Постанова

Іменем України

11 липня 2018 року

м. Київ

справа № 398/790/15-ц

провадження № 61- 4578св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 нарішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Авраменко Т. М., Кіселика С. А., Франко В. А.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі -

ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 20 червня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії, відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 210 тис. доларів США з відсотковою ставкою 14% з кінцевим терміном погашення заборгованості 19 червня 2018 року. На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між

ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, відповідно до якого позичальник передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1. У зв'язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору банк звернувся до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису з метою звернення стягнення на заставне майно. Виконавчий напис від 20 квітня 2010 року пред'явлено до відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, на підставі якого відкрито виконавче провадження та 30 серпня 2010 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження. 22 серпня 2012 року здійснено опис майна. У вересні 2014 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану у зв'язку з відсутністю інформації щодо нерухомого майна. Виконавчий напис нотаріуса не виконано.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором не виконав, ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути заборгованість за кредитним договором, яка станом на 06 серпня 2014 року становить 5 026 705,40 грн, що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 202 913,95 доларів США, що еквівалентно 2 495 352,77 грн), суми заборгованості за відсотками - 166 125,49 доларів США, що еквівалентно 2 042 943,31 грн, пені за несвоєчасне повернення кредиту - 16 828,19 доларів США, що еквівалентно 206 946,20 грн, пені за несвоєчасне повернення відсотків-

22 887,66 доларів США, що еквівалентно 281 463,12 грн.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 22 червня 2016 року у складі судді Ковальової О. Б. у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк», суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 належним чином не виконав умови кредитного договору, чим порушив права позивача. Однак,

ПАТ «Укрсоцбанк» пропустив строк позовної давності, про застосування якої заявив ОСОБА_2

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 вересня

2016 року рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 червня 2016 року скасовано. Позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. Стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» з

ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 20 червня

2008 року станом на 06 серпня 2014 року у розмірі 2 043 352,70 грн, яка складається з заборгованості за відсотками у розмірі 1 888 085,70 грн та пені у розмірі 155 267,95 грн. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Скасовуючи рішення районного суду та задовольняючи частково позов

ПАТ «Укрсоцбанк» апеляційний суд погодився з його висновком про відмову у задоволенні позову щодо стягнення тіла кредиту та пені на тіло кредиту у зв'язку із пропуском строку позовної давності, однак зазначив, що кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, тому проценти за кредитом та пеня за процентами підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності перед пред'явленням позову. При цьому суд посилався на правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15.

У травні 2016 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення районного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанціїне встановив належним чином обставин справи, не прийняв до уваги те, що ПАТ «Укрсоцбанк» пропущено строк позовної давності, оскільки 15 липня 2009 року банк направив відповідачу вимогу про повне дострокове погашення заборгованості, яку ОСОБА_2 отримав 20 липня 2009 року, що є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює початок перебігу позовної давності як до основних, так і до додаткових вимог.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

27 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте вказаним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 20 червня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено договір відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 210 тис. доларів США, зі сплатою 14 % річних за користування кредитом, а також з погашенням кредиту до 26 числа кожного місяця відповідності до графіку погашення кредиту, викладеного у пункті 1.1.1 договору кредиту, з кінцевим терміном повернення кредиту до 19 червня 2018 року.

Згідно заяви на видачу готівки від 20 червня 2008 року ОСОБА_2 отримав кошти у розмірі 210 тис. доларів США, що еквівалентно

1 019 025 грн.

20 червня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, за умовами якого остання, з метою забезпечення виконання ОСОБА_2 кредитного договору

від 20 червня 2008 року, передала в іпотеку банку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, яка належала їй на праві власності.

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису на іпотечному договорі, з метою звернення стягнення на заставне майно. Виконавчий напис від 20 квітня 2010 року було пред'явлено до виконання до відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві та відкрито виконавчого провадження. Постановою від 01 вересня 2014 року виконавчий документ повернуто ПАТ «Укрсоцбанк» у зв'язку з відсутністю інформації щодо нерухомого майна, яке належить ОСОБА_4

Відповідно до розрахунку, наданого ПАТ «Укрсоцбанк» станом на 06 серпня

2014 року у ОСОБА_2 утворилася заборгованість у розмірі

408 755,29 доларів США, що в еквівалентно 5 026 705,40 грн, із них:

202 913,95 доларів США - заборгованість за кредитом, 166 125,49 доларів США - заборгованість по відсоткам, 16 828,19 доларів США - заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту,

22 887,66 доларів США - заборгованості по пені за несвоєчасне повернення відсотків.

Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

З урахуванням викладеного право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки.

Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом.

Якщо позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені.Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.

У порушення норм статей 212-214, 303 ЦПК України 2004 року апеляційний суд, не визначившись із характером спірних правовідносин та нормою права, яка їх регулює, на зазначене уваги не звернув, не дослідив доказів та не встановив обставин справи що мають значення для правильного вирішення справи.

Зокрема, не перевірив доводів та доказів, на які посилався ОСОБА_2 про те, що вимогою від 15 липня 2009 року про дострокове погашення заборгованості було змінено строк виконання зобов'язання. Суд не встановив, чого ця вимога стосувалася, поточної заборгованості за кредитом чи повного погашення кредиту. При цьому важливим є встановлення того, чи була ця вимога у цій справі, чи стосується видачі виконавчого напису.

Крім того, апеляційний суд послався на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 02 грудня 2015 року у справі

№ 6-249цс15. Проте Велика Палата Верховного Суду у постанові

від 28 березня 2018 року № 14-10цс18 від нього відступила і при новому розгляді справи суду слід врахувати її висновки і мотиви щодо застосування норм права (частини четвертої статті 263 ЦК України).

Отже, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову ПАТ «Укрсоцбанк».

Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк