Провадження № 2/761/1696/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Науково-технічний комплекс «Електронприлад», Святошинської районної у міста Києві державної адміністрації, Київської міської державної адміністрації, Київської міської ради, Державного підприємства «Антонов», Голови Київської міської державної адміністрація Кличка Віталія Володимировича, Першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 8, Керівника Київської місцевої прокуратури № 10, Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, приватного нотаріуса Іванова Павла Юрійовича, третя особа: ОСОБА_4, про визнання незаконним та скасування рішення про зняття з квартирної черги, зобов'язання вчинити дії, та за позовом третьої особи ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Науково-технічний комплекс «Електронприлад», Святошинської районної у міста Києві державної адміністрації, Київської міської державної адміністрації, Київської міської ради, Державного підприємства «Антонов», Голови Київської міської державної адміністрація Кличка Віталія Володимировича, Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, приватного нотаріуса Іванова Павла Юрійовича, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

В грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Науково-технічний комплекс «Електроприлад», Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_4, згідно з яким просив суд: визнати спільне рішення адміністрації Публічного акціонерного товариства Науково-технічного комплексу «Електронприлад» і відповідно профспілкового комітету від 28.01.1988 року про зняття з квартирної черги ОСОБА_4 у зв'язку з поліпшенням житлових умов незаконною та скасувати його; зобов'язати Святошинську районну у м.Києві державну адміністрацію прийняти його на квартирний облік у зв'язку з ліквідацією квартирного обліку за місцем роботи із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку - тобто з 05.01.1978 року; визнати причини пропуску строку позовної давності поважною та захистити його порушені права.

В подальшому, позивач неодноразово уточнював свої позовні вимоги та, з урахуванням остаточних позовних вимог, викладених в заяві від 13.04.2018 року, просив суд: визнати за ОСОБА_4 та за ОСОБА_1, як членом родини, право на отримання ізольованої житлової площі - квартири згідно рішення 1978 року по НТК «Електроприлад» про зарахування на пільгову квартчергу за хронічним захворюванням; встановити та визнати факт наявності квартчерговика по пільговій категорії - його матері ОСОБА_4 по квартирній черзі 1978 року, згідно рішення 1978 року по НТК «Елекроприлад» Радянського райвиконкому на підприємстві НТК «Елеткронприлад» на даний час, згідно книги №1 підприємства і запису в ній про зарахування на квартоблік під №82 з 1978 року; зобов'язати НТК «Електроприлад», КМДА, СРДА м.Києва забезпечити ОСОБА_1 та його матір ОСОБА_4 житловою площею по нормі 23,65 кв.м. з урахуванням наявної в них, згідно забезпеченості всіх пільгових категорій черговиків 1978 та 1979 років та згідно з тим, що їх черга вже пройшла; накласти заборону на винесення будь-яких рішень НТК «Електронприлад» стосовно особи його матері - ОСОБА_4.; визнати запис у книзі №1 квартчерговиків НТК «Енектронприлад» про зняття ОСОБА_4 з квартобліку на підприємстві у 1988 році недійсним, сфальсифікованим та скасувати його.

Позовні вимоги, з урахуванням уточнень до позовної заяви, обґрунтовано тим, що незаконне зняття ОСОБА_4 з квартобліку на НТК «Електронприлад» у 1988 році порушило право позивача, який є її сином та інвалідом з дитинства, на належне забезпечення житловою площею та позбавило останнього можливості покращення житлових умов, гарантування яких, в свою чергу, закріплено в Конституції України.

Ухвалою від 18.12.2015 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом.

02.02.2016 року на адресу суду надійшли заперечення ПАТ «НТК «Електронприлад» на позовну заяву, згідно з якими відповідач просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, а також пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з цим позовом.

03.03.2016 року до суду надійшли заперечення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації на позовну заяву, в який відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Також, відповідач просив при вирішенні спору застосувати строки позовної давності.

Ухвалою від 05.05.2016 року вказану цивільну справу було прийнято до провадження судді Савицького О.А.

16.06.2016 року до суду надійшла заява представника про уточнення змісту позовних вимог.

01.08.2016 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

В судовому засіданні, яке відбулося 05.09.2016 року, суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив ухвалу, якою задовольнив клопотання представника позивача про прийняття до розгляду уточненої позовної заяви.

31.10.2016 року на адресу суду надійшли заперечення відповідача ПАТ НТК «Електроприлад» на додаткові позовні вимоги позивача.

02.11.2016 року на адресу суду надійшла заява представника позивача про уточнення позовних вимог.

У судовому засіданні, яке відбулося 11.11.2016 року, ухвалою, постановленою судом без видалення до нарадачої кімнати, було прийнято до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 позов третьої особи ОСОБА_4 до НТК «Електронприлад», ДП «Антонов», КМДА, Голови КМДА Кличка В.В., Київради, Святошинської РДА у м.Києві, Екс-голови Святошинської РДА ОСОБА_8, приватного Іванова Павла Юрійовича, ОСОБА_5, Міністерства атомної енергетики України, треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, згідно з яким третя особа просила суд: зобов'язати відповідачів сплатити її родині - їй вартість 1-кімнатної ізольованої квартири по індексованій вартості; зобов'язати відповідачів довічно сплачувати їй індексований прожитковий мінімум, лікування, санаторне лікування 2 рази на рік, а в разі її смерті, все теж саме її дітям - інвалідам, що отримують пенсію по втраті годувальника; зобов'язати КМДА та Київраду погодити з лісовим господарством міста Києва виділення її родині та їй ділянки під забудову по АДРЕСА_3 площею 0,006 га, присвоїти їй адресу та виділити її родині - їй під забудову житловим будинком; зобов'язати ОСОБА_5, ОСОБА_8, нотаріуса Іванова Павла Юрійовича сплатити її родині - їй гроші у сумі 200 000,00 грн. на проведення необхідного ремонту в їх квартирі в місцях загального користування.

В подальшому, третя особа з самостійними вимогами неодноразово уточнювала зміст свого позову, та з урахуванням остаточної заяви про уточнення змісту позовних вимог від 13.04.2018 року, просила суд: задовольнити позов про нанесення їй відповідачами моральної та матеріальної шкоди та моральних та фізичних страждань у повному обсязі на суму 3 мільйони гривень; за матеріальну шкоду по представленим нею документами по сплаті за медичні послуги на суму приблизно 130 000,00 грн.; за ненадання їм ізольованої квартири суму у 27 у.о. - вартість однокімнатної квартири;за відібрану у її родини земельну ділянку під житлову забудову по АДРЕСА_1 і неможливість побудуватись на ній - суму у розмірі 434 000,00 грн. - вартість її за оцінкою; за ненадану їх родині кімнату 13,3 кв.м. по АДРЕСА_2 у 1989 році вартість 30/100 частки, яка становить 246 000,00 грн. за оцінкою; за ненадані їй путівки до санаторіїв на протязі 5 років на оздоровлення 2 рази на рік згідно різних її захворювань суму у розмірі 60 000,00 грн.; за спричинену її родині і їй моральну шкоду, моральні та фізичні страждання зазначені вище суми сплатити їм у 3-кратному розмірі; визнати її спадкоємицею на фундамент ОСОБА_9, побудованого ним за адресою: АДРЕСА_1; визнати за нею право на відновлення зазначеного фундаменту за адресою: АДРЕСА_1, та його забудову на цій ділянці з повним правовим та документальним забезпеченням забудови під фундамент; поновити пропущений строк на прийняття нею спадщини після померлого ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовано тим, що протиправні дії відповідачів щодо не надання їй квартири, та, як наслідок, проживання в тяжких умовах комунальної квартири, заподіяло третій особі з самостійними вимоги значних моральних, душевних та фізичних страждань, що, в свою чергу, призвело до отримання інвалідності.

11.11.2016 року до суду надійшла заява ОСОБА_4 про забезпечення позову, у задоволенні якої ухвалою суду від 18.11.2016 року було відмовлено.

12.05.2017 року на адресу суду надійшли заперечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на позовні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_4, згідно зі змістом яких, відповідач просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

12.05.2017 року на адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_4 про поновлення строків позовної давності на звернення до суду з її позовом.

15.05.2017 року на адресу суду надійшли додаткові заперечення ПАТ НТК «Електронприлад» на позовні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_4, відповідно до яких відповідач вважає позовні вимоги останніх необґрунтованими, безпідставними, надуманими та такими, що не підлягають задоволенню.

05.04.2018 року ОСОБА_4 було подано до суду клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи. Вказане клопотання було задоволено ухвалою, постановленою судом у судовому засіданні 10.04.2018 року, не виходячи до нарадчої кімнати.

Ухвалою суду від 10.04.2018 року розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 та позовом третьої особи ОСОБА_4 було вирішено продовжити за правилами загального провадження.

26.04.2018 року на адресу суду надійшов відзив ПАТ НТК «Електроприлад» на позовні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_4, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовів, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Також, відповідач просив суд застосувати при вирішенні спору строки позовної давності.

30.04.2018 року на адресу суду надійшов відзив Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації на позовні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_4, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовів, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Також, відповідач просив суд застосувати при вирішенні спору строки позовної давності.

У судовому засіданні ОСОБА_4, яка також є представником ОСОБА_1, та представник ОСОБА_4 - ОСОБА_13 позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 підтримали та просили задовольнити в повному обсязі.

Представник ПАТ «Електронприлад» Савицька О.О. в судовому засіданні щодо задоволення позовів заперечувала та просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник Київської місцевої прокуратури №10 Воробйов В.В. в судовому засіданні щодо задоволення позовів заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації Ліснюк Н.Д. в судовому засіданні щодо задоволення позовів заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник Міністерства енергетики та вугільної промисловості України Климась О.С. у судовому засіданні щодо задоволення позовів заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду повідомлені належним чином, про причини своєї неявки в судове засідання суд не сповістили.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що як позов ОСОБА_1, так і позов ОСОБА_4 задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що на підставі висновку психіатричного диспансеру №159/8 від 09.09.1977 року ОСОБА_12, яка з 29.03.1974 року працювала в ПАТ «НТК «Елекронприлад», була поставлена на квартирний облік (протокол №21 від 05.01.1978 року) на підставі п. 26 «в» Положення про порядок надання жилої площі в Українській РСР від 20.12.1974 року за №562 за місцем роботи в Конструкторському бюро Контрольних приладів.

При цьому, на квартирний облік разом із ОСОБА_12 була поставлена й її донька - ОСОБА_4.

Водночас, як встановлено у судовому засіданні, у зв'язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 була виключена і знята з квартирного обліку.

В подальшому, а саме 28.01.1988 року (Протокол №26) з квартирного обліку була знята і ОСОБА_4 у зв'язку з покращенням житлових умов.

Звертаючись з позов до суду, позивач, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, посилався на те, що незаконне зняття ОСОБА_4 з квартобліку на НТК «Електронприлад» у 1988 році порушило право позивача, який є її сином та інвалідом з дитинства, на належне забезпечення житловою площею та позбавило останнього можливості покращення житлових умов, гарантування яких, в свою чергу, закріплено в Конституції України.

В свою чергу, третя особа ОСОБА_4, в обґрунтування своїх вимог, вказувала, що протиправні дії відповідачів щодо не надання їй квартири, та, як наслідок, проживання в тяжких умовах комунальної квартири, заподіяло третій особі з самостійними вимоги значних моральних, душевних та фізичних страждань, що, в свою чергу, призвело до отримання інвалідності.

Так, ч.1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як зазначено у ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Крім того, частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, всупереч вищенаведених положень цивільного процесуального законодавства України, як позивачем, так і третьою особою з самостійними вимогами, не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували викладені ним у позовній заяві обставини в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Натомість, як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки ПАТ «НТК «Електонприлад» від 29.10.2016 року за №10, як позивач, так третя особа - ОСОБА_4 в трудових відносинах з ПАТ НТК «Електронприлад», який у 1978-1988 роках здійснював квартирний облік працівників, які потребують поліпшення житлових умов, не перебували.

Крім того, слід зазначити, що питання, пов'язані з обліком громадян, які потребують поліпшення житлових умов, із наданням їм житлових приміщень, на момент зняття ОСОБА_4 з квартирного обліку були врегульовані постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року №470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР».

Так, п.26 Правил містить вичерпний перелік випадків, при наявності хоча б одного з яких громадяни знімаються з квартирного обліку.

Зокрема, ч.1 вказаного вказаного пункту Правил встановлено, що громадяни знімаються з квартирного обліку у випадках поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_4 стала на облік зі своєю матір'ю згідно з п.26 «В» Положення про порядок надання жилої в Українській РСР від 20.12.1974 року №562 на підставі виданого її матері висновку психоневрологічного диспансеру №159/8 від 09.09.1977 року, а не на загальних підставах: відсутності мінімального розміру жилої площі, непридатності житла тощо, після смерті її матері відпали підстави для надання іншого жилого приміщення ОСОБА_4

Більше того, як встановлено в судовому засіданні з наявних в матеріалах справи документів, ОСОБА_4 з усім складом своєї сім'ї, в тому числі з позивачем по справі - ОСОБА_1 перебувають на квартирному обліку за місцем проживання з 27.03.1989 року в Святошинській районній державній адміністрації в першочерговому списку на отримання житла за категорією «Багатодітні сім'ї».

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Відповідно до роз'яснень, які викладені в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Як зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При цьому, саме на позивача покладається обов'язок доведення в суді належними доказами наявності в діях відповідача усіх ознак складу цього виду правопорушення. В даному випадку, наявності заподіяної моральної шкоди, протиправної поведінки відповідача, причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою відповідача і моральною шкодою як необхідним наслідком, а також вини. Недоведення позивачем відповідними доказами факту заподіяння йому моральної (немайнової) шкоди і ненадання суду обґрунтованого розрахунку необхідного розміру для її відшкодування є підставою для відмови в позову.

З огляду на наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також враховуючи те, що, як вже зазначалось вище, як позивачем, так третьою особою з самостійними вимогами, не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували викладені ними у позовних заяві обставин в обґрунтування заявлених позовних вимог, суд відмовляє в задоволенні позовів за безпідставністю та недоведеністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354, п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства Науково-технічний комплекс «Електронприлад», Святошинської районної у міста Києві державної адміністрації, Київської міської державної адміністрації, Київської міської ради, Державного підприємства «Антонов», Голови Київської міської державної адміністрація Кличка Віталія Володимировича, Першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 8, Керівника Київської місцевої прокуратури № 10, Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, приватного нотаріуса Іванова Павла Юрійовича, третя особа: ОСОБА_4, про визнання незаконним та скасування рішення про зняття з квартирної черги, зобов'язання вчинити дії.

Відмовити третій особі ОСОБА_4 в задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства Науково-технічний комплекс «Електронприлад», Святошинської районної у міста Києві державної адміністрації, Київської міської державної адміністрації, Київської міської ради, Державного підприємства «Антонов», Голови Київської міської державної адміністрація Кличка Віталія Володимировича, Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, приватного нотаріуса Іванова Павла Юрійовича, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про відшкодування шкоди.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 06.08.2018 року.

Суддя: