили «__»________________20__ р.

Суддя Ю.В.Кічак