БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1204/18
Провадження № 6/497/32/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.18 року м.Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря судового засідання - Ковтун О.І.,

заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград заяву Болградського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зміну способу і порядку виконання судового рішення,

В С Т А Н О В И В:

Болградський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області звернувся до суду за заявою про зміну способу виконання рішення суду від 19.04.2010 року по цивільній справі за позовом Ізмаїльського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Ізмаїльського відділення №6708 до ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору, стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на заставлене майно.

Свої вимоги мотивує тим, що 14.08.2015 року до Болградського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області надійшла заява від ПАТ «Державний ощадний банк України» про прийняття до виконання дублікату виконавчого листа № 2-ц-191/10 виданого 14.05.2015 року Болградський районним судом Одеської області за позовом прокуратури про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державного ощадного банку України» заборгованості за кредитним договором.

18.08.2015 року держаним виконавцем Болградського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено сторонам за вих.№ 5339/0332 боржнику ОСОБА_2, а також було надано строк для самостійного виконання вищевказаного рішення суду, але після спливу наданого державним виконавцем строку, рішення суду залишилось не виконаним.

Тому враховуючи положення ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем було проведено розшук майна боржника та перевірено її майнове становище за місцем фактичного проживання. В результаті проведених виконавчих дій, було встановлено, що за Боржником ОСОБА_2, згідно довідки виконавчого комітету Болградської міської ради № 1954 від 24.05.2018 року зареєстровано житловий будинок за адресою: пр. Буджакський, 24, м. Болград, Одеська область, на який було накладено арешт та заборону відчуження.

У звязку з вищевикладеним, державний виконавець звернувся до суду зазначеною заявою.

Заявник підтримав доводи поданої заяви, та просив замінити звернення стягнення на житловий будинок на стягнення суми заборгованості за цим кредитним договором.

Інші сторони у судове засідання не зявились, повідомлялись належним чином про дату та місце розгляду справи, жодних заяв до суду не надходило.

Розглянувши заяву, подану заявником, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні заяви за наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 19.04.2010 року Болградським районним судом Одеської області було постановлено рішення по справі за позовом Ізмаїльського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Ізмаїльського відділення №6708ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору, стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на заставлене майно, яким позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Ізмаїльського відділення №6708 ВАТ «Державний ощадний банк України» 316983.79 гривен заборгованості за кредитним договором №1701 ДКФ від 11.07.2008 року шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: житловий цегляний будинок загальною площею 251.1 кв.м., жилою площею 116.3 кв.м., який складається в цілому з одного житлового будинку літера «А», що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Болград, провулок Буджацький, 24 на земельній ділянці площею 570 кв.м. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, будівля зі всіма невідємними її приналежностями має загальну площу 570 кв.м., реєстраційний номер 23677735 та належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.2).

18.08.2015 року держаним виконавцем Болградського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено сторонам за вих.№ 5339/0332 (а.с.3).

Однак доказів отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження суду не надано, а також відсутні ці докази в матеріалах виконавчого провадження, що підтверджено присутнім заявником.

Згідно довідки Болградської міської ради Одеської області від 24.05.2018 року в названому домоволодінні за адресою: Одеська область, м. Болград, провулок Буджацький, 24 зареєстровані неповнолітні діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4).

Згідно зі ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові до виконання на всій території України, а державна виконавча служба як єдиний орган примусового виконання зобов'язана вжити всіх необхідних заходів для його виконання.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України За заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого ст.16 ЦК України.

Під зміною способу і порядку виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений. При цьому розглядаючи заяву про зміну способу виконання рішення, суд не вправі змінювати зміст рішення або його суть.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 16 грудня 2015 року (справа N 6-2427цс15), яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

При вирішенні питання про зміну способу виконання суд повинен з'ясувати обставини, що свідчать про неможливість виконання рішення.

Аналіз положень ст.435 ЦПК України та ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави дійти висновку, що спосіб виконання рішення може бути змінений чи встановлений у виняткових випадках, що обумовлюють об'єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

З поданих до суду документів зазначених обставин не вбачається. Заявником взагалі не наведено жодних правових підстав даної заяви, що унеможливлює суд надати цьому відповідну оцінку.

Крім того, змінити спосіб виконання рішення суду із стягнення заборгованості на звернення стягнення на предмет застави і навпаки неможливо, оскільки це є зміною рішення суду по суті, що не допускається. До того ж зазначений спосіб - це вирішення конкретної позовної заяви, яка доводиться позивачем за різними нормами права, і кожна така заява має свої особливості.

Положеннями ст.ст.12 ч.3, 81 ч.1 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявник не надав суду жодних доказів на підтвердження неможливості чи складнощів у виконанні рішення суду від 19.04.2010 року по справі №2-ц-191/10, а також жодних доказів того, що ним вживались будь-які заходи, спрямовані на виконання рішення суду, тобто заявником не доведено наявність підстав для зміни способу виконання рішення.

Як вбачається зі змісту заяви про зміну способу виконання рішення суду, заявник просить суд змінити спосіб виконання рішення суду проте не зазначає навіть яким чином.

На стадії виконання рішення суд не може застосувати інший спосіб правового захисту стягувача ніж той, що передбачений рішенням суду, оскільки в іншому випадку це означало б зміну суті рішення суду та застосування іншого способу правового захисту позивача без дотримання належної судової процедури розгляду відповідних позовних вимог, що є неприпустимим.

З урахуванням викладеного, а також те, що заявником взагалі не запропонований варіант зміни способу і порядку виконання рішення суду, а посилання заявника по тексту заяви на те, що ним було проведено розшук майна боржника, та виявлено житловий будинок, розташований за адресою: пров. Буджацький, № 24, м. Болград, Одеська область, - суд взагалі розцінює критично, оскільки саме про це майно йде мова в рішенні суду, та звернуто стягнення саме на це майно, не може слугувати підставою для задоволення заяви Болградського районного відділу ДВС Головного ТУЮ в Одеській області.

На підставі викладеного, враховуючи, що заявником не доведено належними та допустимими доказами обставини, які б могли бути підставою для зміни способу виконання рішення суду, а також те, що в разі задоволення вимог заяви фактично буде змінено по суті зміст резолютивної частини рішення суду, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви та відсутність законних підстав для її задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.12, 81, 258, 260, 261, 353, 435 ЦПК України, ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви Болградського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зміну способу і порядку виконання рішення суду від 19.04.2010 року по цивільної справі №2ц-191/10 за позовом Ізмаїльського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Ізмаїльського відділення №6708 до ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору, стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на заставлене майно - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції через Болградський районний суд Одеської області за правилами, встановленими в ст.ст.354-356 ЦПК України відповідно, з урахуванням положень п.15.5 ч. 1 розділу VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя С.В.Кодінцева