Справа № 446/500/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Бакай І.А.
Провадження № 22-ц/783/755/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді: Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.

секретаря: Бадівської О.О.

за участі: державного виконавця: Гринюх Н.В., представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Кам`янка-Бузького районного відділу ДВС ГТУ у Львівській області на ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області у складі судді Бакай І.А. від 19 жовтня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_3 до Кам`янка-Бузького районного відділу ДВС ГТУ у Львівській області про визнання неправомірними та скасування постанов від 15.12.2015 року та 23.12.2015 року, прийнятих головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кам`янка-Бузького РУЮ ОСОБА_4,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 19 жовтня 2017 року скаргу задоволено.

Поновлено строк на оскарження постанови від 15 грудня 2015р. ВП № 49560894 та постанови від 23.12.2015року ВП № 49717323 головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кам'янка-Бузького РУЮ ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в розмірі 17508,54 грн. та відкриття виконавчого провадження.

Скасовано постанову головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кам'янка-Бузького РУЮ ОСОБА_4 від 15.12.2015 р. ВП № 49560894 про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в розмірі 17508,54 грн.

Скасовано постанову головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кам'янка-Бузького РУЮ ОСОБА_4 від 23.12.2015 р. про відкриття виконавчого провадження № 49717323.

Ухвалу суду оскаржив Кам`янка-Бузький районний відділ ДВС ГТУ у Львівській області подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що судове рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не прийнято до уваги доводи та докази, що мали істотне значення для справи, щодо відправлення постанов рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення та не витребувано доказів, а також не викликано свідків для дачі відповідних пояснень.

Зазначає, що відповідно до абз.2 ч. 2 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про

примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження була скерована боржнику ОСОБА_3 за адресою котра вказана в виконавчому документі, про те повідомлення про вручення боржнику рекомендованого листа на адресу відділу не повернулася. Посилається на ст.. 28ЗУ «Про виконавче провадження», де зазначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з

боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним

виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим

Законом.

Вказує,що в даному випадку неотримання ОСОБА_3 вказаної кореспонденції не може бути розцінено як порушення прав боржника а як ухилення від сплати коштів на користь держави, яка умисно ухиляється від отримання будь яких листів від Відділу чи не пиходить за ними у відділення поштового зв`язку.

Просить ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 19 жовтня 2017 року скасувати.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення державного виконавця: Гринюх Н.В., представника ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 звернулася до суду із скаргою на постанову від 15.12.2015р. головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кам'янка-Бузького РУЮ ОСОБА_4 про стягнення з неї виконавчого збору в розмірі 17508,54грн. та на постанову від 23.12.2015р. про відкриття виконавчого провадження № 49717323, яку у подальшому уточнила та просила визнати постанови неправомірними та скасувати їх, крім того поновити строк на оскарження постанови від 15.12.2015 р. про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ст.383 ЦПК України ( в редакції чинній на момент винесення ухвали) передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.2 ст. 384 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи ДВС розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 цього Кодексу, за участю державного виконавця або іншої посадової особи ДВС, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 387 ЦПК України).

Тобто, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали повязане з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України та його примусовим виконанням.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 цього Кодексу).

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Ч. 1 ст. 181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

За частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Враховуючи наведене, крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного нормами процесуального законодавства, Закон України «Про виконавче провадження» встановлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства

Верховний Суд України виклав аналогічну позицію у справаїх № 14-13цс18 від 14.03.2018 року та 12-93гс18 від 06.06.2018 року.

ОСОБА_3 звернулася до суду з скаргою на постанову головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кам'янка-Бузького РУЮ ОСОБА_4 від 15.12.2015 р. ВП № 49560894 про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в розмірі 17508,54 грн.

Оскільки ОСОБА_3 оскаржує дії державного виконавця щодо виконання не судового рішення, а постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кам'янка-Бузького РУЮ, колегія суддів приходить до висновку що такий спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

На підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

Керуючись ст.ст.255, 256, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Кам`янка-Бузького районного відділу ДВС ГТУ у Львівській області задовольнити частково.

Ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 19 жовтня 2017 року скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_3 до Кам`янка-Бузького районного відділу ДВС ГТУ у Львівській області про визнання неправомірними та скасування постанов від 15.12.2015 року та 23.12.2015 року, прийнятих головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кам`янка-Бузького РУЮ ОСОБА_4 - закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Пований текст постанови складено 23.07.2018 року

Головуючий

Судді