Ухвала

06 липня 2018 року

м. Київ

справа № 686/8356/17

провадження № 61-38152 ск 18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 31 травня 2018 року у справі за позовом керівника Хмельницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради до ОСОБА_2 про стягнення збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року керівник Хмельницької місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради із позовом до

ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що відповідач використовує земельну ділянку площею 3917 кв.м за адресою АДРЕСА_1 для розміщення комплексу нежитлових будівель, належних їй на праві власності, без оформлення документів, що підтверджують право власності чи право користування вказаною земельною ділянкою. Договір оренди між Хмельницькою міською радою та відповідачем не укладався з причини ухилення останньої від його оформлення, у зв'язку із чим Хмельницька міська рада недоотримала кошти у вигляді орендної плати за землю.

Посилаючись на наведене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Хмельницької міської ради збитки, завдані використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів за період з 01 січня 2014 року по

01 грудня 2016 року у розмірі 257 561,00 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Хмельницької міської ради 257 561,00 грн збитків, завданих використанням земельної ділянки по АДРЕСА_1 без правовстановлюючих документів за період з 01 січня

2014 року по 01 грудня 2016 року.

Вирішено питання судового збору.

Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 31 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2018 року залишено без змін.

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від

27 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від

31 травня 2018 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в даній справі є стягнення збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів у розмірі 257 561,00 грн.

Ураховуючи, що справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762,00*500=881000,00) та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, а тому є справою незначної складності.

Касаційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від

07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням того, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Заява ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2018 року підлягає залишенню без розгляду, з огляду на відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктами 1, 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 31 травня 2018 року у справі за позовом керівника Хмельницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради до ОСОБА_2 про стягнення збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2018 року залишити без розгляду.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик