Провадження № 2/331/428/2018
Справа № 331/100/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі :

головуючого - судді Скользнєвої Н.Г.,

за участю : секретаря Постарнак М.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Олександрівському району, про визначення місця проживання дітей,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2018 року ОСОБА_3 ( далі Позивач) звернувся з позовом до ОСОБА_4 ( далі Відповідач) про визначення місця проживання малолітніх дітей : ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В обґрунтування позову зазначив, що 13.11.2014 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено шлюб, який зареєстровано Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 1568, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС № 149734.

Від шлюбу мають двох малолітніх дітей сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5

Малолітні діти син ОСОБА_5 та донька ОСОБА_5проживають разом з Позивачем, знаходяться на повному його утриманні.

Спільне життя з Відповідачкою не склалося, внаслідок чого були втрачені почуття любові, поваги та взаєморозуміння. Збереження сімї і подальше спільне життя неможливо, шлюбні відносини припинені, сімя розпалась остаточно і не може бути відновлена. Саме тому рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2017 по справі № 331/7972/17 шлюб між Позивачем та Відповідачем розірвано.

Позовна заява мотивована тим, що наразі діти проживають з батьком, оскільки саме він усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дітей, на відміну від матері. Батько має можливість створення для дітей належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку. Постійно слідкує за станом здоров`я сина та доньки, їх розвитком, виховує та піклується про них.

ОСОБА_4 у свою чергу не працевлаштована та не має постійного заробітку. На думку Позивача малолітні діти мають розвиватися таким чином, щоб умови їх життя не могли негативно впливати на їх психічний стан та здоровя. Позивач у свою чергу має можливість забезпечити дітям належні умови проживання та утримання, повною мірою займатися їх вихованням та приділяти максимум уваги, чого Відповідач забезпечити не в змозі, тому постійне місце проживання малолітніх дітей із Позивачем буде якнайбільш відповідати інтересам дітей.

9 січня 2018 року від позивача по справі до суду надійшла письмова заява про залучення до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Олександрівському району ( а.с.30-31)

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2018 року провадження у справі відкрито та одночасно залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Олександрівському району ( а.с.40-41).

9 січня 2018 року від позивача по справі до суду надійшла письмова заява про забезпечення доказів ( а.с. 44-45).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2018 року заяву про забезпечення доказів задоволено. Витребувано у КУ « Запорізька обласна клінічна психіатрична лікарня» інформацію про дати та періоди проходження лікування у зазначеній медичній установі ОСОБА_4, а також встановлені діагнози та обставини, за яких вона була направлена/госпіталізована на лікування з наданням копій медичних висновків та рекомендацій щодо продовження лікування ( а.с.55-56).

6 березня 2018 року від позивача по справі до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів , а саме копій : протоколу допиту малолітнього ( неповнолітнього) свідка від 9.01.2018 ; відповіді з управління національної поліції охорони в Запорізькій області від 18.01.2018 № 89/43/27/8/01-2018 ; витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань від 6.01.2018 ; повідомлення про початок досудового розслідування від 6.01.2018 № 134/44/04-2018; відповіді Запорізького районного відділення поліції Дніпровського відділу поліції національної поліції України головного управління національної поліції Запорізької області від 24.01.2018 ; відповіді Запорізького районного відділення поліції Дніпровського відділу поліції національної поліції України головного управління національної поліції Запорізької області від 22.01.2018( а.с.88).

6 березня 2018 року від позивача до суду надійшло клопотання про виклик для допиту в якості свідків ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9 ( а.с.122).

28 березня 2018 року від позивача до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи у якості доказу СД-диск з відеозаписом ( а.с.123-124).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2018 року підготовче провадження по цій справі закрито, справу призначено до розгляду по суті ( а.с.126).

21 травня 2018 року від позивача до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи в якості доказу копії постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2018 року по справі № 331/2894/18 ( а.с.136).

13 червня 2018 року від позивача до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи в якості доказів копій : повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні злочину; ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 30.05.2018; висновку судової психіатричної експертизи № 247; постанови про зупинення досудового розслідування та оголошення розшуку підозрюваного від 7.05.2018 ( а.с.149-150).

В суді представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, викладених по тексту позову.

Представник третьої особи в суді надала висновок щодо розв»язання спірної ситуації і виступила на стороні позивача.

Відповідачка в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином. Причина неявки суду не відома. Будь-яких заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, до суду не надходило.

За весь період розгляду справи відповідачка не надала до суду відзив на позовну заяву, хоча належним чином ознайомлена з позовними вимогами. Крім того, відповідачкою не надано належних доказів на підтвердження постійного місця роботи та проживання. За місцем реєстрації ОСОБА_4 судову кореспонденцію не отримує.

Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України, учасники судового процессу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Таким чином, згідно з вимогами статей 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місцяпроживання чи місцяперебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з'явився у судове засідання без поважних причин.

Статтею 210 ЦПК України визначено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінченнятакого строку. Суд розглядає справу по сутіпротягомтридцятиднів з дня початку розгляду справи по суті.

Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Просудоустрій і статус суддів»: при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об'єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман протии Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз протии Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Виходячи з зазначених нормативно-правових актівУкраїни, наведених рішень Європейського суду з прав людини, взявши до уваги пояснення представника позивача та з урахуванням того, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин, суд у відповідності до статті 280 ЦПК України приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача по справі.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, зясувавши обставини, на як іучасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та своєї позиції, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, вважає позов законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 13 листопада 2014 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено шлюб, який зареєстровано Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 1568, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС № 149734 ( а.с. 12).

Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2017 року .

Від шлюбу мають двох малолітніх дітей син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 ( а.с. 13,14).

Малолітні діти син ОСОБА_5 та донька ОСОБА_5 проживають разом з Позивачем, знаходяться на повному його утриманні.

Натомість, Відповідачка взагалі самоусунулась від виконання своїх батьківських обовязків, вона не цікавиться станом здоровя дітей, залишила їх без моральної, фізичної та матеріальної підтримки. ОСОБА_4 взагалі не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти.

ОСОБА_4 поводить себе агресивно, чим створює небезпеку для малолітніх дітей.

У матеріалах справи міститься відповідь з управління поліції охорони в Запорізькій області від 18.01.2018 № 89/43/27/8/01-2018 в якій зазначено, що ОСОБА_4 неодноразово проникала на територію будинку за адресою: Запорізька область, Запорізький район, ОГСП «Мостобуд-5», вул. Дніпрова, буд. 15, де проживають малолітні діти з батьком, розбивала вікна, ліхтарі та намагалася проникнути до будинку ( а.с.91-92). Відповідь містить інформацію про те, що 2 січня 2018 ОСОБА_4, перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання, здійснила проникнення до будинку, де проживають малолітні діти та нанесла тілесні ушкодження старшій доньці Позивача ОСОБА_10

За зазначеним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000007 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 185 КК України, що підтверджується Витягом, наявним у матеріалах справи ( а.с.93).

У протоколі допиту малолітнього (неповнолітнього) свідка ОСОБА_5 від 09 січня 2018 року відображено, що мати постійно обмежує дитину, сварить та часто залишає одного вдома. При цьому, ніколи не годує та не виводить гуляти ( а.с.89-90).

З матеріалів справи вбачається, що в рамках вищезазначеного кримінального провадження відносно ОСОБА_4 проведено судово-психіатричну експертизу з метою визначення психічного стану відповідачки.

Так, у висновку судово-психіатричного експерта № 247 від 30.05.2018 року зазначено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, виявила та виявляє ознаки психічного розладу, поточний маніакальний синдром. Ступінь наявних порушень та період інкримінованих їй правопорушень, а саме з 02.01.2018 по 29.02.2018 була така, що позбавляє її здатності усвідомлювати фактичний характер своїх дій та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричний заклад зі звичайним спостереженням ( а.с.154-157).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 притягалася до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУаАП, хуліганство, що підтверджується наявною в матеріалах справи постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2018 року ( ЄУН 331/2894/18 ; провадження № 3/331/502/2018) ( а.с.137-138).

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що перебування дітей з ОСОБА_4суперечить інтересам дітей та створює загрозу для малолітніх дітей.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_11 суду пояснив, що він є племінником позивача та постійно ставав свідком скандалів в сімї. Зазначив про те, що причиною розірвання шлюбу стала неадекватна поведінка ОСОБА_4, яка проявлялася у скандалах та бійках. Діти були дуже раді коли дізналися, що будуть проживати з батьком. Данило постійно займається у секціях, ходить в хорошу розвиваючу школу. Батько для дітей нічого не шкодує.

Допитана в якості свідка ОСОБА_10 суду пояснила, що є старшою донькою позивача від іншого шлюбу. Досить тривалий час проживала разом з батьком та допомогала у вихованні дітей. ОСОБА_4 постійно конфліктувала та влаштовувала вдома істерики. За цим спостерігали малолітні діти, які недосипали, постійно плакали та були у стресовому стані. Наразі діти проживають з батьком, який матеріально забезпечує дітей, створює сприятливі та комфортні умови проживання. Незважаючи на те, що донька ОСОБА_7 ще зовсім маленька, батько прекрасно справляється з вихованням дітей.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_9 пояснив, що є зятем позивача. Будучи в гостях у ОСОБА_3, він неоднократно ставав свідком скандалів. Звернув увагу на те, що відповідачку по справі дратує навіть плач малолітньої ОСОБА_7. Дітям було страшно знаходитися та жити разом з матірю. Після того, як діти почали жити з батьком, їх стан значно покращився, ОСОБА_5 став більш енергійним, веселим та життєрадісним.

Позивач по справі також був допитаний у якості свідка і повідомив про обставини складних взаємостосунків з відповідачкою. Підтвердив той, факт що ОСОБА_4 страждає психічним захворюванням, а тому з огляду на свій психо - фізичний стан не може піклуватися про дітей. За весь період шлюбу відповідачка неодноразово проходила лікування в КУ «Обласній клінічній психіатричній лікарні» ЗОР. Проте, наразі стан її здоровя значно погіршився, а тому своєю поведінкою вона створює небезпеку для малолітніх дітей.

13 червня 2018 року під час допиту свідків ОСОБА_4 порушувала громадський порядок в залі судового засідання, поводила себе нестримано, агресивно, принижувала позивача, його представників та свідків. В результаті чого судом було прийнято рішення про застосування до відповідачки заходів процесуального примусу, а саме попередження та видалення із зали судового засідання.

З довідки приватного комплексу безперервної освіти «Школа «Ейдос» № 79/01 від 11.07.2018 вбачається, що за період проживання з батьком хлопчик ОСОБА_5 став більш спокійним, емоційний стан покращився. З ініціативи батька була проведена спільна сімейна сесія, в якій вони взяли участь разом з ОСОБА_5, основною метою роботи було складання загальних сімейних правил, поліпшення сімейної взаємодії. Батько цікавиться учбовою діяльністю дитини, приходив на індивідуальні зустрічі з учителями і на загальні батьківські збори ( а.с.184).

Питання щодо визначення місця проживання малолітніх дітей розглядалося органами опіки та піклування.

Органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівськомурайону прийнято рішення № 1353/01-20/02 від 27.07.2018 щодо можливості визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 з їх батьком ОСОБА_3 ( а.с.189-190).

Під час бесіди відділу по Олексанрівському району служби у справах дітей Запорізької міської ради з малолітнім ОСОБА_5, дитина розповіла, що під час проживання з матірю, вона залишала його вдома одного голодного, він часто пропускав заняття в навчальному закладі. Данило повідомив, що бажає проживати з батьком.

Згідно з пунктом 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода про обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пункту 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку. Статтею 12 цього ж Закону встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 150, частин першої, другої статті 155 СК України батьки зобов'язані поважати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Зокрема, у статті 141 СК України зазначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Нормою, викладеною у статті 51 Конституції України передбачено, що кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12.06.1998 р., який є чинним, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Вирішуючи питання про визначення місця проживання малолітній дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, суд приходить до висновку, що на даний момент відповідати інтересам дітей буде визначення місця їх проживання разом з батьком. При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дітей, суд виходить перш за все з найкращих інтересів дітей, які виражаються у забезпеченні розвитку дітей у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Таким чином, суд, оцінюючи зібрані у справі докази, приходить до висновку, що з урахуванням ставлення батька до виконання своїх батьківських обов'язків, вважає, що позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Судові витрати суд розподіляє у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, статтею 11 Закону України « Про охорону дитинства», частинами вісім, дев»ять статті 7, частинами першою, другою статті 161 СК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх дітей : ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 ( зареєстроване місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ІПН НОМЕР_1).

Стягнути з ОСОБА_4 ( зареєстроване місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 ( зареєстроване місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ІПН НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 640,00 грн. ( шістсот сорок гривень 00 копійок); витрати, пов»язані з витребуванням доказів в розмірі 320,00 грн. ( триста двадцять гривень 00 копійок), а всього 960,00 грн. ( дев»ятсот шістдесят гривень 00 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області в 30-денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення складено 09 серпня 2018 року.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя : Н.Г.Скользнєва

31.07.2018