Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 336/298/18 Головуючий у 1-й інстанції Коваленко П.Л.
Номер провадження 22-ц/778/2231/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31липня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» ( стара назва ПАТ КБ «Приватбанку» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові позивач зазначав, що 29.01.2013 року між сторонами був укладений кредитний договір без номеру, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 20000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач свої зобовязання не виконала, кредитні кошти не повернула, тому станом на 28 грудня 2017 року має заборгованість в сумі 38766,99 грн., яка складається з: 18944,00 грн. заборгованість за кредитом, 16800,75 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 700,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1822,24 грн. штраф (процентна складова).

На підставі викладеного, позивач просив суд, стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість у розмірі 38766,99 грн. та судові витрати у розмірі 1762,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2018 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ст.ст.525,526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та в установлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За положеннями частини першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За приписами ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як визначено ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Разом з тим, відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.01.2013 року сторони уклали кредитний договір б/н, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредитні кошти у розмірі 20000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, строк внесення яких до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с.8).

Договір був укладений у формі анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку ОСОБА_3 (а.с.7).

Згідно зі змістом вказаної заяви, підписаної ОСОБА_3, остання погодилась, що вказана заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг. Умови і Правила викладені на банківському сайті, складають договір, укладений між ним і банком про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же термін.

При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами за договором (п.2.1.1.7.5 Умов і правил). Тарифами встановлено сплату штрафу: в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій (Витяг з Тарифів).

Згідно з п. 1.1.2.4 Умов за незгодою зі зміною Правил та/або Тарифів банку, які викладені на банківському сайті, позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість. На порушення умов договору позичальник взяті на себе зобов'язання виконував не належним чином, передбачені умовами договору платежі вносив несвоєчасно.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Як вбачається із наданого банком розрахунку заборгованості за договором б/н від 29.01.2013 року, укладеного між сторонами, останній платіж на погашення кредиту був здійснений позичальником 24.05.2017 року (а.с.4-6).

За розрахунком банку станом на 28 грудня 2017 року ОСОБА_3 має заборгованість 38766,99 грн., яка складається з наступного: 18944грн. - заборгованість за кредитом; 16800,75 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 700грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1822,24 грн. - штраф (процентна складова).

Відмовляючи в задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог, суд першої інстанції не звернув увагу на наступне.

Відповідно до ст. ст. 76-78 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач протягом всього часу дії кредитного договору, періодично сплачувала кошти за договором (а.с.4-6).

Матеріали справи не містять заперечень відповідача ОСОБА_3 стосовно безгрошовості укладеного між сторонами договору.

Відповідно до п.п.1.10., 4.1-4.3 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003 року ( далі за текстом Положення» операційна діяльність банку- це сукупність технологічних процесів, повязаних з документуванням інформації за операціями банку, проведення їх реєстрації у відповідних регістрах, перевірянням, вивірянням та здійсненням контролю за операційними ризиками.

Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи, які мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі. Первинний документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення.

Так, зокрема, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня; їх форма затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обовязкові реквізити6 номер особового рахунку; дату здійснення останньої ( попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента4 номер рахунку кореспондента4 номер документа4 суму операції( відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку4 суму вихідного залишку.

Згідно з п.п. 5.6, 5.8 Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам, уповноваженим власниками рахунків особам та державним органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

Як вбачається з матеріалів справи в підтвердження факту надання відповідачу кредитних коштів, рух коштів на рахунку надано зокрема, виписку з карткового рахунку, який відкрито на імя ОСОБА_3 (а.с.72-80).

Однак, суд першої інстанції не врахував наведених вище норм чинного законодавства, усупереч п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України не сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у звязку з чим прийшов до помилкового висновку про недоведеність позовних вимог, не взяв до уваги, що надані позивачем зазначені виписки з карткового рахунку ОСОБА_3 є належними доказами надання банком кредитних коштів відповідачу, отримання і використання таких коштів відповідачем.

Разом із тим, колегія враховує положення ст. 61 Конституції України та ст. 549 ЦК України.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, умовами цього договору передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення: порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому договором більш ніж на 30 днів.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15).

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги банку про стягнення штрафів у розмірі 500,00 грн. фіксована частина, 1822,24 грн. процентна складова, не підлягають задоволенню.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором б/н від 29.01.2013 року 18944грн. - заборгованість за кредитом; 16800,75 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 700грн. заборгованість за пенею та комісією.

Встановлено, що ні відповідачем, ні її представником до ухвалення рішення у справі судом першої інстанції заяви про застосування позовної давності не подавали, їх заперечення зводилися лише до того, що кредитний договір з ОСОБА_3 не укладався, кредитні кошти їй не видавалися.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України ПАТ КБ «ПриватБанк» має право на компенсацію відповідачем судового збору, сплаченого, за подання позовної заяви, пропорційно задоволеним вимогам від заявлених (заявлено 38766,99 грн., задоволено 36444 грн.) - в розмірі 1656,42 грн., за подання апеляційної скарги - в розмірі 2484,63 грн., всього розмір компенсації судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» становить 4141,05 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2018 року у цій справі скасувати. Прийняти постанову наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» . заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.01.2013 року в розмірі : 18944 грн. тіло кредиту; 16800,75 грн. - заборгованість за відсотками; 700 грн. заборгованість за пенею та комісією.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в сумі 4141,05 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02.08. 2018 року.

Головуючий

Судді: