Постанова

Іменем України

4 липня 2018 року

м. Київ

справа № 569/16412/16-ц

провадження № 61-23851 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4;

представник заявника - ОСОБА_5;

суб'єкт оскарження - державний виконавець Рівненського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Рівненській області КоженовСергій Сергійович;

заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 16 січня 2017 року у складі судді Бучко Т. М. та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 9 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Бондаренко Н. В., Григоренка М. П., Шимківа С. С.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із скаргою на дії та рішення державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції (далі - ДВС ГТУЮ) в Рівненській області Коженова С. С., заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ«Державний ощадний банк України»).

Скарга мотивована тим, що 25 серпня 2015 року державним виконавцем Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ в Рівненській області ОСОБА_6 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 1715/443/12, виданого 10 вересня 2012 року Рівненським міським судом Рівненської області про солідарне стягнення з ОСОБА_8, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором у розмірі 14 148 Євро 27 центів.

9 листопада 2016 року державним виконавцем Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ в Рівненській області Шпаком О. М. (постанова підписана державним виконавцем Тарасюк Н. М.) у виконавчому провадженні № 48516810 оголошено розшук майна боржника - ОСОБА_10, а саме - автомобіля марки Dodge Nitro SXT, номерний знак НОМЕР_1.

1 грудня 2016 року державним виконавцем Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ в Рівненській області КоженовимС. С. у виконавчому провадженні № 48516810 винесено постанову про опис та накладення арешту на майно боржника ОСОБА_10 - автомобіль Dodge Nitro SXT, номерний знак НОМЕР_1, та призначено відповідальним зберігачем стягувача - ПАТ «Державний ощадний банк України».

Зазначала, що у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень державним виконавцем, який здійснює виконавчі дії, вказано Тарасюк Н. М.

Постанова про опис та арешт майна боржника була винесена державним виконавцем Коженовим С. С., проте матеріали виконавчого провадження у порушення частини другої та четвертої статті 25 Закону України від 2 червня 2016 року№ 1404-VIII «Про виконавче провадження» не містять доручення начальника відділу ДВС про передачу виконавчого провадження № 48516810 іншому державному виконавцю та постанови про прийняття ним до провадження вказаного виконавчого провадження, а тому державний виконавець Коженов С. С. не мав повноважень на вчинення дій щодо вилучення належного їй майна. Крім того, на зазначений вище автомобіль постановою суду накладено арешт в рамках кримінального провадження та передано їй на відповідальне зберігання. Вилучення транспортного засобу може призвести до притягнення її до кримінальної відповідальності за втрату арештованого майна.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_10 просила суд скасувати зазначену вище постанову про опис та арешт майна боржника від 1 грудня 2016 року.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2017 року, з урахуванням виправленої описки згідно ухвали суду від 17 січня 2017 року, постанову державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області Коженова С. С. від 1 грудня 2016 року про опис та арешт майна боржника ОСОБА_10, винесену в межах виконавчого провадження № 48516810, скасовано.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції на час винесення оскаржуваної постанови), передача виконавчого провадження в межах одного органу державної виконавчої служби або виконавчої групи здійснюється за письмовим дорученням начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівника виконавчої групи і відповідні відомості заносять до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень. Проте в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази наявності у державного виконавця Коженова С. С. повноважень на вчинення дій щодо опису та арешту належного заявнику майна, а до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень відомості про передачу виконавчого провадження іншому державному виконавцю не вносилися.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 9 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» відхилено, ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідно до інформації про виконавче провадження № 48516810 в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень державним виконавцем, який здійснює виконавчі дії, вказано ТарасюкН. М. Матеріали виконавчого провадження не містять доказів про передачу виконавчого провадження державному виконавцю Коженову С. С. у порядку, передбаченому частинами другою та четвертою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» та розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції на час винесення оскаржуваної постанови).

У березні 2017 року ПАТ «Державний ощадний банк України» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення й постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_10

Касаційна скарга мотивована тим, що на виконанні у Рівненському міському відділі ДВС ГТУЮ в Рівненській області перебуває зведене виконавче провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_4, виконавче провадження № 48516810 щодо примусового виконання виконавчого листа № 1715/443/12 від 10 вересня 2012 року, виданого Рівненським міським судом Рівненської області про солідарне стягнення із ОСОБА_8, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором у розмірі 14 148 Євро 27 центів. 25 серпня 2015 року державним виконавцем Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ в Рівненській області ОСОБА_6 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

У зв'язку з тим, що державного виконавця ОСОБА_6. було звільнено з органу ДВС, виконавчі провадження які перебували на виконанні у ОСОБА_6., було передано до державного виконавця Тарасюк Н. М., яка на момент винесення постанови про розшук транспортного засобу та на момент його опису перебувала на лікарняному та у відпустці, а тому виконавчі дії щодо примусового виконання вчиняли інші державні виконавці, оскільки відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно зі статтею 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час вчинення виконавчих дій) у разі хвороби державного виконавця, його перебування у відрядженні чи відпустці, звільнення чи відсторонення від посади державного виконавця, включення державного виконавця до складу виконавчої групи при іншому органі державної виконавчої служби, відводу (самовідводу) державного виконавця, наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення, виконавче провадження може бути передане від одного державного виконавця до іншого.

Передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Відповідно до пункту 5 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 2 квітня 2012 року (у редакції на час винесення оскаржуваної постанови), виконавче провадження передається від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби у разі: хвороби державного виконавця, його перебування у відрядженні чи відпустці; звільнення чи відсторонення від посади державного виконавця; включення державного виконавця до складу виконавчої групи при іншому органі державної виконавчої служби; відводу (самовідводу) державного виконавця відповідно до Закону України «Про виконавче провадження»; утворення виконавчої групи між державними виконавцями одного органу державної виконавчої служби; наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення. Передача виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби чи виконавчої групи, між державними виконавцями одного органу державної виконавчої служби здійснюється за письмовим дорученням начальника цього органу державної виконавчої служби чи керівника виконавчої групи. Про прийняття виконавчого провадження до виконання державний виконавець, якому воно передано, виносить відповідну постанову.

Пунктом 5 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачено, що основною інформаційною базою про здійснення виконавчого провадження є автоматизована система виконавчого провадження (далі - автоматизована система). Відомості про боржників (крім відомостей щодо боржників, визначених у частині п'ятій статті 9 Закону України «Про виконавче провадження» вносяться до Єдиного реєстру боржників, що є складовою автоматизованої системи. Механізм функціонування автоматизованої системи визначає Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 5 серпня 2016 року № 2432/5, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 12 серпня 2016 року за № 1126/29256.

Згідно з пунктом 2 розділу ІV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження до автоматизованої системи виконавчого провадження обов'язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень.

Отже, суди, вірно застосувавши наведені вище вимоги закону, встановивши, що постанову про опис та накладення арешту на майно боржника від 1 грудня 2016 року у виконавчому провадженні № 48516810 винесено державним виконавцем Коженовим С. С., який не мав відповідних повноважень на вчинення вказаної виконавчої дії, оскільки в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, який є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження (пункт 2 розділу І, розділ ХІІ Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження) державним виконавцем, який здійснює виконавчі дії, вказано Тарасюк Н. М., доказів про передачу виконавчого провадження № 48516810 державному виконавцю Коженову С. С. за письмовим дорученням начальника цього органу державної виконавчої служби чи керівника виконавчої групи в матеріалах справи відсутні, дійшли правильного висновку про задоволення скарги ОСОБА_10

При цьому суди дали належну правову оцінку наданим заявником доказам, у зв'язку з чим доводи касаційної скарги є безпідставними.

Посилання касаційної скарги на те, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження»), є вірним, проте не свідчить про незаконність судових рішень, оскільки виконавчі дії повинні вчинятись згідно вимог закону та належним державним виконавцем.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 16 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 9 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк