Номер провадження: 22-ц/785/4780/18
Номер справи місцевого суду: 522/8414/14-ц
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Лопотан В.І.,

представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановив:

14 травня 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором, що складає 4 820 739, 04грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме нежиле приміщення під № 550, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 83,8 кв. м., шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5, за кредитним договором, що складає 4 820 739,04грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежиле приміщення під № 552, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 81,3 кв. м., шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором, що складає 4 820 739,04 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежиле приміщення під № 546, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 56,3 кв. м., шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Свої позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» обґрунтовував тим, що між Акціонерним інноваційним банком (далі - АКІБ) «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 був укладений договір №0, згідно якого банк надав кредитні кошти у розмірі 500 000 доларів США з розрахунку 13% річних, на строк з 17.06.2006 року до 19.06.2016 року (далі - Кредитний договір).

З метою зобов'язання умов вищезазначеного Кредитного договору 19.06.2006 року було укладено договір іпотеки між банком та ОСОБА_7, відповідно до умов якого він передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення № 550, розташоване за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 83,8 кв.м.; нежитлове приміщення № 552, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 81,3 кв.м.; нежитлове приміщення № 549, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 36,9 кв.м.; нежитлове приміщення № 546, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 56,3 кв.м.

На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником усіх прав та зобов'язань АКІБ «УкрСиббанк».

08.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» уклало договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитом на користь ПАТ «Дельта Банк».

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_5 були задоволені.

В рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 4820739,04грн. за Кредитним договором № 0 від 17.06.2006 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме:

- нежиле приміщення під № 550, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 83,8 кв. м., шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження;

- нежиле приміщення під № 552, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 81,3 кв. м., шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження;

- нежиле приміщення під № 546, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 56,3 кв. м., шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

16 січня 2018 року Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області) звернувся до суду з заявою про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Заявник мотивував вимоги тим, що у відділі на виконанні знаходиться виконавчий лист № 522/8414/14-ц, виданий Приморським районним судом м. Одеси 24.09.2014 року про звернення стягнення на вищевказані предмети іпотеки, шляхом продажу предметів іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Однак, боржник рішення суду самостійно не виконує, право власності на об'єкт нерухомості, а саме: нежиле приміщення під № 550, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, загальною площею 83,8 кв.м, в установленому законом порядку за ним не зареєстровано, що унеможливлює звернення стягнення для погашення заборгованості перед стягувачем.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2018 року заяву ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку - задоволено. В порядку виконання виконавчого листа № 522/8414/14ц, виданого Приморським районним судом м. Одеси 24.09.2014 року, наданий дозвіл державним виконавцям ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області на звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_5, а саме: нежиле приміщення під № 550, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, загальною площею 83,8 кв.м., право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку за боржником.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2014 року, в частині звернення стягнення на нежилі приміщення під №550, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 і ухвалити нове рішення в цій частині - про відмову у задоволенні позову.

Крім того ОСОБА_3 ставить питання про скасування ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2018 року і прийняти постанову про направлення питання щодо розгляду заяви ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області на новий розгляд до Приморського районного суду м.Одеси, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.08.2014 року та ухвала цього ж суду від 25.01.2018 року у справі № 522/8414/14-ц безпосередньо стосується інтересів та прав апелянта - ОСОБА_3, оскільки стосується прав на майно, власником якого є ОСОБА_3, чим останньому завдається шкоди, що виражається у несприятливих для нього наслідках втрати майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11- рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац 3 підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

За правовою позицією, висловленою Конституційним Судом України у Рішенні від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010, положення пункту 8 частини третьої статті 129 КонституціїУкраїни слід розуміти так, що у цивільному процесі апеляційному оскарженню підлягають ухвали за винятком випадків, коли таке оскарження заборонено законом (абзац 7 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини).

Окрім цього, Конституційний Суд України у Рішенні від 25 квітня 2012 року № 11- рп/2012 дійшов до висновку, що право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов'язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129) (абзац 1 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини).

Право доступу до суду апеляційної інстанції, у тому числі, для оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.08.2014 року та ухвали цього ж суду від 25.01.2018 року, є невід'ємною частиною права на справедливий судовий розгляд, гарантовано Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод з метою перевірки законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції.

Саме з цих підстав, було відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.08.2014 року та на ухвалу цього ж суду від 25.01.2018 року.

Так, як вбачається з матеріалів справи, апелянт ОСОБА_3 є власником нежилого приміщення №550, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (далі - нежиле приміщення № 550), набутого на підставі договору купівлі - продажу від 27.06.2008 року, посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Савченко C.B., та зареєстрованого в реєстрі за № 3036, за умовами якого ОСОБА_9 продав, а ОСОБА_3 купив вказане нежиле приміщення (т.1, а.с.159).

ОСОБА_3 набув вказане нежиле приміщення № 550 за рахунок кредитних коштів, отриманих від ПАТ «УкрСиббанк», згідно кредитного договору № 0 від 27.06.2008 року, та передав вказане приміщення в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк», згідно договору іпотеки від 27.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко C.B., та зареєстрованого в реєстрі за № 3040.

В свою чергу, продавцю ОСОБА_9 вказане вище нежиле приміщення № 550 належало на підставі договору купівлі - продажу від 29.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Карімовою Л.М., та зареєстрованого в реєстрі за № 583, за умовами якого ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_9 купив нежиле приміщення № 550 (т.1, а.с. 131).

Зазначені обставини стали можливими, виходячи з наступного.

Так, як вбачається із договору іпотеки нерухомого майна, нежиле приміщення № 550 перебувало в іпотеці АТ «УкрСиббанк», що підтверджується договором іпотеки (т.2, а.с.40-43).

Разом з тим, з 16.08.2007 року вказане нерухоме майно було виключено із заборон у зв'язку з відсутністю у ОСОБА_5 боргу перед ПАТ «УкрСиббанк», що підтверджується відповідною довідкою № 938 від 16.08.2007 року (т.2, а.с.87), а також Витягом про реєстрацію у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (реєстрація вилучення запису) (т.2, а.с.91).

У зв'язку з цим, заборону на відчуження нежитлового приміщення № 550 було скасовано, що давало підстави ОСОБА_5 здійснити відчуження вказаного нежилого приміщення на підставі договору купівлі-продажу на ім'я ОСОБА_9 (т.1, а.с.131).

В подальшому, ОСОБА_9 здійснив відчуження вказаного нежилого приміщення на ім'я ОСОБА_3, про що йшлося вище, та у зв'язку з чим нежиле приміщенні № 550 не перебувало в іпотеці.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що на нежиле приміщення під №550, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить апелянту ОСОБА_3 у встановленому законом порядку, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.08.2014 року у справі 522/8414/14-ц та ухвала суду у цій справі від 25.01.2018 року, якими звернуто стягнення на вказане майно, є незаконними і безпосередньо стосуються інтересів ОСОБА_3, оскільки стосується прав на майно, власником якого він був на час розгляду справи.

Зазначені обставини повністю підтверджуються письмовими доказами, які були надані колегії суддів згідно ухвали про витребування доказів у справі (т.2, а.с.8-11, 40-124).

Окрім того, згідно позову банк посилався на укладений 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитами та акт прийому - передачі документації (т.1, а.с. 47-66). Згідно доводів банку, вказані документи підтверджують перехід прав вимоги за кредитним договором та договорами іпотеки, які були укладені між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5, у тому числі на нежиле приміщення № 550.

Однак, вказане нежитлове приміщення не могло бути предметом іпотеки і стосовно нього не могли бути передані права вимоги за договором іпотеки, оскільки станом на 08.12.2011 року нежитлове приміщення № 550 не перебувало в іпотеці ПАТ «УкрСиббанк», а належало заявнику апеляційної скарги ОСОБА_3, , згідно договору купівлі - продажу від 27.06.2008 року, посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Савченко C.B.Ю, та зареєстрованого в реєстрі за № 3036, про що вказано вище.

Проте, суд першої інстанції не дослідив фактичних обставин справи, не встановив прав банку як іпотекодержателя на нежиле приміщення № 550, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про необхідність звернення стягнення на нежиле приміщення № 550, в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_5

Щодо незаконності ухвали Приморського суду м. Одеси від 25.01.2018 року, якою надано дозвіл на звернення стягнення на нежиле приміщення № 550.

Постановляючи ухвалу від 25.01.2018 року про задоволення заяви відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області та надаючи дозвіл на звернення стягнення на нежиле приміщення № 550, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку за боржником - ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із того, що нежиле приміщення № 550 належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі - продажу від 17.06.2006 року, та судове рішення є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об'єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з'ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Частина 4 вказаної статті передбачає, що після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об'єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстр)' у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об'єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що нежиле приміщення під №550, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить апелянту ОСОБА_3 у встановленому законом порядку, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.08.2014 року у справі 522/8414/14-ц та ухвала суду у цій справі від 25.01.2018 року, якими звернуто стягнення на вказане майно, є незаконним і безпосередньо стосується інтересів ОСОБА_3, оскільки стосується прав на майно, власником якого він був на час розгляду справи.

Зазначених обставин судом першої інстанції не було враховано, що призвело до постановлення незаконної і необгрунтованої ухвали суду про звернення стягнення на нежиле приміщення № 550, яке не належало боржнику ОСОБА_5, а навпаки належало особі, яка не має відношення до даного спору - заявника апеляційної скарги - ОСОБА_3 (т.1, а.с.172-174).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її спростовують, оскільки ухвалу постановлено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржувану ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому, колегія суддів зазначає, що при новому розгляді справи суду належить врахувати зазначені обставини і вирішити спір за заявою Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, за участю учасників справи та постановити законне і обгрунтоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 379, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2018 року скасувати і направити справу за заявою Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25.07.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра