Справа № 653/3615/17
Провадження № 2/653/419/18
РІШЕННЯ

іменем України

"11" червня 2018 р. Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді - Венглєвської Н.Б.,

секретаря - Копєйко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 23 липня 2011 року та зареєстрований Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільносго стану ГТУЮ у Херсонській області, актовий запис №76. Спору про поділ спільного майна не мають.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 23 липня 2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Після його укладення, однією сімєю вони не проживали, певний час разом проживали в с. Олексіївка, декілька разів вона їздила до нього в м. Санкт-Петербург, Російська Федерація. Однак з часом, спільне життя у неї з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігноруванням налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати між ними почуття поваги та любові один до одного і подальше спільне життя з відповідачем зі збереженням шлюбу суперечить їх інтересам. Примирення між нею та відповідачем неможливе. Шлюбні відносини фактично припинені з березня 2013 року, спільне господарство не ведеться. Суперечки про поділ майна немає.

У судовому засіданні позивач, вимоги викладені у позовній заяві підтримала повністю, за підставами, вказаними у позові. Наполягає на їх задоволенні. Вказує, що шлюбні відносини між сторонами припиненні та їх відновлення неможливе. Збереження шлюбу суперечить їх інтересам.

Відповідач ОСОБА_2, 06.08.1983 року, зареєстрований та фактично проживає в м. Сенкт-Петербург, Російська Федерація, АДРЕСА_1. Згідно вимог Закону України від 10.11.1994 року №240/94-ВР "Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах" від 22.01.1993 року відповідач ОСОБА_2 може бути допитаний як відповідач по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу №653/3615/17. Згідно протоколу судового засідання по справі №653/3615/17 від 05.03.2018 року, Красногвардійського районного суду Санкт-Петербургу, ОСОБА_2 з'явився у судове засідання, де зазначив, що позовні вимоги не визнає, так як все, що заявлено позивачкою ОСОБА_1 не відповідає дійсності. Також додав, що не заперечує, щоб дану справу у Генічеському районному суді Херсонської області розглядали без його участі.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так, сторони перебувають у шлюбі з 23 липня 2011 року, зареєстрованому Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільносго стану ГТУЮ у Херсонській області, актовий запис №76. Спору про поділ спільного майна не мають.

Позивач вказує, що 23 липня 2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Після його укладення, однією сімєю вони не проживали, певний час разом проживали в с. Олексіївка, декілька разів вона їздила до нього в м. Санкт-Петербург, Російська Федерація. Однак з часом, спільне життя у неї з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігноруванням налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати між ними почуття поваги та любові один до одного і подальше спільне життя з відповідачем зі збереженням шлюбу суперечить їх інтересам. Примирення між нею та відповідачем неможливе. Шлюбні відносини фактично припинені з березня 2013 року, спільне господарство не ведеться. Суперечки про поділ майна немає.

Відповідно до ст.. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ст..112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до роз'яснень п. 10. 5. п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дитини. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя .

Враховуючи те, що сторони не проживають разом та часом на примирення жодна зі сторін не скористалася, а також те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а тому позов необхідно задовольнити, розірвавши шлюб сторін.

Згідно ст. 113 СК україни особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», розірвання шлюбу, здійснене судом після набрання чинності цим Законом, не підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану. У таких випадках, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Судом встановлено, що сторони припинили спільне проживання, спільного господарства не ведуть, на примирення не пішли та збереження сімї неможливе.

Враховуючи відсутність у сторін морально-правової основи шлюбу, яка ґрунтується на почуттях взаємної поваги та любові, взаємній підтримці та допомозі, враховуючи фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом розірвання шлюбу, укладеного між сторонами.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 105, 109, 110, 112 Сімейного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 23 липня 2011 року Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільносго стану ГТУЮ у Херсонській області, актовий запис №76 - розірвати.

Після набрання рішенням законної сили прізвище сторін залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Н.Б. Венглєвська