АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1125/18Головуючий по 1 інстанції - Троян Т.Є.
Категорія: 30 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Фетісова Т.Л., Карпенко О.В.

за участю секретаря Наконечної М.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

відповідач - ОСОБА_4;

особа, що подає апеляційну скаргу - позивач ОСОБА_3

розглянувши у м. Черкаси у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 травня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Троян Т.Є. 17 травня 2018 року о 14 год. 15 хв. у залі судових засідань Соснівського районного суду м. Черкаси у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової і моральної шкоди,-:

в с т а н о в и в :

23 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування майнової і моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_3 в обґрунтування позовних вимог вказав, що згідно договору оренди від 02 червня 2017 року, відповідач ОСОБА_4 взяла у найм будинок за адресою АДРЕСА_1, який належить позивачу.

Згідно умов договору оренди, а саме п.7.1 відповідальність за пошкодження об'єкта оренди несе орендар. У п.6.1.2 договору вказано, що орендар здійснює за власний рахунок профілактичне обслуговування та поточний ремонт майна, що орендується.

Позивач вказує, що за час мешкання у будинку за три з половиною місяці, тобто до 16 вересня 2017 року відповідач ОСОБА_4 не сплатила за комунальні послуги 1893 грн., заборгувала за оренду будинку 2346 грн., а також внаслідок недбалого ставлення до майна та пошкодження майна завдала збитків позивачу на загальну суму 10850 грн.

Позивач ОСОБА_3 посилається, що оскільки акт приймання-передачі квартири орендар укладати відмовилась, то він вимушений був самостійно скласти акт пошкодження майна від 26 жовтня 2017 року в присутності свідків. Також внаслідок протиправних дій наймача, які полягають у пошкодженні приміщення квартири : зірвано вхідні двері, зламано кабінку душа, пральну машинку, телевізор, автоматику насосної станції, крісло, затоптана ковдра, що не дає можливості позивачу укласти договір найму з іншими орендарями. В зв'язку з чим, позивачу заподіяні збитки у вигляді недотриманого доходу (упущена вигода) в сумі 4800 грн., які б він отримав, здаючи житло в оренду. Загальна сума збитків складає 19 889,00 грн. згідно розрахунків позивача.

Крім того, позивач вказує, що протиправними діями ОСОБА_4, позивачу ОСОБА_3 заподіяно моральну шкоду, яку позивач оцінує у розмірі 3000 грн.

Тому позивач ОСОБА_3 звернувся до суду та просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в сумі 10850 грн., несплачені комунальні послуги в сумі 1893 грн., орендну плату в сумі 2346 грн., моральну шкоду в сумі 3000,00 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової і моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржив рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. Він вважає рішення суду першої інстанції незаконним, тому ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, і рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржуване рішення, неповно з'ясував всі обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення виниклого спору по суті. Також вказує, що суд першої інстанції не виконав покладені на суд функції охорони і захисту прав наймодавця за договором по закону , та по охороні його майна. ОСОБА_3 вказує, що судом не наведені обґрунтування про відсутність підстав для стягнення заборгованості за комунальні послуги, та суд не надав належної уваги наявним в матеріалах справи доказам та розрахункам. ОСОБА_3 просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 травня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його вимоги.

26 червня 2018 року на адресу апеляційного суду Черкаської області від відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу. У відзиві ОСОБА_4 зазначає, що рішення суд першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, повним з`ясуванням обставин справи, тому вважає, що доводи апеляційної скарги безпідставні. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 травня 2018 року залишити без змін.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Тому справа підлягає розгляду апеляційним судом Черкаської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням, але без виклику сторін.

Згідно до вимог ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

При цьому, за загальним правилом встановленим вказаною нормою права, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Згідно до вимог ст.128 ЦПК України вбачається, що суд лише повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, а не викликає до судового засідання, якщо їх явка є не обов'язковою.

На підставі викладеного, розгляд даної справи проводиться судом апеляційної інстанції за загальним правилом, встановленим чинним процесуальним законом України з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання, але без виклику до судового засідання, оскільки їх явка є не обов'язковою.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.

Вирішуючи спір, та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог позивача, та відсутності в матеріалах справи належних, допустимих та достовірних доказів, які б давали підстави для задоволення позовних вимог. Суд послався в рішенні, що акт приймання - передачі квартири в оренду та акт повернення квартири, як передбачено умовами договору оренди, не був оформлений належним чином, неможливо встановити період, на який винаймалося житло. Суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявність в орендованому житлі майна, збитки за пошкодження якого позивач просить стягнути з відповідача. Позивачем не було надано суду доказів належному майна саме позивачу, технічних паспортів на техніку, чеків за сплату послуг по відновленню пошкодженого майна . Судом також вказано в рішенні, що в матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи, що підтверджують власність позивача, відсутні докази та межі повноважень сусідів, які перевіряли та складали документи від імені позивача. Тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає висновки такими, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 05.06.2017 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір оренди житлового приміщення АДРЕСА_1 (а. с.5).

За умовами договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування житлове приміщення на строк три місяці.

Розмір орендної плати складає 1600 грн. за місяць без урахування комунальних послуг. Орендна плата сплачується орендарем щомісячно готівкою першого числа кожного наступного місяця.

Порядок передачі та повернення квартири визначений у розділі 5, 8 договору та оформляється актами приймання - передачі.

Згідно до п.6.3 орендодавець має право 1 раз на місяць перевіряти порядок використання майна, що орендується у відповідності до умов даного договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Частина 3 ст. 815 ЦК України зобов'язує наймача своєчасно вносити плату за житло та комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 820 ЦК України розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла.

Згідно ч.1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором.

Апеляційний суд, досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, приймає до уваги, що представником орендодавця не був складений акт здачі-приймання будинку на момент підписання договору оренди, передбачений п.5.2 розділу 5 договору оренди квартири у приватної особи від 05.06.2017 року.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, який дійшов вірного висновку, що оскільки акт приймання-передачі квартири в оренду та акт повернення квартири, як це передбачено умовами договору оренди між сторонами не був складений, та оформлений належним чином, то неможливо встановити період, за який відповідач винаймала житлове приміщення, а відповідно перевірити наявність боргу за проживання відповідача.

Також апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позивачем ОСОБА_3 не доведено наявність в орендованому житлі завданих збитків майну позивача, оскільки в матеріалах справи відсутні докази приймання вказаного майна відповідачем, відсутні докази його наявності в житловому приміщенні та належності саме позивачу, а не іншим особам.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до п.6.3.1 договору позивач не був позбавлений права перевіряти схоронність майна та фіксувати його стан та пошкодження, однак він своїм правом не скористався.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем ОСОБА_3 не доведено, і не надано суду підтвердження належності даного майна саме позивачу, а саме: технічних паспортів на техніку, чеків про сплату послуг по відновленню пошкодженого майна, вартості даного майна, тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача в цій частині.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем ОСОБА_3 не надані правовстановлюючі документи, на підставі яких позивач є власником, та має право володіння, розпорядження, користування даним будинком. Відсутні докази та межі повноважень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які перевіряли, складали та оформлювали документи від імені орендодавця ОСОБА_3, так як відсутні підтверджуючі їх повноваження документи, видані їм позивачем на певні дії від імені ОСОБА_3

Тому апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для задоволення доводів апеляційної скарги щодо заявлених ним вимог про сплату комунальних послуг, заподіяних битків пошкодженням майна позивача, суми не отриманого доходу ( упущеної вигоди ) на загальну суму 19889 грн. згідно підрахунків позивача, яким не доведено належними та допустимими доказами заподіяння саме таких збитків відповідачем.

Також апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди в сумі 3000 грн., виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини.

Суд першої інстанції правильно встановив , пославшись, що оскільки правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі зобов`язальних правовідносин, а саме правовідносини виникли на підставі договору оренди житлового приміщення, а не з правовідносин із спричинення шкоди, та, враховуючи той факт, що договором оренди, укладеним між сторонами, не передбачалось сторонами, що у випадку невиконання, чи неналежного виконання сторонами, взятих на себе обов`язків за договором, вони повинні відшкодувати іншій стороні моральну шкоду. Отже, за вказаних обставин, підстав для відшкодування моральної шкоди апеляційний суд, як і суд першої інстанції не вбачає.

З огляду на вище викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3, оскільки доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції, оскільки вони повністю повторюють вимоги позивача, викладені у позовній заяві, та вказаним доводам дана належна оцінка судом, а особою, яка оскаржує рішення суду, висновки суду першої інстанції не спростовуються.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У ст. 77 ЦПК України вказано, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Апеляційний суд, оцінюючи надані сторонами докази, як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, вважає, що відсутні підстави для задоволення доводів апеляційної скарги та вимог щодо скасування рішення суду і ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Інших доводів, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції , апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів апеляційного суду не вбачає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб'єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення .

Керуючись ст.ст. 258, 367, 368, 374,375 , 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової і моральної шкоди - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв'язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції віднести за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору як інвалід 2 групи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законом.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Фетісова Т.Л.

Карпенко О.В.