Справа № 367/2089/17 Головуючий у І інстанції Саранюк Л. П.
Провадження № 22-ц/780/3204/18 Доповідач у 2 інстанції Фінагеєв В. О.
Категорія 58 31.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 липня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області

у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Журби С.О., Кашперської Т.Ц.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 06 червня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_2 та її представника в суді першої інстанції ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Нашиван Юлії Станіславівни, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_2 та її представник у суді першої інстанції ОСОБА_3 звернулися до суду зі скаргою та з урахуванням скарги зі змінами, поданої 23 травня 2017 року, просили: скасувати повідомлення № 3268/15.20-26 від 17 березня 2017 року старшого державного виконавця Нашиван Юлії Станіславівни Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області; визнати протиправними повідомлення № 3268/15.20-26 та дії від 17 березня 2017 року державного виконавця Ірпінського міського Відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Нашиван Юлії Станіславівни із повернення ухвали №367/8425/13-ц від 10 березня 2017 року; зобов'язати державного виконавця Нашиван Юлію Станіславівну Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області негайно у присутність скаржниці виконати вимоги ухвали Ірпінського міського суду від 10 березня 2017 року з урахуванням ухвали від 17 березня 2017 року № 367/8425/13-ц й докази, які вимагає суд, невідкладно направити до суду безпосередньо; стягнути з органу ДВС судові витрати на явку до суду, так як скаржниця приїжджає в м. Ірпінь з міста Києва, винести окрему ухвалу.

Скарга обґрунтована тим, що згідно ухвали Ірпінського міського суду про забезпечення доказів (справа 367/8425/13-ц) було задоволено клопотання про забезпечення доказів та ухвалено зобов'язати Ірпінський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області описати будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1, про що скласти відповідний акт та здійснити фотографування даного будинку. Зазначені докази надати до суду до 21 квітня 2017 року. Стягувачем є ОСОБА_2, а боржником - Садівницьке товариство «Бучанка». Однак 17 березня 2017 року старший державний виконавець Ірпінського відділу Нашиван Ю.С. направила до суду повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, мотивуючи повернення тим, що виконавчий документ не містить заходів примусового виконання рішення. Скаржники вважають такі дії протиправними, оскільки стягувачем є не суд, а ОСОБА_2. Державний виконавець діяла не на підставі, не у спосіб, та не у межах, передбачених статтями 3, 6,8, 129-1 Конституції України, статей 1, 2, 3, п. 3 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», статей 14, 137 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 06 червня 2018 року скаргу задоволено частково. Визнано протиправним повідомлення № 3268/15.20-26 та дії від 17 березня 2017 року державного виконавця Ірпінського міського Відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Нашиван Юлії Станіславівни із повернення ухвали №367/8425/13-ц від 10 березня 2017 року без виконання. Зобов'язано державного виконавця Нашиван Ю.С. Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області виконати вимоги ухвали Ірпінського міського суду від 10 березня 2017 року з урахуванням ухвали від 17 березня 2017 року № 367/8425/13-ц. В іншій частині задоволення скарги відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду в частині, якою відмовлено у стягненні судових витрат, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати частину ухвали Ірпінського міського суду від 06 червня 2018 року, зокрема щодо судових витрат, задовольнити вимоги скарги від 31 березня 2017 року щодо розподілу (стягнення) судових витрат, пов'язаних з її переїздом та переїздом її представника в суді першої інстанції з м. Києва до м. Ірпінь. В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що судові витрати підтверджені оригіналами квитків, які у сукупності з матеріалами справи підтверджують явку у судові засідання. Спір щодо того, що за викликом суду з'являлася до суду з м. Києва заявник та її представник відсутній, як і те, що суд розташований у м. Ірпінь, а вони проживають у м. Києві. Скаржники повинні були прибути до суду за викликом і мали скористатися платним транспортом. Особам не потрібно надавати докази на підтвердження обставин, які не оспорюються. Факт явки скаржників суд не ставить під сумнів, але ставить під сумнів те, що кожного разу коли вони з'являлися за викликом, то вони, як припускає суд, вирішували ще й інші справи у суді. Державний виконавець Нашиван Ю.С. не заперечує проти суми, яка витрачена заявником та її представником на явку до суду. Мовчання з цього приводу з боку державного виконавця вказує на те, що не підлягають доказуванню такі обставини як на розгляд однієї скарги чи двох прибули учасники справи. Державний виконавець Нашиван Ю.С. не вчинила жодних дій, які свідчили б про невизнання суми судових витрат, факту прибуття до суду за викликом, тобто в м. Ірпінь з м. Києва.

Отже, ухвала суду першої інстанції оскаржується в частині розподілу судових витрат.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу. Однак, відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надійшов.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу в частині відмови у стягненні судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що судом не здобуто безспірних доказів того, що долучені до матеріалів справи квитки на проїзд були саме придбані на дати призначення розгляду даної скарги в Ірпінському міському суді, крім того вони безіменні.

Апеляційний суд погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 10 березня 2017 року, з послідуючим виправленням описки ухвалою від 17 березня 2017 року було задоволено клопотання про забезпечення доказів та зобов'язано Ірпінський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області описати будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1, про що скласти відповідний акт та здійснити фотографування даного будинку. Зазначені докази надати до суду до 21 квітня 2017 року (а.с.2).

17 березня 2017 року старшим державним виконавцем Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Нашиван Юлією Станіславівною було повідомлено Ірпінський міський суд Київської області про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.3).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та її представнику у суді першої інстанції ОСОБА_3 направлялися судові повістки-виклики, а також вони повідомлялися під розписку про судові засідання, які були призначені на 10 квітня 2017 року, 23 травня 2017 року, 27 липня 2017 року, 16 серпня 2017 року, 21 вересня 2017 року, 08 листопада 2017 року, 20 листопада 2017 року, 01 грудня 2017 року, 12 грудня 2017 року, 08 лютого 2018 року, 30 березня 2018 року, 22 травня 2018 року, 05 червня 2018 року (а.с.6, 9, 10, 16, 34, 36, 37, 43, 50, 52-53, 87, 89, 91, 107, 111, 115, 117, 122).

Під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 були присутні у судових засіданнях 27 липня 2017 року, 16 серпня 2017 року, 08 листопада 2017 року, 12 грудня 2017 року, 08 лютого 2018 року, 05 червня 2018 року (а.с.75-78, 98, 135, 139).

Судові засідання, призначені на 23 травня 2017 року, 21 вересня 2017 року, 20 листопада 2017 року, 01 грудня 2017 року, 30 березня 2018 року, 22 травня 2018 року не відбулися у зв'язку з зайнятістю суддів в іншому судовому засіданні та у зв'язку з перебуванням у відпустці, відрядженні (а.с.15, 49, 88, 90, 137, 138).

ОСОБА_2 оскаржує ухвалу суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, пов'язаних з явкою до суду її особисто та її представника.

Відповідно до вимог статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи . До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати, пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 138 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Відповідно до вимог частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В апеляційній скарзі скаржник вказує на те, що судові витрати, які вона понесла, підтверджені оригіналами квитків, які у сукупності з матеріалами справи підтверджують явку у судові засідання. На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_2 та її представник в суді першої інстанції ОСОБА_3 надали проїзні квитки (а.с.22, 29, 95).

Разом з тим, надані проїзні квитки не містять інформації, яка підтверджує переїзд ОСОБА_2 та її представника в суді першої інстанції ОСОБА_3 з м. Києва до м. Ірпеня на судові засідання у даній справі. Так, проїзні квитки не містять дати поїздки, пункту відправлення та пункту прибуття, а вказують лише на вартість проїзду та тип транспортних засобів.

На підставі доказів, наданих ОСОБА_2 та її представником в суді першої інстанції ОСОБА_3 на підтвердження понесених ними витрат у зв'язку з явкою до суду, неможливо встановити, що такі витрати останніми були понесені саме у зв'язку з їх переїздом з м. Києва до м. Ірпеня та участю у судових засіданнях у даній справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує на те, що особам не потрібно надавати докази на підтвердження обставин, які не оспорюються. Факт явки скаржників суд не ставить під сумнів, але ставить під сумнів те, що кожного разу коли вони з'являлися за викликом, то вони, як припускає суд, вирішували ще й інші справи у суді. Державний виконавець Нашиван Ю.С. не заперечує проти суми, яка витрачена заявником та її представником на явку до суду. Мовчання з цього приводу з боку державного виконавця вказує на те, що не підлягають доказуванню такі обставини як на розгляд однієї скарги чи двох прибули учасники справи. Державний виконавець Нашиван Ю.С. не вчинила жодних дій, які свідчили б про невизнання суми судових витрат, факту прибуття до суду за викликом, тобто в м. Ірпінь з м. Києва.

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець не брала участі у судових засіданнях під час розгляду справи у суді першої інстанції та не висловлювала будь-яких міркувань щодо витрат скаржника, пов'язаних з явкою до суду. Відсутність заперечень з боку державного виконавця з даного питання не свідчить про те, що він погоджується з доводами щодо належності доказів, які скаржник надає для підтвердження понесених нею витрат у зв'язку з явкою до суду.

Відсутність спору щодо прибуття скаржника у судове засідання з м. Києва у м. Ірпінь, а також обов'язок скаржника прибути до суду та використання у зв'язку з цим платного транспорту, не підтверджують те, що проїзні квитки, які надані суду були придбані саме скаржником чи її представником в суді першої інстанції для проїзду з м. Києва до м. Ірпеня.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує на те, що головуючий суддя повинна була направити запити іншим суддям Ірпінського міського суду, з'ясувати чи відбувалися судові засідання у конкретні дати за її участю та участю її представника у суді першої інстанції ОСОБА_3, та чи подані ними іншим суддям ксерокопії квитків, які мають конкретну серію та номер на відшкодування витрат на явку до суду.

Відповідно до частини 5 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України докази подають сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 84 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Отже, суд першої інстанції, за відсутності клопотань сторін щодо витребування того чи іншого доказу, не тільки не повинен був, а й не мав права зі своєї ініціативи витребовувати будь-які докази, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення на користь ОСОБА_2 судових витрат, пов'язаних з явкою до суду, доводи апеляційної скарги зазначеного висновку не спростовують, а тому підстави для її скасування відсутні.

В іншій частині ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 06 червня 2018 року сторонами не оскаржувалася, а, відтак, апеляційним судом не переглядається.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 06 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 31 липня 2018 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Журба С.О.

Кашперська Т.Ц.