Постанова
Іменем України

01 серпня 2018 року
м. Київ

справа № 569/11194/16-ц
провадження № 61-16216св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Висоцької В. С.,
суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
представник позивача ОСОБА_2 ,
відповідач начальник 4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України полковник ОСОБА_3 ,
третя особа голова Рівненської міської ради Хомко Володимир Євгенович,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу начальника 4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України полковника ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року в складі колегії суддів: Боймиструка С. В., Ковальчука Н. М., Гордійчука С. О.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до начальника 4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України полковника ОСОБА_3 про захист права на житло.
Позовна заява мотивована тим, що під час проходження служби у 4 територіальному вузлі Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, у період з 30 грудня 1984 року до 04 липня 2009 року у нього як у військовослужбовця, що проходив дійсну військову службу, виникло право на отримання житлової площі за рахунок держави, у зв`язку з чим його та членів родини було поставлено на квартирний облік за місцем проходження ним служби.
Під час проходження дійсної військової служби в м. Сарни Рівненської області, його та членів родини було забезпечено житловою площею без зняття з квартирного обліку на АДРЕСА_1 .
У подальшому, у зв`язку із скороченням військової частини, де він проходив військову службу, його було переведено до 4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, де він був зарахований на квартирний облік з тих же підстав та у тому ж складі сім`ї.
На вказаному квартирному обліку він перебував і станом на день свого звільнення, а до складу його сім`ї було зараховано і його онука, ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач зазначав, що на день його звільнення вони всі були частково забезпечені житловою площею, потребували поліпшення житлових умов, перебували на квартирному обліку та відповідно проживали на наданій їм державою для цього житловій площі.
У зв`язку з наданням відповідачу 25 квартир для надання особам, які перебувають на обліку позивач звернувся до 4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України за інформацією щодо можливості отримання житла.
15 серпня 2016 року відповідач письмово повідомив позивача, що він та члени його родини виключені із числа черговиків на отримання житла згідно з підпунктом 2 пункту 26 Правил обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР від 11 грудня 1984 року № 470 (далі Правила № 470), та протоколом від 20 грудня 2011 року № 10, як осіб, що виїхали до нового місця проживання до іншого населеного пункту (м. Сарни).
На вказане засідання житлової комісії його та членів його родини не викликали та проводили без їх участі і відповідно без з`ясування їх думки з цього приводу.
У зв`язку з цим просив суд визнати протокол засідання житлової комісії 4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 20 грудня 2011 року № 10 в частині зняття його та членів його родини з квартирного обліку протиправним, зобов`язати відповідача відновити його на квартирному обліку в загальній та позачергових чергах, стягнути судові витрати на його користь.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 жовтня 2016 року в складі судді Галінської В. В. у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване зокрема тим, що начальник 4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України полковник ОСОБА_3 не є житловою комісією, якою було прийняте рішення, яке оскаржує позивач, а тому не є належним відповідачем у справі.
Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково.
Визнано рішення, викладене в протоколі засідання житлової комісії 4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 20 грудня 2011 року № 10 в частині зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку протиправним та зобов`язано начальника 4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України відновити ОСОБА_1 на квартирному обліку в загальній та позачерговій чергах.
Стягнуто з 4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на користь ОСОБА_1 судові витрати 1 217,52 грн.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що переїзд ОСОБА_1 з м. Рівного, де він завершив військову службу та вийшов на пенсію, до м. Сарни Рівненської області, де проживає його сім`я, не може бути перепоною в реалізації його прав і свобод, передбачених Конституцією України чи, зокрема, статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме залишатися на квартирному обліку у військовій частині до одержання житла.
У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, начальник 4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України полковник ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не вирішив питання про поновлення строку апеляційного оскарження, оскільки ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу з пропуском цього строку; суд не взяв до уваги, що необхідною умовою для взяття на квартирний облік є постійне проживання громадянина у відповідному населеному пункті, а виїзд на постійне місце проживання до іншого населеного пункту є підставою для зняття його з обліку; не застосовано норми ЖК Української РСР, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
З матеріалів справи убачається, що позивач та його представник ОСОБА_2 були присутні у судовому засіданні під час проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення. Копію вступної та резолютивної частини судового рішення від 19 жовтня 2016 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 отримав 25 жовтня 2016 року.
Строк подання апеляційної скарги закінчився 01 листопада 2016 року, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подана позивачем 03 листопада 2016 року, тобто з пропуском строку апеляційного оскарження.
В апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому особа, яка подає апеляційну скаргу, посилається на те, що копію повного тексту рішення суду першої інстанції отримав від свого представника лише 26 жовтня 2016 року.
Відповідно до частин другої, третьої статті 297 ЦПК України 2004 року до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.
Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.
Разом з тим суд апеляційної інстанції вище зазначеного не врахував, відкрив апеляційне провадження у справі без вирішення питання про поновлення строку апеляційного оскарження та переглянув рішення суду першої інстанції яке набрало законної сили.
Відповідно до пунктів 1 і 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції із стадії прийняття апеляційної скарги, оскільки порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.
Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу начальника 4 територіального вузла Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України полковника ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції із стадії прийняття апеляційної скарги.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий В. С. Висоцька
Судді: А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. В. Пророк С. П. Штелик