АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2018 року

м. Київ

справа № 761/13075/18

провадження № 22-ц/796/6165/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.,

суддів - Мазурик О.Ф., Музичко С.Г.

за участю помічника судді, який за дорученням головуючого судді здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградової А.І.

учасники справи:

позивач - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Товариство співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2018 року у складі судді Савицького О.А.

у справі за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Товариство співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року представник ОСББ «Комфорт» - Корнієнко М.С. звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на користь ОСББ суму заборгованості за надані комунальні та інші послуги, інфляційне збільшення боргу, 3 % річних від простроченої суми за квартиру НОМЕР_1 у розмірі 69 546,30 грн. та за гаражний бокс НОМЕР_2 - 10 334,40 грн., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, а також судові витрати у сумі 1 762 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2018 року відкрито провадження у справі.

Не погоджуючись з ухвалою суду, 21 червня 2018 року відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу та прийняти постанову про направлення справи на розгляд до суду першої інстанції за встановленою підсудністю, а саме до Подільського районного суду м. Києва, оскільки вона є незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням правил підсудності.

В обґрунтування вимог зазначає, що судом першої інстанції не враховано те, що адресою її проживання є: АДРЕСА_2, що знаходиться в адміністративно-територіальних межах Подільського району м. Києва та підтверджується копіями паспорта, які містяться в матеріалах справи.

Вказує, що оскільки предметом пред'явленого позову є стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, тому такі правовідносини пов'язані з належним виконанням зобов'язань, а не безпосередньо з правами на нерухоме майно.

Вважає, що місцевий суд не застосував до спірних правовідносин статтю 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та неправильно застосував норми статей 27, 30, 31 ЦПК України.

16 липня 2018 року представник позивача ОСББ «ТОВ «Комфорт» - Корнієнко М.С. подала відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просила апеляційну скаргу відхилити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а посилання апелянта не відповідають дійсності, оскільки спір, який виник між сторонами, безпосередньо стосується нерухомого майна, а тому місцевим судом правильно застосовані норми статті 30 ЦПК України, якою встановлені правила виключної підсудності цивільних справ.

Відповідно до п. 8 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIIIАпеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Відповідач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених в ній.

Представник позивача Корнієнко М.С. не була допущена до участі у розгляді справи, оскільки не є адвокатом та діяла на підставі довіреності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження, суд встановив, що позовна заява відповідає вимогам статей 175, 177 та 187 ЦПК України та дійшов висновку, що справа підсудна саме Шевченківському районному суду м. Києва.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV &q?і ;Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини&q?о ; застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Стаття 353 ЦПК України визначає виключний перелік ухвал, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Зокрема, згідно з пунктом 8 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені ухвали щодо відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності.

Згідно зі статтею 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною першою статті 30 ЦПК України встановлено, що позови, які виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 41, 42 постанови від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» надав судам роз'яснення, де зазначив, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, які виникають щодо нерухомого майна (частина перша статті 30 ЦПК України). Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов'язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об'єктом якого є нерухоме майно тощо.

Як убачається з позовної заяви, представник ОСББ «Комфорт» - Корнієнко М.С. звернулася з позовною заявою про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за місцем знаходження нерухомого майна, яким є АДРЕСА_1, що за адміністративно-територіальним поділом відноситься до Шевченківського району м. Києва.

До позовної заяви додані копії свідоцтв про право власності на квартиру та гаражний бокс, з приводу утримання яких виник спір, що підтверджують місцезнаходження зазначеної нерухомості.

Таким чином, у даному випадку застосовуються правила виключної підсудності, так як предметом спору є витрати, пов'язані з утриманням цього нерухомого майна і, відповідно до положень статті 30 ЦПК України, даний позов повинен розглядатися за місцем знаходження нерухомого майна.

З огляду на наведене, місцевий суд, відкриваючи провадження у справі, діяв у межах закону і, зважаючи на вимоги статті 30 ЦПК України, дійшов правильного висновку щодо підсудності справи саме Шевченківському районному суду м. Києва, оскільки позивач, у відповідності до процесуального закону, пред'явив позов за місцем знаходження нерухомого майна, а такий спір повинен розглядатися судом за правилами виключної підсудності.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, посилання відповідача на порушення правил підсудності є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм процесуального права, а підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 380, 381- 384 ЦПК України, Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н ОВ И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набираєзаконної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Повне судове рішення складено 31 липня 2018 року.

Головуючий: В.А. Кравець

Судді: О.Ф. Мазурик

С.Г. Музичко