АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 687/256/18
Провадження № 22-ц/792/1225/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представника позивача Москалюк С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 23 травня 2018 року,

встановив:

У березні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

АТ КБ «Приватбанк» зазначило, що 2 листопада 2010 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого позивач надав ОСОБА_5 кредит у розмірі 2 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язався повернути банку кредит протягом строку дії платіжної картки та сплатити йому проценти за користування кредитними коштами. ОСОБА_5 не виконав обов'язків за кредитним договором, унаслідок чого станом на 30 листопада 2017 року виникла заборгованість у розмірі 33 088 грн 30 коп., яка складається з 1 915 грн 28 коп. неповернутого кредиту, 26 021 грн 20 коп. процентів, 3 100 грн пені, 500 грн - штрафу (фіксована частина), 1 551 грн 82 коп. - штрафу (процентна складова).

За таких обставин АТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_5 на свою користь 33 088 грн 30 коп. заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 23 травня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь АТ КБ «Приватбанк» 1 915 грн 28 коп. заборгованості за кредитним договором. В решті позову відмовлено, вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Суд виходив з того, що докази укладення сторонами кредитного договору відсутні, внаслідок чого у ОСОБА_5 не виникло зобов'язання перед позивачем із сплати процентів і неустойки, разом із тим з відповідача на користь банку підлягають стягненню безпідставно набуті кошти в розмірі 1 915 грн 28 коп.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду в частині відмови в позові про стягнення процентів і неустойки та ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_5 приєднався до запропонованих банком правил кредитування, тому сторони у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору. Оскільки відповідач не виконує зобов'язання за цим договором, то з нього на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню неповернутий кредит, проценти та неустойка, натомість суд не встановив усіх обставин справи, не дав належної оцінки дослідженим доказам і дійшов помилково висновку про необґрунтованість позову.

ОСОБА_5 не подав відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши учасника судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, не застосував закон (ст.ст. 627, 634, 640, 1055 ЦК України), неправильно витлумачив норми ст.ст. 207, 526, 610, 626, 638 ЦК України і не дотримався приписів ст.ст. 12, 81, 89 ЦПК України.

У зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням судом норм процесуального права оскаржуване рішення суду в частині відмови в позові про стягнення процентів і пені підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині вимог нового судового рішення.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд має змінити розподіл судових витрат.

Встановлено, що 2 листопада 2010 року сторони уклали договір про надання банківських послуг, за умовами якого АТ КБ «Приватбанк» надало відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 30% річних. При цьому банк видав ОСОБА_5 платіжну картку «Універсальна» НОМЕР_2 (строк дії картки до вересня 2015 року) та перерахував кредитні кошти на картковий рахунок.

У подальшому ОСОБА_5 одержав нові платіжні картки: 20 вересня 2012 року - НОМЕР_4, 24 жовтня 2012 року - НОМЕР_3 (строк дії карток до квітня 2016 року).

АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_5 уклали кредитний договір шляхом приєднання останнього до запропонованих позивачем Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом правління АТ КБ «Приватбанк» від 6 березня 2010 року №СП-2010-256 (далі - Умови і Правила), які разом із заявою від 2 листопада 2010 року, Пам'яткою клієнта і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.

Укладаючи цей договір, АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_5 визначили право банку змінювати тарифи та інші умови обслуговування рахунку (п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил).

АТ КБ «Приватбанк» встановило ОСОБА_5 початковий кредитний ліміт у розмірі 1 000 грн. У подальшому цей ліміт змінювався: з 18 жовтня 2012 року - 2 000 грн, з 1 грудня 2014 року - 80 грн.

ОСОБА_5 зобов'язався повернути позивачеві кредит і сплатити банку проценти щомісячними платежами в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості, вносячи їх на рахунок у банку до 25-го числа місяця, що слідує за звітним.

Банк змінював процентну ставку: з 1 вересня 2014 року до 2,9% на місяць (наказ від 18 серпня 2014 року №СП-2014-6915682), з 1 квітня 2015 року до 3,6% на місяць (наказ від 18 лютого 2015 року №СП-2015-6552838).

АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_5 визначили, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на такий же строк. У разі порушення позичальником зобов'язань з погашення заборгованості перед банком протягом 90 днів з моменту виникнення таких порушень останній вправі змінити умови кредиту, встановити термін повернення кредиту на 91 день з моменту порушення зобов'язання та вимагати від позичальника повернення кредиту, сплати винагороди, комісії та відсотків за його використання, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі (п.п. 1.1.7.12, 2.1.1.4.6 Умов та Правил).

При виникненні прострочених зобов'язань на 100 грн і більше відповідач повинний був щомісячно сплачувати банку пеню, що розраховується з базової процентної ставки, поділеної на 30, за кожний день прострочення кредиту + 50 грн одноразово (п. 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил). З 1 листопада 2013 року (наказ від 19 вересня 2013 року №СП-2013-6776448) щомісячний розмір пені становив: за прострочення платежу на один місяць - 50 грн, за прострочення платежу на два і більше місяців - 100 грн.

У випадку порушення відповідачем строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 30 днів, останній зобов'язався сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих процентів (п.п. 1.1.5.20, 2.1.1.7.6 Умов та Правил).

Всього ОСОБА_5 одержав у позивача 1 915 грн 28 коп. кредитних коштів, останній платіж внесено ним 19 травня 2015 року. З того часу ОСОБА_5 не виконує зобов'язання за кредитним договором.

Станом на 30 листопада 2017 року заборгованість ОСОБА_5 за кредитним договором становила 27 936 грн 48 коп., з яких неповернутий кредит - 1 915 грн 28 коп., проценти - 26 021 грн 20 коп. Крім того, банк нарахував неустойку: 3 100 грн пені, 500 грн штрафу (фіксована частина), 1 551 грн 82 коп. штрафу (процентна складова).

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються письмовими доказами у справі.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Із норм ст. 549 ЦК України слідує, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Заперечуючи частково проти позову, ОСОБА_5 визнав, що 2 листопада 2010 року він підписав заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 7), одержав у банку платіжну картку та зняв із неї грошові кошти.

Згідно з ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З матеріалів справи вбачається, що 2 листопада 2010 року ОСОБА_5 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 7).

Подавши позивачеві цю заяву, ОСОБА_5 приєднався до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені останнім у стандартній формі - Умовах та Правилах (а.с. 9-23), Тарифах (а.с. 8). Названі документи містять усі істотні умови кредитного договору. При цьому відповідач своїм підписом підтвердив, що він ознайомився та погоджується із запропонованими банком умовами кредитування.

Вступаючи у правовідносини, сторони визначили, що заява клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи і Пам'ятка клієнта становлять укладений між ними договір про надання банківських послуг.

Отже АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_5 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, тому у суду були відсутні підстави вважати цей договір неукладеним або нікчемним.

Письмовий доказ у справі, зокрема, виписка по рахунку (а.с. 56-58), достовірно вказує на те, що АТ КБ «Приватбанк» відкрило на ім'я ОСОБА_5 картковий рахунок, на який банком були перераховані кредитні кошти та через який сторонами здійснювались фінансові операції. Також банк видав відповідачу платіжні картки, які використовувалися ОСОБА_5 для переказу коштів і проведення розрахунків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли зобов'язання за кредитним договором, які ОСОБА_5 не виконав.

Неврахувавши вказаних обставин і норм чинного законодавства, не давши належної оцінки дослідженим доказам, суд першої інстанції помилково виходив з того, що позов АТ КБ «Приватбанк» є необґрунтованим у частині вимог про стягнення процентів і пені.

Висновок суду про те, що між сторонами не був укладений кредитний договір, у зв'язку з чим у ОСОБА_5 не виникло зобов'язання перед позивачем зі сплати процентів і неустойки, не відповідає фактичним обставинам справи та суперечить дослідженим у суді доказам.

Посилання суду першої інстанції на правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 11 березня 2015 року (справа №6-16цс15), щодо порядку дотримання письмової форми правочину є безпідставними, оскільки в цій справі та справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлені різні обставини.

Так, у справі №6-16цс15 Верховний Суд України дійшов висновку про неможливість застосування положень Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) щодо збільшення позовної давності, так як ці Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву про приєднання до запропонованих банком умов кредитування, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. При цьому Верховний Суд України погодився з висновками нижчестоящих судів про те, що між сторонами був укладений кредитний договір, зобов'язання за яким боржником не виконані.

Натомість, у справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що ОСОБА_5 приєднався до Умов та Правил, які на час укладення сторонами договору були єдиною стандартною формою, що визначала умови кредитування у АТ КБ «Приватбанк» шляхом встановлення банком кредитного ліміту на платіжну картку позичальника. При цьому ОСОБА_5 визнав, що він приєднався до загальних умов кредитування, одержав кредитні кошти та не повернув їх банку.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що позов АТ КБ «Приватбанк» підлягає задоволенню частково.

Умови кредитного договору (а.с. 7-32), наданий АТ КБ «Приватбанк» розрахунок заборгованості (а.с. 5-6) та виписка про рух коштів на рахунку (а.с. 56-58) є зрозумілими та достатніми для висновку, що відповідач не виконує належним чином узяті на себе зобов'язання, внаслідок чого станом на 30 листопада 2017 року виникла заборгованість у розмірі 31 036 грн 48 коп., яка складається з 1 915 грн 28 коп. неповернутого кредиту, 26 021 грн 20 коп. процентів і 3 100 грн пені.

ОСОБА_5 не спростував цю заборгованість належними та допустимими доказами, тому її слід стягнути з останнього на користь позивача.

Суд першої інстанції правильно керувався тим, що з ОСОБА_5 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню 1 915 грн 28 коп. неповернутого кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитного договору (п. 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил) передбачено застосування до відповідача пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Разом із тим, пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.7.6 Умов та Правил передбачена сплата позичальником штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, визначених цим договором.

Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором не допускається.

За таких обставин позов ПАТ КБ «Приватбанк» у частині стягнення штрафу не може бути задоволений, а на ОСОБА_5 слід покласти пеню. Висновок суду про відмову в позові щодо стягнення з відповідача штрафу слід визнати правильним.

При розподілі судових витрат, апеляційний суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 33 088 грн 30 коп. і задоволено на суму 31 036 грн 48 коп., тобто на 93,8% (31036,48х100: 33088,30).

З ОСОБА_5 на користь банку підлягає стягненню 1 652 грн 76 коп. судового збору за подання до суду позову (1762х93,8%). Крім того, з ОСОБА_5 на користь АТ КБ «Приватбанк» має бути присуджено витрати останнього на сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 479 грн 13 коп. (2643х93,8%), а всього слід стягнути 4 131 грн 89 коп. (1652,76+2479,13).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 23 травня 2018 року в частині відмови в позові про стягнення процентів і пені скасувати та ухвалити в цій частині вимог нове судове рішення. Розподіл судових витрат між сторонами змінити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (місце проживання - АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження - 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1-Д; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 14360570) 31 036 гривень 48 копійок заборгованості за кредитним договором і 4 131 гривню 89 копійок судового збору, а всього - 35 168 гривень 37 копійок.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 липня 2018 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ Р.С. Гринчук

/підпис/ А.М. Костенко

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

_____________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Кулєбякін В.О.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 27