У Х В А Л А

Іменем України

19 липня 2018 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді : Галась І.А.

при секретарі - Дмитрієвій А.А.

за участі: відповідача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

18 липня 2018 року через канцелярію Деснянського районного суду м. Києва відповідачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 подано заяву про забезпечення позову.

Своє клопотання відповідачі обґрунтували тим, що у провадженні Деснянського районного суду м. Києва знаходиться справа № 754/10944/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Підставою стягнення заборгованості за основною справою є порушення умов договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 10-29/3686 від 26.06.2007 (надалі - кредитний договір), укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1.

В якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір №02-10/2258 від 26.06.2007, згідно якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 69,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Окрім цього, зобов'язання за кредитним договором також забезпечено порукою відповідно до договору поруки №02-10/2260 між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов'язується перед ПАТ «Укрсоцбанк» у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором.

Не погоджуючись з вимогами ПАТ «Укрсоцбанк» та вважаючи зобов'язання за кредитним договором припиненими, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до ПАТ «Укрсоцбанк» зустрічний позов про припинення зобов'язань за кредитним договором, договором поруки та іпотечним договором.

Проте, нещодавні активні дії ПАТ «Укрсоцбанк» ставлять під загрозу виконання рішення суду як за результатами розгляду первісного, так і зустрічного позовів.

Відповідно до пункту 6.2 іпотечного договору, усі правочини «за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур'єром, телеграфом або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення зв'язку одержувача».

Не зважаючи на судове провадження за основною справою та ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» і в порушення п.6.2 іпотечного договору ПАТ «Укрсоцбанк» залишив в дверях квартири ОСОБА_1 листівку: ВИМОГА (В ПОРЯДКУ СТ.35 ЗАКОНУ УКРАЇНИ «ПРО ІПОТЕКУ»), в якій представник ПАТ «Укрсоцбанк» Плачинда К.О. попередив ОСОБА_1 про те, що з 17.06.2018 по 30.06.2018 предмет іпотеки буде перереєстровано за ПАТ «Укрсоцбанк» та реалізовано від імені ПАТ «Укрсоцбанк» «третім особам за ринковою вартістю, а щодо осіб, які прописані у квартирі розпочнеться процедура виселення».

Очевидно, що звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку позасудового врегулювання спору ПАТ «Укрсоцбанк» повністю унеможливить виконання рішення суду за зустрічним позовом в частині припинення зобов'язань за іпотечним договором.

На підставі викладеного просили суд, забезпечити позов шляхом накладення арешту на предмет іпотеки, а саме:

?на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1;

?заборонити позивачу - ПАТ «Укрсоцбанк» у будь - який спосіб відчужувати, передавати у володіння та/або користування нерухоме майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1;

?заборонити органам та суб'єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам вчиняти дії, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та державну реєстрацію обтяжень речових прав на майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні відповідачі, представник відповідача підтримали заяву про забезпечення позову в повному обсязі з підстав наведених в ній, просили заяву задовольнити.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» до судового засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлено своєчасно та належним чином. Причини неявки суду невідомі.

Суд, вислухавши пояснення сторони відповідача, розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заявника, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26 .09.2016 р. відкрито провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 10-29/3686 від 26.06.2007 року в розмірі 281595,82 долари США. Ціна позову 6 985 166,51 гривня.

23.05.2018 р. до суду відповідачами у справі подано зустрічний позов, в якому позивачі за зустрічним позовом просили: припинити зобов'язання між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_2 за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 10-29/3686 від 26.06.2007 року, припинити зобов'язання між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_2 за договором поруки № 02-10/2260 від 26.06.2007 року; припинити зобов'язання між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_2 за договором іпотеки № 02-10/2258 від 26.06.2007 року. Питання прийняття зустрічного позову судом не вирішувалась.

Суд, дослідивши матеріали заяви та цивільної справи, вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з урахуванням наступного.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до п.1, ч.1, ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При задоволені заяви про забезпечення позову, суд повинен також врахувати практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.1 закону «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права та обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобовязанням).

Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Частиною 5 ст.3 закону «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.4 ст.631 ЦК).

Статтею 23 закону «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

З огляду на викладене, суд вважає, що заяву відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 слід задовольнити, оскільки вимоги вказаної заяви є обґрунтованими, співмірними із заявленими позовними вимогами, з матеріалів справи вбачається наявність спору про право власності на вказану квартиру, що є підставою для забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначену квартиру.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.149-153,260,353 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Заяву про забезпечення позову задовольнити.

В порядку забезпечення позову накласти арешт на предмет іпотеки (Іпотечний договір №02-10/2258 від 26.06.2007 р.), а саме:

?трикімнатну квартиру № 16, загальною площею 69,90 квадратних метра, житловою площею 42,20 квадратного метра, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт НОМЕР_2, виданий Ватутінським РУ ГУ МВС України в м. Києві 29 червня 2000 року, ідентифікаційний номер платника податків - НОМЕР_1 (Свідоцтво про право власності, видане Головним управлінням житло забезпечення від 16.04.2004 р. НОМЕР_3 на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 31.03.2004 р. номер 596-С ).

До набрання чинності рішенням у справі заборонити позивачу Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» у будь - який спосіб відчужувати, передавати у володіння та/або користування нерухоме майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1;

Заборонити органам та суб'єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам вчиняти дії, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та державну реєстрацію обтяжень речових прав на майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1

Ухвала на підставі частини першої статті 157 Цивільного процесуального кодексу України підлягає негайному виконанню з дня її проголошення незалежно від оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: