Провадження №2/748/390/18
Єдиний унікальний № 748/756/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" липня 2018 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Олещенко В.І.,

при секретарі Авраменко Ю.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідачів ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання частини рухомого майна спільною власністю подружжя та частини - особистою приватною власністю, визнання права власності на рухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить встановити факт проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 30 грудня 1999 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року; визнати 1/2 частину мінітрактора марки «Сінтай-200», рік випуску 2007, реєстраційний № НОМЕР_1, заводський номер НОМЕР_2, придбаного у період шлюбу з ОСОБА_6 особистою приватною власністю ОСОБА_1 та визнати за нею право власності на 1/2 частину мінітрактора марки «Сінтай-200»; визнати 1/2 частину міні трактора марки «Сінтай-200», рік випуску 2007, реєстраційний № НОМЕР_1, заводський номер НОМЕР_2, об'єктом спільної сумісною власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6 та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину мінітрактора марки «Сінтай-200». В обгрунтування позову зазначено, що під час спільного проживання позивачки із ОСОБА_6 був придбаний мінітрактор марки «Сінтай-200» частково за її особисті кошти і частково за спільні кошти з чоловіком. Оскільки транспортний засіб був зареєстрований за ОСОБА_6, з котрим шлюб зареєстрований не був, після його смерті вона позбавлена можливості у позасудовому порядку оформити право власності на себе.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити з вказаниї у ньому підстав.

Позивачка зазначила, що з покійним ОСОБА_6 вони проживали разом однією сім"єю з 1997 року. У 1999 році він розлучився з попередньою дружиною і матір"ю відповідачів. У 2000 році ОСОБА_6 зареєстрував своє місце проживання у її будинку. З тих пір по день смерті вони з покійним проживали разом, вели спільне господарство. З чоловіком у них були корови, свині, курі. Разом вони обробляли городи. Бюджет у них також був спільний. Вони продавали молочні продукти. Трактор був куплений за кошти, що вони з покійним накопили та за особисті її кошти, що дісталися після сметрі матері. Коли ОСОБА_6 лежав у лікарні, вона за ним доглядала. Хоронила також його вона за власні кошти.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представник заперечували проти позову та просили відмовити у його задоволенні.

При цьому відповідачі зазначили, що дійсно їх батько ОСОБА_6 з позивачкою проживав з кінця дев"яностих років, але мешкав він там як квартирант, а не як член сім"ї. Іноді він приходив та мешкав у колишньої дружини (їхньої матері). З позивачкою спільного побуту у батька не було. Вони рідко бачилися з батьком, позивачка була проти їх спілкування. З приводу трактора батько говорив їм, що він купив за власні кошти. Коли батько помер, то вони не знали про це, тому похованням займалася позивачка за власні кошти.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6 (а.с.13)

Згідно довідок Новобілоуської сільської ради на день смерті ОСОБА_6 був зареєстрований та проживав в будинку ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1. За цією ж адресою ОСОБА_6 був зареєстрований та проживав з 30 серпня 2000 року по 7 липня 2012 року та з 6 жовтня 2012 року по день смерті. (а.с.14, 15)

У судовому засіданні були допитані в якості свідків односельчани сторін.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона добре знає позивачку та покійного ОСОБА_6 Останній раніше працював з її чоловіком. Вона неодноразово була у позивачки в гостях. ОСОБА_1 жила разом з ОСОБА_6 з 1997 року як чоловік та дружина. У них було спільне господарство, худоба. ОСОБА_6 випасав корову позивачки.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що проживає по сусідству з будинком позивачки. ОСОБА_6 він постійно зустрічав на вулиці. У 2007-2008 роках він допомагав ОСОБА_6 ставити віконні рами в будинку позивачки. Неодноразово купував у них молоко. Вони жили сім"єю. Він бачив, як позивачка з покійним чоловіком обробляли разом город, їздили на тракторі.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона також є сусідкою позивачки. Із ОСОБА_6 у них були сімейні відносини, спільний побут. Вони разом ходили на свята, весілля. ОСОБА_6 роповідав, як позивачка піклувалася про нього в лікарні. Вони займалися продажем молока, обробляли городи.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він є братом позивачки. ОСОБА_6 він добре знав з тих пір, як той переїхав жити до сестри. Це був кінець 90-х років. Він був господарем в будинку сестри. Вони часто спілкувалися. Трактор купували частково за кошти сестри, що залишилися їй після смерті їх матері, а частину вони із ОСОБА_6 накопили. Коли останній помер, то похованням займалися вони з сестрою за її кошти.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що у 2006 році він придбав квартиру по АДРЕСА_2 по сусідству з квартирою, де раніше мешкав ОСОБА_6 з колишньою дружиною. Поки він робив в квартирі ремонт, ОСОБА_6 йому допомагав привезти пісок на тракторі. За цією адресою покійного він бачив не часто, але він там бував. Близько трьох років тому ОСОБА_6 ремонтував в тій квартирі каналізацію та сарай. ОСОБА_6 говорив йому, що жив з іншою жінкою, але з ким він не знає.

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 суду пояснили, що вони особисто про відносини позивачки із ОСОБА_6 нічого не знають. Зі слів односельчан чули, що ОСОБА_6 жив то у колишньої дружини, то у ОСОБА_1

За приписами ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

За приписами ч.ч. 3, 4 ст. 4 СК України, кожна особа має право на проживання в сім'ї та на повагу до свого сімейного життя.

При цьому, згідно рекомендацій п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11 роз'яснено, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

До того ж Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї») визначено таку обов'язкову ознаку члена сім'ї, як ведення спільного господарства.

Судом встановлено, що позивачка та ОСОБА_6 не перебували в зареєстрованому шлюбі.

Допитані в судовому засіданні як свідки відповідачі по справі не заперечували, що їх батько тривалий час мешкав з позивачкою, але зазначили, що він жив як квартирант і своєю працею сплачував позивачці за проживання у неї.

Разом з тим, з наведеної вище інформації Новобілоуської сільської ради та пояснень сусідів позивача ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та її брата ОСОБА_10 встановлено, що з 30 серпня 2000 року до 7 липня 2012 року та з 6 жовтня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року позивачка та ОСОБА_6 спільно проживали в будинку АДРЕСА_1 майже 17 років, були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство, спільними зусиллями здійснювали ремонт в оселі, обробляли город, випасали худобу тощо.

Наведене свідчить, що в цей період між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

На даний факт також вказує і те, що саме позивачка займалася похованням ОСОБА_6, взявши на себе всі витрати по похованню, що не заперечувалося відповідачами у судовому засіданні. (а.с.142, 143)

Відповідачі не бували у батька по місцю проживання з позивачкою, а тому не могли бачити, які у них були відносини.

Свідок ОСОБА_11 однозначно не знає, де проживав ОСОБА_6 Він іноді його бачив і близько 3 років тому ОСОБА_6 ремонтував в тій квартирі каналізацію та сарай.

Як встановлено судом, в період з 7 липня по 6 жовтня 2012 року ОСОБА_6 дійсно знімався з реєстрації з будинку позивачки і в цей час був зареєстрований і проживав по АДРЕСА_2.

Як пояснила позивачка, в цей період вони з покійним посварилися і розійшлися. Але згодом помирилися і той прийшов до неї жити та вона його знову зареєструвала у своєму будинку.

Відповідно до положень ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За таких обставин, суд вважає доведеним факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 із ОСОБА_6 з 30 серпня 2000 року до 7 липня 2012 року та з 6 жовтня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Положеннями ст. 74 Сімейного кодексу України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно договору купівлі-продажу від 19 листопада 2007 року ОСОБА_6 придбав мінітрактор марки «Сінтай-200», рік випуску 2007, реєстраційний № НОМЕР_1. (а.с.10-12)

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 до 2006 року працював слюсарем та з 24 червня 2006 року отримував пенсію за віком. (а.с.91-95, 106-207)

Як зазначала позивачка, що підтвердили і свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, разом із ОСОБА_6 вони займалися продажем молочної продукції. У 2007 році позивачці видавалася довідка про право фізичної особи на отримання доходу від податкового агента без утримання податку по 02 січня 2010 року. (а.с.172)

Тобто, спірний мінітрактор набутий в результаті спільної праці позивачки та ОСОБА_6 та за спільні грошові кошти.

Суд не приймає до уваги твердження позивачки та її брата про те, що більша частина суми за купівлю трактора була витрачена за рахунок особистих коштів позивачки, оскільки жодного належного доказу існування таких коштів у позивачки суду надано не було.

За таких обставин, вимога про визнання 1/2 частини мінітрактора марки «Сінтай-200» особистою приватною власністю ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Суд не бере до уваги посилання відповідачів та їх представника про те, що спірний транспортний засіб був куплений за особисті кошти ОСОБА_6, оскільки наявність у останнього необхідної суми коштів для купівлі трактора не підтверджена жодним доказом.

Також не заслуговують на увагу і посилання представника відповідачів щодо пропуску позивачем строків позовної давності, оскільки, як встановлено судом, ОСОБА_1 із ОСОБА_6 проживали однією сім"єю до смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а тому у позивачки не було підстав для поділу спільно нажитого майна подружжя, з урахуванням чого строк позовної давності розпочався з листопада 2017 року та на момент подачі позовної заяви не є пропущеним.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 знайшли своє часткове доведення в судовому засіданні, є в цій частині такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково з викладених вище підстав.

При цьому, у позовній заяві позивачка ставить питання про визнання за нею права власності на мінітрактор марки «Сінтай-200», у тому числі на 1/2 частину, як особисту приватну власність, та 1/2 частину, як спільну сумісну власність подружжя. Тобто в даному випадку предметом позову в цій частині є мінітрактор марки «Сінтай-200». Тому суд не вважає виходом за межі позовних вимог, зазначивши, що спірний транспортний засіб вцілому є об"єктом спільної сумісної власністі подружжя.

Керуючись ст.ст. 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання частини рухомого майна спільною власністю подружжя та частини - особистою приватною власністю, визнання права власності на рухоме майно - задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, однією сім"єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу із ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, з 30 серпня 2000 року до 7 липня 2012 року та з 6 жовтня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнати мінітрактор марки «Сінтай-200», рік випуску 2007, реєстраційний № НОМЕР_1, заводський номер НОМЕР_2, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину мінітрактора марки «Сінтай-200», рік випуску 2007, реєстраційний № НОМЕР_1, заводський номер НОМЕР_2.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі, якщо повне рішення не було вручено в день його проголошення учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 2 серпня 2018 року.

Суддя В.І. Олещенко