Постанова

Іменем України

24 липня 2018 року

м. Київ

провадження № 22-ц/796/5656/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Музичко С.Г.,

за участю секретаря Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Деснянського районного суду м. Києва

в складі судді Клочко І.В.

від 24 квітня 2018 року

у справі № 754/3377/17 Деснянського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми збитків, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він за власний рахунок здійснив відновлювальний ремонт належного йому автомобіля Lexus, державний номерний знак НОМЕР_1, пошкодженого внаслідок ДТП, що відбулася з вини ОСОБА_1

Посилаючись на те, що вартість відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 47 501,20 грн. перевищує розмір виплаченого страховиком відповідача страхового відшкодування у розмірі 16 389,82 грн., та отриманої від винної особи суми франшизи, просив стягнутиз ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатоюз урахуванням франшизи в розмірі 30 611,38 грн.

Крім цього, посилаючись на положення ст. 59 Конституції України, ст. 12, 79, 84 ЦПК України (в редакції на час подання позовної заяви) просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач 15.12.2017 подав відзив на позовну заяву (а.с. 75-78).

Вказував, що розмір матеріального збитку, завданого позивачу, було визначено спеціалістом за заявою страхової компанії у сумі 16 889,82 грн.

Вважав, що надані позивачем докази, які підтверджують вартість проведеного відновлювального ремонту на суму 30 611,38 грн., є неналежними, а тому не можуть бути взяті до уваги суду. Долучені позивачем документи щодо відносин останнього з ФОП ОСОБА_3 не містять в собі інформації щодо матеріального збитку, а лише підтверджують цивільно-правові відносини.

Відповідач, посилаючись на те, що матеріальну шкоду у розмірі 16 889,82 грн. позивачу виплачено, а позивачем не надано іншого звіту про оцінку матеріального збитку, який був би належним доказом, просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 квітня 2018 року, з урахуванням ухвали Деснянськогорайонного суду м. Києва від 31 травня 2018 року про виправлення описки, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість матеріального збитку в розмірі 30 611,38 грн. та судові витрати в розмірі 3 140,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилався на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, ухваленого з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що встановлені судом обставини щодо вартості відновлювального ремонту на підставі квитанції до прибуткового касового ордеру суперечать положенням ст. 77, 78 ЦПК України, якими визначено належність та допустимість доказів.

Вважав, що в матеріалах справи відсутній належний та допустимий доказ сплати позивачем грошових коштів ФОП ОСОБА_3, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо вартості завданої позивачу шкоди у розмірі 47 501,20 грн.

Судом першої інстанції не враховано, що чинним законодавством не передбачено можливості фізичним особам-підприємцям складати прибуткові касові ордери, оскільки суб'єкти підприємницької діяльності - фізичні особи не ведуть касові книги, а також при готівкових розрахунках не використовують бланки прибуткових та видаткових ордерів.

Судом першої інстанції не взято до уваги звіт № 66-0/24/0 від 06.11.2016 про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного, який було виконано ТОВ «Промислова компанія «СЕЛТИМ», натомість безпідставно зазначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 44 970,00 грн.

Також, судом не взято до уваги, що звіт від 06.11.2016 містить перелік та характер пошкоджень автомобіля, дані щодо необхідних запасних частин та робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля, але вони не збігаються з аналогічними відомостями, зазначеними в рахунку-фактурі № 3603 від 08.01.2017, виданою ФОП ОСОБА_3

Таким чином, вважав, що суд першої інстанції не міг дійти об'єктивного висновку, оскільки для цього необхідні спеціальні знання, проте судом не призначено відповідну експертизу, чим порушено вимоги ст. 103 ЦПК України.

Вважав, що ухвалюючи рішення суд неправильно застосував положення ст. 1194 ЦК України.

Крім цього, зазначав, що неповне та формальне дослідження обставин справи судом, призвело до порушення ст. 599 ЦК України, якою передбачено припинення виконання зобов'язання, проведеного належним чином.

За вказаних обставин просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24.04.2018 у повному обсязі та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд міста Києва здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Заперечуючи проти апеляційної скарги позивач через свого представника ОСОБА_4 надіслав на адресу суду відзив на апеляційну скаргу (а.с. 201-204).

Зазначав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, виходячи з наступного.

Доводи відповідача щодо неналежності доказів, які підтверджують суму завданого матеріальну збитку позивачу внаслідок проведеного відновлювального ремонту є необґрунтованими та безпідставними.

Вказав, що згідно доказів, які містяться в матеріалах справи, основним видом діяльності ФОП ОСОБА_3, яким було проведено відновлювальний ремонт автомобіля, є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, а тому він має право надавати послуги з ремонту автомобіля.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на те, що відсутність розрахункового документу в матеріалах справи не доводить заявленого позивачем до стягнення розміру відновлювального ремонту зазначив, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована, що також підтверджується і висновком Верховного Суду, висловленим в постанові від 14.02.2018 у справі № 344/10730/15-ц та постанові від 28.02.2018 по справі № 363/4898/15-ц.

Крім цього, вказав на те, що хоча акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) не є за своєю природою розрахунковим документом, втім містить інформацію про виконані ремонтні роботи, відомості про вартість цих робіт, а також використаних матеріалів та запчастин під час ремонту транспортного засобу.

За наведених обставин, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача - ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав, наведених в ній та просив задовольнити.

Представник позивача - ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 25 вересня 2016 року о 23 год. 40 хв. в м. Києві по вул. Г. Хоткевича, 1, з вини водія транспортного засобу «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_2, ОСОБА_1, який не врахував дорожньої обстановки та відсутності дорожньої розмітки, не був уважним та не дотримався безпечного інтервалу, відбулося зіткнення автомобіля «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_1, та автомобіля «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_2, яке призвело до механічного пошкодження належного позивачу автомобіля «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_1.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Альфа Гарант».

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З матеріалів справи вбачається, а саме з протоколу огляду транспортного засобу «Lexus GS300», державний номерний знак НОМЕР_1 від 10.10.2016, що внаслідок ДТП пошкоджено: боковина задня ліва; двері задні ліві; двері передні ліві (складна деформація); крило переднє ліве; дзеркало заднього виду ліве; колесо переднє ліве; накладка порогу лівого; накладка дверей передніх лівих (а.с. 92-93).

Згідно звіту № 66-D/24/0 від 06 листопада 2016 року, проведеного на замовлення СК «Альфа-Гарант» вбачається, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_1 (далі - Звіт) пошкодженого в результаті ДТП становить 27 854, 52 грн. з урахуванням ПДВ, а матеріальний збиток з урахуванням фізичного зносу складає 20 267,78 грн. з урахуванням ПДВ та 16 889,82 грн. без ПДВ (а.с. 79-96).

Судом встановлено, що на відновлення пошкодженого автомобіля внаслідок ДТП позивачем сплачено 47 501, 20 грн.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Згідно рахунку-фактури № 3603 від 08 січня 2017 року ФОП ОСОБА_3 виконано ряд ремонтних робіт на загальну суму 44 970,00 грн., а саме: замінено накладку порога вартістю 126,00 грн.; замінено передні ліві двері на суму 162,00 грн.; заміна переднього лівого крила на суму 162 грн.; с/у заднього бампера на суму 198,00 грн.; с/у переднього бампера на суму 198,00 грн.; с/у фари на суму 108,00 грн.; с/у заднього ліхтаря на суму 72,00 грн.; с/у лівих задніх дверей на суму 162 грн.; с/у лівого підкрильника на суму 180,00 грн.; р/сб лівих передніх дверей на суму 774,00 грн.; р/сб лівих задніх дверей на суму 306,00 грн.; ремонт лівих задній дверей на суму 216,00 грн.; фарбування накладки порога на суму 486,00 грн.; фарбування заднього лівого крила на суму 828,00 грн.; фарбування лівих передніх дверей на суму 846 грн.; фарбування лівого переднього крила на суму 756,00 грн.; фарбування лівих задніх дверей на суму 1044,00 грн.; антикорозійне оброблення на суму 144,00 грн.; мийка автомобіля на суму 90,00 грн.; полірування пофарбованих деталей на суму 432,00 грн., а всього на загальну суму вартість робіт становить 7 290,00 грн. (а.с. 12).

У даному рахунку-фактурі також зазначено найменування та вартість запасних частин, використаних для ремонту автомобіля. Зокрема, накладка порога вартістю 8870,00 грн.; холдинг кузова - 2260,00 грн.; двері передні ліві - 13980,00 грн.; крило переднє ліве - 4940,00 грн.; метизи - 790,00 грн., лакофарбові матеріали - 6840,00 грн., а всього на суму 37 680,00 грн.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 3603 від 26.01.2017 ОСОБА_2 сплачено ФОП ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 44 970,00 грн. за ремонт автомобіля (а.с. 13).

Згідно рахунку-фактури № СМУ00029197 від 26.11.2016, та видаткової накладної № СМУ00032180 від 06.12.2016, виданих Товариством з обмеженою відповідальністю «Саміт Моторз Україна» (далі - ТОВ «Саміт Моторз Україна»), квитанції № від 26.11.2016, ОСОБА_2 оплачено вартість кришки дзеркала на суму 2 531,20 грн. (а.с. 14-15).

Таким чином, згідно рахунку-фактури № 3603 від 08.01.2017 та квитанції до прибуткового касового ордера № 3603 від 26.01.2017, загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_1, здійсненого ФОП ОСОБА_3, становить 47 501,20 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що рахунок-фактура та квитанція до прибуткового касового ордеру не є належними доказами на підтвердження розміру завданої шкоди, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 7 розділу 5 Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2014 року № 165, документами, що підтверджують надання послуги, є: акт передавання-приймання КТЗ (його складових частин (систем) після надання послуг з технічного обслуговування і ремонту; наряд-замовлення, підписаний контролером якості (з проставлянням печатки виконавця (за наявності) та замовником; документ, що підтверджує оплату послуг; рахунок-фактура; податкова накладна (для юридичних осіб).

Так, ФОП ОСОБА_3, у якого позивач здійснив ремонт свого автомобіля, є платником єдиного податку, а тому відповідно до пункту 6 статті 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» має право не видавати розрахунковий документ під час надання послуг у разі не перевищення обсягу доходу у календарному році понад 1 000 000, 00 грн. Відповідно до наведеної норми права реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (крім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту) (наданні послуг) фізичними особами-підприємцями, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій.

Відповідно до пункту 296.10 статті 296 Податкового кодексу України реєстратори розрахункових операцій не застосовуються платниками єдиного податку: першої групи; другої і третьої груп (фізичні особи-підприємці) незалежно від обраного виду діяльності, обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 1 000 000, 00 грн. У разі перевищення в календарному році обсягу доходу понад 1 000 000,00 грн. застосування реєстратора розрахункових операцій для такого платника єдиного податку є обов'язковим. Застосування реєстратора розрахункових операцій розпочинається з першого числа першого місяця кварталу, наступного за виникненням такого перевищення, та продовжується у всіх наступних податкових періодах протягом реєстрації суб'єкта господарювання як платника єдиного податку.

Хоча акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) не є за своєю природою розрахунковим документом, втім містить вичерпну інформацію про виконані ремонтні роботи, відомості про вартість цих робіт, а також використаних матеріалів та запчастин під час ремонту транспортного засобу. Позивач звернувся до суду з метою стягнення з відповідача грошових коштів для відновлення (ремонту) пошкодженого автомобіля. Відсутність розрахункового документа за відновлення транспортного засобу (ремонт) не є підставою для звільнення відповідача від виконання обов'язку та відшкодування реальних витрат відповідно до статті 22 ЦК України.

Виходячи з аналізу частин першої та другої статті 22 ЦПК України реальними збитками є також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто такі дії, які настануть в майбутньому.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28.02.2018 по справі № 363/4898/15-ц.

За приписами ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковому для суду першої та апеляційної інстанцій.

Наведені положення закону приводять до висновку, що позивачем доведено належними доказами оплату вартості ремонту автомобіля у ФОП ОСОБА_3 на суму 44 970,00 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що згідно виписки № KTJO-58FS-REL3-DQAN від 30 січня 2017 року ОСОБА_2 виплачено страхове відшкодування в розмірі 16 389,82 грн. (а.с. 10).

Відповідно до виписки № BPAL-UKKM-9DED-987M від 30.01.2017 на рахунок ОСОБА_2 № НОМЕР_3 02.12.2016 перераховано кошти в розмірі 500,00 грн. (франшиза) від ОСОБА_1 (а.с. 11).

Отже, ОСОБА_2 виплачено страхове відшкодування в розмірі 16 889,82 грн., з яких 500 грн. сума франшизи, перерахованої відповідачем, та 16 389,82 грн. - сума страхового відшкодування.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо неналежності та недопустимості доказів, досліджених судом першої інстанції на підтвердження оплати вартості ремонту автомобіля позивача, оскільки такі докази стосуються предмета спору, містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 58 ЦПК України в редакції на момент подання позову, яка узгоджується з положеннями ст. 77 ЦПК України в редакції 2017 року), доказів їх отримання з порушенням встановленого порядку відповідачем не надано (частина перша статті 59 ЦПК України в редакції на момент подання позову, яка узгоджується з положеннями ст. 78 ЦПК України в редакції 2017 року).

Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка одержана позивачем від страховика з урахуванням франшизи, становить 30 611,38 грн.

Згідно з положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку, згідно зі ст. 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст. 36, 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому, розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст. 1194 ЦК України.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 не погоджуючись з рішенням страхової компанії, оскаржував визначений розмір страхового відшкодування, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка становить 30 611,39 грн. має сплатити ОСОБА_1

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги Звіт № 66-0/24/0 від 06.11.2016, відповідно до якого сума завданого матеріального збитку становить 16 889,82 грн. без ПДВ, з огляду на наступне.

До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5).

Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

При цьому в Законі визначено порядок розрахунку шкоди, пов'язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика).

Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом має сплатити страховик як страхове відшкодування.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо розміру завданого позивачу збитку, внаслідок пошкодження його автомобіля в ДТП, у розмірі 44 970,00 грн.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП, підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Щодо посилань в апеляційній скарзі про те, що дані, які зазначені у Звіті від 06.11.2016, а саме щодо переліку та характеру пошкоджень автомобіля «Lexus» державнийномерний знак НОМЕР_1, необхідності запасних частин та робіт, потрібних для відновлення пошкодженого автомобіля, не збігаються з відомостями, вказаними в рахунку-фактурі ФОП ОСОБА_3, то вони не заслуговують на увагу колегії суду, оскільки таким доказам судом першої інстанції надано правову оцінку в сукупності з іншими доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема протоколу огляду транспортного засобу, про який зазначалось вище.

Так, в даному протоколі огляду транспортного засобу зазначено ряд пошкоджень автомобіля, а також вид робіт, які необхідно здійснити для відновлення пошкодженого автомобіля. Проведені ремонтні роботи не містять розбіжностей з протоколом огляду.

Разом з цим, відповідач, посилаючись на розбіжність доказів, якими встановлено пошкодження автомобіля та заміну певних частин, належних доказів на обґрунтування своїх заперечень не надав.

Крім того, як пояснив в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача після ремонту автомобіля позивача даний автомобіль його довіритель ОСОБА_1 не оглядав, з позивачем щодо відновлювального ремонту та його вартості не спілкувався.

З огляду на викладене, не приймаються до уваги колегії суддів посилання апелянта на те, що дзеркало, яке придбане позивачем, та вартість якого включена до матеріального збитку, як таке, що придбане для іншого автомобіля, оскільки такі посилання ґрунтуються на власних припущеннях відповідача, а у відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим сторонами згідно зі ст. 12, 81, 263 ЦПК України, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків. Рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, п. 8 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, ч. 6 ст. 147, абз. 3 п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 26 липня 2018 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді Л.Д. Махлай

С.Г.Музичко