1Справа № 335/6103/18 2/335/1787/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., за участю секретаря судового засідання Ведмедьової В.В., розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, вихідної допомоги, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, вихідної допомоги, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи свої вимоги наступним.

Позивач з 16.03.2015 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго». З 2016 року відповідач почав порушувати строки виплати заробітної плати, у зв'язку з чим 05.02.2018 року позивач подала заяву про звільнення за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного та трудового договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Наказом № 602-к про припинення трудового договору від 15.02.2018 року її звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 16.02.2018 року.

Проте, в день звільнення заборгованість із заробітної плати, вихідної допомоги, розрахункові та належні компенсації сплачені не були. Заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі складає 29 848, 20 гривень, вихідної допомоги - 20434,09 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 19.02.2018 року по 25.05.2018 року - 24 220,94 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач на підставі ст. ст. 115, 116, 117 КЗпП України просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 29 848, 20 гривень, вихідну допомогу в сумі 20434,09 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 19.02.2018 року по день ухвалення рішення, а також стягнути на її користь судові витрати.

Ухвалою судді від 05.06.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, витребувано у ПАТ «Запоріжжяобленерго» довідку-розрахунок нарахованої, але не виплаченої Позивачу заробітної плати та довідку про середньоденний заробіток.

Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач заперечує проти позову, просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до довідок ПАТ «Запоріжжяобленерго», які надані на вимогу суду, розмір заборгованості із заробітної плати разом із вихідною допомогою перед позивачем станом на 21.06.2018 року за період з жовтня 2017 року по лютий 2018 року становить 50 282 грн. 29 коп., а середньоденний дохід позивача складав 402 грн. 92 коп..

19.07.2018 року до суду надійшли доповнення до відзиву разом із бухгалтерською довідкою, з яких встановлено, що заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 в сумі 50 282 грн. 29 коп. погашена у повному обсязі 16.07.2018 року.

Позивач в судове засідання не з'явилася, подавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго» в судове засідання також не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, просить суд відмовити у задоволенні позову з урахуванням відзиву.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Судом встановлено, що Позивач перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», з 16.02.2018 року була звільнена на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (наказ № 602-к від 15.02.2018 року).

Відповідно до наданої відповідачем до суду довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату, з жовтня 2017 року по лютий 2018 року Позивач не отримував у строки, визначені ст. 115 КЗпП України заробітну плату.

Зазначені обставини визнані відповідачем і, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини в силу положень ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Згідно довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго», яка надана відповідачем, станом на 21.06.2018 року розмір заборгованості відповідача перед Позивачем по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з жовтня 2017 року по лютий 2018 року складає 50 282,29 грн.

Разом з тим, судом також встановлено, що після звернення позивача до суду з даним позовом, в ході судового розгляду справи, 16.07.2018 року, відповідачем погашено у повному обсязі заборгованість по заробітній платі у сумі 50 282,29 грн., що підтверджується бухгалтерською довідкою, яка надійшла до суду 19.07.2018 року.

З огляду на викладені обставини, суд доходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги ОСОБА_1, не дивлячись на те, що її трудові права були порушені відповідачем, слід відмовити, оскільки на час ухвалення рішення ПАТ «Запоріжжяобленерго» самостійно усунуло порушення прав позивача, шляхом виплати 16.07.2018 року у повному обсязі заборгованості по заробітній платі.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум у день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Як роз'яснено у п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку становить 39889,08 гривень з розрахунку: 99 робочих днів (з 19.02.2018 року по 16.07.2018 року (день виплати заборгованості по заробітній платі) х 402,92 грн. (середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення), яка відповідно до наведених вище положень чинного законодавства підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі п. 1.ч. 1ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 3,10-12,13,81,82,141,263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, вихідної допомоги, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: 69006, АДРЕСА_1) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.02.2018 року по 16.07.2018 року у розмірі 39889,08 (тридцять дев'ять тисяч вісімсот вісімдесят дев'ять) гривень 08 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ) на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Повне судове рішення складено 19 липня 2018 року

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення, апеляційної скарги.

Суддя: В.В. Калюжна