Справа № 336/4372/18
провадження № 2-о/336/161/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі судді Жупанової І.Б., за участю секретаря Падалка А.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 336/4372/18 пр. 2о/336/161/2018 в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулася до суду із заявою, в якій просить суд встановити факт смерті його батька ОСОБА_1, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьк Донецької області, допустити негайне виконання рішення у справі.

В заяві зазначив, що він є сином померлого, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьку Донецької області, яке на даний час не підконтрольне українській владі та на якій не діють державні установи та органи влади України. Після смерті були видані довідка про причину смерті № 59 від ІНФОРМАЦІЯ_2 та лікарське свідоцтво про смерть.

У зв'язку з тим, що отримати свідоцтво про смерть у відділ державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Встановлення факту смерті заявнику необхідно для вступу у спадщину.

Представник заявника за довіреністю ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заяву підтримав, просить суд її задовольнити.

Дослідивши заяву представника за довіреністю та заяву про встановлення факту смерті, а також матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справа про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1 "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території" тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно ч.1 ст. 18 Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року суд встановлює факт смерті за умовами підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер в м. Донецьку Донецької області, факт смерті вказаної особи був зареєстрований «Комунальное предприятие первичное медико-санитарной помощи города Донецка. Донецкая народная республика» (вказано в копії документа) ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі чого видано «свидетельство о смерти НОМЕР_1».

Згідно «Справки о захоронении», виданої в.о. генерального директора ДП «Ритуал» Мишка К.В. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, похований ІНФОРМАЦІЯ_2 на цвинтарі «Лозовське» в м. Донецьк на ділянці № 18, місце 5,6 ряд 12.

ОСОБА_1 є сином померлого ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Залізничним р. бюро РАГС м. Сталіно, актовий запис № 1598.

Зі змісту ч.ч. 2, 3 ст.9 Закону вбачається, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

За таких обставин, свідоцтво про смерть НОМЕР_1 від 13.02.2018 року є недійсним на території України.

Згідно з положенням п.2 ч.1 ст.17 ЗУ "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті.

Відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів кожен чинний договір є обов'язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об'єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками.

При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані "намібійські винятки", згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Крім того, представником заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 надано суду письмові показання свідка ОСОБА_5, яка є дружиною онука померлого ОСОБА_3, яка підтвердила факт смерті ОСОБА_3 в м. Донецьку і те що він дійсно похований на кладовищі «Лозовське» в Куйбишевському районі м. Донецька.

За цих обставин, суд вважає надані заявником медичні документи як доказ смерті ОСОБА_3, не дивлячись на те, що медична установа, яка видала ці документи, знаходиться на території м. Донецька, яка тимчасово не контролюється органами державної влади України. А тому, враховуючи вищенаведені обставини у сукупності, суд вважає заявлені заявником вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись, 10, 76, 258, 259, 263-268, 273, 315, 317 ЦПК України, ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», "Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні", затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000р., суд,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьку, причина смерті: церебральний атеросклероз з гіпертензією.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Копію рішення негайно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті особи, а також видати заявнику.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя І.Б.Жупанова