Постанова

Іменем України

26 липня 2018 року

м. Київ

справа № 336/146/17-ц

провадження № 61-24199св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Запоріжгаз»

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Запоріжгаз», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут», про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_5, на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у складі судді Голубкової М. А. від 05 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області у складі колегії суддів: Маловічко С. В., Кочеткової І. В., Гончар М. С., від 22 лютого 2018 року

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Запоріжгаз» (далі - ПАТ «Запоріжгаз»), третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут» (далі - ТОВ «Запоріжгаз збут»), про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що 14 липня 2006 року між ним та ПАТ «Запоріжгаз» укладено договір про надання послуг з газопостачання. Під час виконання умов договору між ними виникали спірні питання щодо розміру оплати за послуги газопостачання, та, внаслідок цього, щодо існування заборгованості за ці послуги.

Згідно з актом від 15 серпня 2014 року № 9046 відповідач зняв на періодичну перевірку газовий лічильник, який був встановлений у його будинку АДРЕСА_1 та опломбував котел опалення, залишивши у його користуванні тільки газову плиту. Відповідно до акта експертизи лічильника газу від 21 серпня 2014 року № 214 порушень або пошкоджень лічильника не виявлено, але лічильник попри це не був встановлений до його будинку.

Під час його тимчасового проживання з березня по жовтень у с. Ульянівка, Вільнянського р-ну, у жовтні 2016 року сусіди повідомили його, що на подвір'ї за адресою: АДРЕСА_1 невідомими особами було відрізано трубу газопостачання. ПАТ «Запоріжгаз» у відповіді від 30 листопада 2016 року повідомило, що 30 вересня 2016 року представниками відповідача було припинено газопостачання за вищевказаною адресою з тих підстав, що він має заборгованість з оплати за споживання газу.

Вважав, що вказані дії ПАТ «Запоріжгаз» є незаконними, оскільки відключення його будинку від газопостачання проводилось без письмового попередження про припинення газопостачання, між ними не існує укладеного договору щодо надання послуг з газопостачання, тому жодних порушень умов неіснуючого договору він допустити не міг.

Крім того, акт від 30 вересня 2016 року складений відповідачем з порушеннями, а саме, без присутності споживача, копія акта в подальшому йому не була направлена, не було запрошено на засідання комісії з розгляду актів. Також неправомірність дій відповідача полягає у тому, що він, знявши лічильник, вчасно не встановив його назад у будинок.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд визнати дії ПАТ «Запоріжгаз» по відключенню природного газу у його будинку неправомірними, зобов'язати здійснити підключення природного газу до його будинку із встановленням лічильника газу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що відсутність договору між ОСОБА_4 та оператором газорозподільної системи перешкоджає укладенню договору між позивачем як споживачем та безпосереднім постачальником природного газу до його будинку - ТОВ «Запоріжгаз збут», а наявність заборгованості за вже спожитий природний газ унеможливлює відповідно до чинного законодавства відновити йому постачання природного газу.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 22 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2017 рокузалишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, погодився з висновком районного суду, зазначивши, що здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається, а такого договору позивач не укладав та до нього не приєднувався; у позивача наявна велика заборгованість за спожитий газ, відсутність якої останнім не було доведено; споживач був повідомлений про можливе відключення від газопостачання; споживачем не забезпечено технічного обслуговування мереж газопостачання; ПАТ «Запоріжгаз» діяло згідно з дорученням ТОВ «Запоріжгаз збут», тому відсутні підстави для визнання неправомірними дій відповідача з відключення будинку ОСОБА_4 від газопостачання та зобов'язання відновити його із встановленням газового лічильника за рахунок відповідача.

У травні 2018 року ОСОБА_4 та його представник - ОСОБА_5, подали до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що він не був повідомлений про зміну порядку постачання природного газу побутовим споживачам.

Заборгованість споживача перед ПАТ «Запоріжгаз» у розмірі 8 121 грн, на яку посилається суд першої інстанції, не підтверджена в судовому порядку, а споживач не може оспорити її, оскільки це не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав. При цьому суд апеляційної інстанції прийняв оспорюванні суми по виписці постачальника як доведений факт.

Позивач не відмовлявся від встановлення ПАТ «Запоріжгаз» лічильника газу в його будинку, більш того, він вимагає виконання цього обов'язку від відповідача, тому згідно з приписами частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» у разі невстановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється.

Також суди не дали оцінку тому факту, що відключення позивача від газопостачання з порушення діючих норм законодавства є зловживання монопольним становищем, так як відповідач є єдиним суб'єктом господарювання, який надає споживачам послугу з розподілу природного газу (транспортування природного газу розподільними трубопроводами) в територіальних (географічних) межах Запорізької області, де розташовано газорозподільні мережі, що перебувають у власності ПАТ «Запоріжгаз», тобто займає на ринку монопольне становище.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

30 травня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що 14 липня 2006 року між позивачем та ПАТ «Запоріжгаз» укладено договір про надання послуг з газопостачання до його житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, опалювальна площа якого складає 81,1 кв. м (а.с. 10-13).

За вказаною адресою особовий рахунок № НОМЕР_1 відкрито на ім'я ОСОБА_4

У договорі зазначено про наявність у споживача лічильника газу із заводським № 9547604, у будинку наявні такі газові прилади: котел типу-13 та газова плита (а.с. 59).

15 серпня 2014 року при здійсненні періодичної повірки газового лічильника представником ПАТ «Запоріжгаз» у присутності споживача ОСОБА_4 було виявлено похибку лічильника, яка потребує перевірки у лабораторних умовах.

Згідно з актом від 15 серпня 2014 року № 9046 лічильник № 9547604 був знятий на періодичну повірку, встановлений монтажний вузол. Лічильник був упакований та опломбований та переданий на експертизу (а.с. 14).

Згідно з актом експертизи лічильника газу від 21 серпня 2014 року № 214 вбачається, що пломба повірителя (тавро) порушена та встановлена саморобна, можливо втручання у роботу лічильного механізму (а.с. 16). Лічильник повернуто споживачу упакованим в пакет, який опломбовано.

На виконання вимог статті 16 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», який був чинним до 01 жовтня 2015 року, з 01 липня 2015 року виконано відокремлення функцій транспортування, розподілу та постачання природного газу.

У зв'язку з цим, з 01 липня 2015 року ПАТ «Запоріжгаз» виконує лише функції з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ газу відповідно до отриманої ліцензії та є оператором газорозподільної системи.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року № 758 на ТОВ «Запоріжгаз збут» покладено спеціальний обов'язок постачати природний газ споживачам за ціною, яка не може перевищувати граничних роздрібних цін на природний газ.

Відповідно до пункту 5 глави 7 Кодексу газорозподільних систем при несанкціонованому відновленні газоспоживання (розподілу природного газу), відмові представникам Оператора ГРМ в доступі до об'єкта споживача для припинення газопостачання (розподілу природного газу), у тому числі для локалізації чи ліквідації аварійної ситуації, а також після закінчення (розірвання) договору розподілу природного газу Оператор ГРМ може здійснити припинення газопостачання (розподілу природного газу) шляхом механічного від'єднання газових мереж споживача від газорозподільної системи.

Пунктом 5.7 Правил безпеки систем газопостачання України, затверджених Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15 травня 2015 року № 285 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08 червня 2015 року за № 674/27119, визначено, що: підлягає відключенню від системи газопостачання обладнання житлових і громадських будинків із встановленням заглушки за умови: не забезпечення власником (балансоутримувачем та/або орендарем (наймачем) технічного обслуговування згідно з вимогами пункту 5.4 цієї глави.

Відповідно до пункту 1.3 Типового договору розподілу природного газу цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Судом установлено, що ОСОБА_4 не вчинив жодних дій, передбачених вищевказаними положеннями, у тому числі не направляв підписаний типовий договір на адресу оператора ГРМ у період з 01 жовтня 2015 року і до теперішнього часу не сплачував направлені на його адресу рахунки, тобто фактично не вчинив дій, які б свідчили про бажання укладення договору. Зазначеним спростовуються доводи касаційної скарги у цій частині.

При цьому договір, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «Запоріжгаз» про надання послуг з газопостачання, не створює обов'язків для інших суб'єктів господарювання, у тому числі для ТОВ «Запоріжгаз збут».

Таким чином, вирішуючи спір, суди повно та всебічно з'ясували обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Отже, висновки судів відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи касаційної скарги щодо наявності між сторонами спору про розмір оплати послуг з газопостачання не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять докази на підтвердження цих доводів.

Також є безпідставними посилання ОСОБА_4 на не направлення йому письмового попередження про припинення газоспоживання, оскільки на а.с. 146-149 наявні копії: повідомлення про припинення газоспоживання та погашення простроченої заборгованості від 26 серпня 2016 року, реєстру відправлень та повідомлення про вручення відправлення, згідно з якими позивач 20 вересня 2016 року особисто отримав таке попередження, про що розписався у повідомленні.

Посилання касаційної скарги на заборону припинення розподілу природного газу споживачам, яким лічильники не встановлено з вини суб'єктів господарювання, є безпідставними, оскільки ОСОБА_4 до таких споживачів не належить.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 22 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк