Справа № 346/1598/18
Провадження № 2/346/1131/18
09 серпня 2018 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області
головуючого судді - Потятинника Ю.Р.,
з участю секретаря: Васильчук Я.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломиї справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -
Позивач звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 17 липня 1982 року вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_2.
Від даного шлюбу у них народилося восьмеро дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7,ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_8
Відповідач, ОСОБА_2 ніде не працював і фактично знаходився на її утриманні, вихованням дітей не займався, безпричинно влаштовував сварки, також періодично вживав спиртні напої.
Шлюбні відносини між ними фактично припинилися в 2000 році, після чого відповідач переїхав на постійне проживання в інше невідоме їй місце, хоч шлюб не було розірвано.
Відповідно нею в 2001 році подано до суду позовну заяву про стягнення аліментів.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 24 жовтня 2001 року вирішено стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходу грн. в місяць на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7., ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_10., ІНФОРМАЦІЯ_8

Її колишній чоловік, ОСОБА_2, не сплачував аліменти, визначені рішенням суду, тому нею 30.07.2010 року подано заяву начальнику ВДВС Городенківського РУЮ про відкликання виконавчого листа та відмову від боргу по сплаті аліментів, який на той час становив 24034 гривні.

Оскільки, шлюбні відносини між ними припинилися нею подано до суду заяву про розірвання шлюбу.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 12 травня 2004 року шлюб, зареєстрований 17.07.1982 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відділом РАЦС Коломийського міського управління юстиції, актовий запис № 275 - розірвано.

Факт розірвання шлюбу також підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Коломийського міського управління юстиції Івано-Франківської області 18 червня 2004 року, серії НОМЕР_2.

Зазначає, що майже все життя виховувала їхніх з відповідачем дітей самостійно, тому їй було присвоєно Указом Президента України від 04 березня 2011 року № 273/2011 почесне звання «Мати-героїня».

Вона є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 03.11.2003 року, серії НОМЕР_3 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації № 1887185 від 03.11.2003 року.

Вказана квартира набута нею шляхом оформлення права власності 03.11.2003 року, в період коли шлюб між нею та відповідачем ще не було розірвано, але фактично шлюбні відносини між ними припинилися в 2000 році.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.08.2006 року відповідача визнано таким що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

З моменту розлучення і по теперішній час відсутня будь-яка інформація щодо місця проживання відповідача. З дітьми він не спілкується, матеріальної допомоги на їх утримання не надавав.

Вказує що вона була членом житлово-будівельного кооперативу «Серпанок» та вносила членські внески за свої особисті кошти за всю квартиру до повної її виплати та узаконення, що підтверджується квитанціями № 3103 від 27.12.1993 року та № 3010 від 20.12.1993 року. Також вона утримує житло, сплачує комунальні послуги, а колишній чоловік взагалі не претендує на цю квартиру, а отже квартира АДРЕСА_1 є її особистою приватною власністю.

На початку 2018 року вона вирішила подарувати власну квартиру своїм дітям, однак у нотаріальній конторі їй роз'яснили, що відповідач має надати дозвіл на її відчуження, оскільки свідоцтво про право власності на вищезазначену квартиру нею отримано під час офіційного шлюбу з відповідачем. Оскільки вказаний факт суттєво обмежує права позивача як власника квартира, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Квартиру нею отримано до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи необхідно застосовувати положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, за умовами статті 24 КпШС України є власністю кожного з них (роздільним майном).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя, коштами або працею в набутті майна.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначена вище правова позиція Верховного Суду України щодо застосування ст. 60 СК України викладена в постанові від 7 грудня 2016 року у справі № 6-1568 цс 16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Оскільки, шлюбні відносини між ними припинилися в 2000 році, а квартиру АДРЕСА_1 вона придбала за власні кошти 03.11.2003 року, тому ця квартира не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є її особистою приватною власністю.

Зазначає також що нею, як позивачем, неодноразово вживалися заходи для досудового врегулювання спору, але оскільки місце проживання відповідача їй не відоме, тому вирішення цього питання можливе тільки в судовому порядку.

На підставі вищенаведеного, позивач просить визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 117,2 кв. м., житловою площею 68,7 кв. м.

Позивач в судове засідання не з'явилася, її представник адвокат ОСОБА_11 подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її та позивача відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся про час і місце судового розгляду, відзиву на позовну заяву суду не надавав, а тому суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів.

Суд, аналізуючи обставини, встановлені в судовому засіданні та дослідивши зібрані докази, а саме: копію паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера позивача; копію заяви позивача від 30.07.2010 року про повернення виконавчого листа без виконання; копію постанови відділу державної виконавчої служби Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області від 10.08.2010 року про повернення виконавчого документа стягувачу ОСОБА_1; копію дублікату виконавчого листа №2-1670/2001 від 30.06.2004 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходу в місяць на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7., ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_9,ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_10.,ІНФОРМАЦІЯ_8, згідно з відміткою на якому борг по аліментах станом на 01.08.2010 року становив 24034 грн.; копію рішення Коломийського міськрайонного суду від 12.05.2004 року про розірвання шлюбу між сторонами; копію свідоцтва про розірвання шлюбу від 18.06.2004 року; копію посвідчення НОМЕР_4 ОСОБА_1 про присвоєння їй почесного звання «Мати-героїня»; копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого виконавчим комітетом Коломийської міської ради 03.11.2003 року на підставі якого ОСОБА_1 є власником квартири в АДРЕСА_1; копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації №1887185 від 03.11.2003 року відповідно до якого за ОСОБА_1 зареєстрована вищевказана квартира в книзі : 16К , номер запису: 37; копію заочного рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2006 року яким ОСОБА_2 втратив право користування квартирою АДРЕСА_1; копію квитанції до прибуткового касового ордера №3103 від 20 та 27.12.1993р. про внесення позивачем часткової оплати за квартиру на суми 565 000 грн. та 2 200 000 грн.; звіт про оцінку майна наданий ТОВ «Віконт-консалтинг» відповідно до якого вартість квартири АДРЕСА_1 становить 193 381 грн. (без ПДВ); копію архівного витягу із копії рішення засідання виконавчого комітету Коломийської міської Ради народних депутатів Івано-Франківської області від 15 вересня 1993 року №253 «Про розподіл та заселення 59-квартирного житлового будинку АДРЕСА_1, побудованого за кошти гардинної фабрики, згідно п.1.5. даного рішення видано ордер на квартиру АДРЕСА_1, п'ять кімнат 74,06 кв.м. і кухню ОСОБА_1, яка працює вишивальницею; копію технічного паспорта на вищевказану квартиру виданого на ім'я ОСОБА_1, - суд, вважає, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення, з таких мотивів.

В судовому засіданні на підставі вищевказаних доказів встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та ОСОБА_2 фактично припинилися в 2000 році, в 2004 році було офіційно розірвано шлюб сторін. Спірна квартира була придбана позивачем за власні кошти, право власності зареєстровано позивачем 03.11.2003р. Згідно ст. 72 ч.2 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Таким чином, відповідачем не оспорювалось і втрачено право на поділ спірної квартири, одноосібним власником якої згідно свідоцтва про право власності та проведеної державної реєстрації є позивач. Відповідач рішенням суду від 2006р. визнаний таким, що втратив право користування спірною квартирою. Крім того, до даних правовідносин доцільно застосувати ст. 344 ЦК України, оскільки позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіє спірною квартирою більше 10 років.

На підставі викладеного та ст. 16 ЦК України, керуючись ст.247 ч.2, 263-265, 280-289 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити. Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, жителькою АДРЕСА_1, право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 117,2 кв. м., житловою площею 68,7 кв. м.

Дане заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача поданою протягом 30 днів з часу складення рішення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Повний тест рішення складено 09 серпня 2018 року.

Суддя Потятинник Ю. Р.