Справа №: 398/1932/18
провадження №: 2/398/1771/18
"27" липня 2018 р. м. Олександрія
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Коліуш Г.В., за участю секретаря судового засідання Замкової Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином, в позовній заяві просив розгляд справи провести за відсутності представника Банку, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, відзиву не надав. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.
Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
18.10.2012 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Своїм підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердив факт ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення, та погодилася з його умовами, а також з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України.
За цим договором відповідач отримав кредит в розмірі 2800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, як це зазначено в позовній заяві.
Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду.
Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).
Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
З наданого розрахунку вбачається, що в період з 28.11.2013 року по 29.08.2014 року за користування кредитом позивач нараховував відсотки в розмірі 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, в період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року 34,80 % річних, в період з 01.04.2015 року по 24.05.2018 року 43,20% річних.
Отже, позивач неодноразово змінював відсоткову ставку за кредитом в сторону збільшення.
Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Відповідно до ч.3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Частиною четвертою зазначеної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.
З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17, від 30 листопада 2016 року у справі №6-82цс16, від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 та Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року у справі №389/3409/16-ц (провадження №61-1036св17).
Доказів про повідомлення відповідача про збільшення розміру відсоткової до 34,80% річних, а потім до 43,20% річних та його письмову згоду на таке збільшення в односторонньому порядку, позивачем не надано, тому суд виходить з первинного розміру відсоткової ставки, зазначеному в позовній заяві та розрахунку заборгованості, наданої позивачем.
Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 82 ЦПК України. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).
Таким чином, наданий позивачем розрахунок в частині розміру відсотків за користування кредитом, розрахованих за збільшеною в односторонньому порядку відсотковою ставкою, суперечить вимогам ЦК України та не може бути прийнятий судом як належний, допустимий та достовірний доказ розміру заборгованості відповідача за відсотками за користування кредитом.
Крім того, ухвалою суду від 03.07.2018 року від ПАТ КБ «Приватбанк» було витребувано докази видачі платіжної картки відповідачу із зазначенням виду виданої картки; відомості щодо строку дії платіжної картки відповідача, довідку про умови кредитування за підписом відповідача, однак станом на день розгляду витребувані докази до суду не надані.
За розрахунком, наданим позивачем, за період з 28.11.2013 року по 31.08.2014 року заборгованість за відсотками за відсотковою ставкою 30,00% річних складає 125,94 грн. Суд виходить саме з розміру ставки, зазначеної в позовній заяві та розрахунку, оскільки відомостей про зміну відсоткової ставки банком не надано, вимоги ухвали суду про витребування доказів не виконано, тому суд розглядає справу за наявними матеріалами.
За тим же розрахунком заборгованість за кредитом за період з 01.09.2014 року по 24.05.2018 року становить 2600,69 грн. Кількість днів прострочки за період з 01.09.2014 року по 24.05.2018 року становить 1361 днів. За цей же піод відповідачем сплачено на погашення відсотків 606,34 грн. Тому, за період з 01 вересня 2014 року по 24 травня 2018 року заборгованість за відсотками по відсотковій ставці 30,00% річних складає 2343,28 грн. ((2600,69 грн. (розмір заборгованості) х 30% річних / 360 днів х1361 днів)/ 100) - 606,34 грн.. Всього заборгованість за відсотками за період з 28.11.2013 року по 24.05.2018 року складає 2469,22 грн. (125,94 грн. + 2343,28 грн.).
Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання він зобов'язаний сплатити неустойку.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).
Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг передбачено стягнення штрафу з позичальника при порушенні останнім строків платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням. Також умовами договору про надання банківських послуг передбачена сплата пені у разі прострочення виконання зобов'язання.
Статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Оскільки, відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17.
Думку позивача через його неявку в судове засідання щодо стягнення цивільно-правової відповідальності зясувати неможливо, тому з метою недопущення подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення пені та комісії за прострочення виконання зобов'язань.
Щодо стягнення штрафів суд зазначає, що умовами кредитного договору передбачено обов'язок відповідача сплатити штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову, тому, враховуючи часткове задоволення позову в часині стягнення відсотків за користування кредитом з відповідача підлягає стягненню штраф (фіксована частина) в розмірі 500 грн. та 5% від стягнутої суми (2600,69 грн. (заборгованість за кредитом) + 2469,22 грн. (відсотки за користування кредитом)) х 5%), що становить 253,50 грн.
Оскільки відповідач не виконав встановлені кредитним договором зобовязання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 5823,41 грн., яка складається з: 2600,69 грн заборгованість за тілом кредиту, 2469,22 грн. заборгованість за відсотками, 500,00 грн штраф (фіксована частина), 253,50 грн. штраф (процентна складова), що виникла станом на 24.05.2018 року.
Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує на користь позивача сплачений судовий збір з відповідача, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 297,03 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 264, 265, 273, 280, 282, 352, 354 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Коліуш Г.В.