Постанова

Іменем України

18 липня 2018 року

м. Київ

справа № 186/1292/15-ц

провадження № 61-1570зпв18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Першотравенську, приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля»,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Першотравенську, приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області у складі судді Кривошеї С. С. від 02 листопада 2016 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Свистунової О. В., Красвітної Т. П., від 28 лютого 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів: Євтушенко О. І., Євграфової Є. П., Мостової Г. І., від 11 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Першотравенську (далі - Фонд), приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі - ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовна заява ОСОБА_4 мотивована тим, що він перебував у трудових відносинах з ДВАТ шахта «Степова» ДХК «Павлоградвугілля» (тепер - ВСП «ШУ Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля»). 31 жовтня 2003 року він був звільнений з роботи за станом здоров'я на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України

Згідно з висновком МСЕК від 28 лютого 2008 року йому встановлено 65 % стійкої втрати професійної працездатності з 30 січня 2008 року, з них: 45 % повторно та 20 % первинно - безстроково.

У зв'язку з встановленням йому стійкої втрати професійної працездатності, він звернувся до Фонду про призначення йому страхової виплати, як одноразової страхової суми так і щомісячної грошової суми, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, в зв'язку з повторним ушкодженням здоров'я (другий страховий випадок).

На запит Фонду роботодавцем було виготовлено довідку про його середню заробітну плату (дохід) за період з квітня по вересень 2003 року, яка була прийнята Фондом для призначення страхової суми.

Вважав, що довідка про його середню заробітну плату (дохід) виготовлена з порушенням вимог чинного законодавства, а тому має бути прийнята інша середня заробітна плата (дохід) для призначення страхової виплати.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_4 просив визнати дії ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» неправомірними, зобов'язати ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» надати довідку про середню заробітну плату (дохід) для призначення страхової виплати, у зв'язку з другим страховим випадком за розрахунковий період: травень - жовтень 2003 року, прийняти середню його заробітну плату (дохід) за розрахунковий період: травень - жовтень 2003 року для призначення страхової виплати зв'язку зі стійкою втратою працездатності (другий страховий випадок) у розмірі 4 208,83 грн, зобов'язати Фонд провести йому призначення та перерахунок страхової виплати з 30 січня 2008 року, у зв'язку з другим страховим випадком, прийнявши середню заробітну плату (дохід) в розмірі 4 208,83 грн та у місячний строк виплатити недоплату відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року залишено без змін.

У грудні 2017 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду України заяву про перегляд рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2016 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2017 року, в якій просив скасувати зазначені судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року, а саме неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, - пунктів 3, 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266.

На обґрунтування заяви ОСОБА_4 надав копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2016 року у справі № 185/10316/15-ц.

Відповідно до пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Вказана заява та разом із доданими до неї матеріали передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2018 року відкрито провадження у справі та витребувано із суду першої інстанції матеріали цивільної справи.

Ухвалою Верховного Суду від 03 травня 2018 року справу призначено до розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в заяві доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що заява задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

За положенням пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає, зокрема: у різному тлумаченні судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; у різному застосуванні правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; у різному визначенні предмета регулювання правових норм, зокрема застосуванні різних правових норм для регулювання одних і тих самих правовідносин або поширенні дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосуванні цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; у різному застосуванні правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень означає, що суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ за подібних правовідносин при однаковому їх матеріально-правовому регулюванні дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з ДВАТ шахта «Степова» ДХК «Павлоградвугілля, правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

Згідно з наказом директора ДВАТ шахти «Степова» ДХК «Павлоградвугілля» від 14 листопада 2003 року ОСОБА_4 був звільнений з 31 жовтня 2003 року на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я, яка перешкоджає продовженню даної роботи.

Відповідно до акта за формою П-4 від 29 листопада 2007 року ОСОБА_4 отримав професійне захворювання.

Згідно з висновком МСЕК від 28 лютого 2008 року ОСОБА_4 встановлено третю групу інвалідності. Сукупно ступінь втрати професійної працездатності 65 % з 30 січня 2008 року, з яких 45 % - повторно та 20 % - первинно.

На вимогу Фонду ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», правонаступником, якого є ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», надано довідку від 27 березня 2008 року № 590 про заробітну плату позивача за квітень - вересень 2003 року, згідно з якою працівниками Фонду було проведено розрахунок, за яким середній заробіток ОСОБА_4 склав 3 821,70 грн.

Постановою Фонду від 07 квітня 2008 року ОСОБА_4 призначено страхові виплати у вигляді щомісячних страхових виплат і для розрахунку прийнято середню заробітну плату (дохід) перед настанням страхового випадку у сумі 3 821,70 грн.

Відповідно до акта перевірки достовірності наданих довідок про середню заробітну плату потерпілих від 27 лютого 2009 року № 4 спеціалістами Фонду порушень не виявлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що позивачем не було доведено факту, що розрахунок середнього заробітку було зроблено невідповідно до норм діючого законодавства, оскільки позивач звільнений в останній день місяця (31 жовтня 2003 року), а тому цей місяць (жовтень 2003 року) не включається до розрахункового періоду.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2016 року у справі № 185/10316/15-ц, на яку посилається заявник як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення без змін судових рішень, якими визнано неправомірними дії роботодавця щодо відмови у видачі довідки про середню заробітну плату (дохід) для розрахунку страхових виплат за період з червня по листопад 2009 року та зобов'язано останнього надати цю довідку.

Вирішуючи цей спір, суд касаційної інстанції, керуючись Порядком обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266, виходив із того, що позивач відпрацював у листопаді 2009 року повний місяць, який був зарахований до страхового стажу, а тому роботодавець безпідставно відмовив позивачу у видачі довідки про середню заробітну плату (дохід) для розрахунку страхових виплат за період з червня по листопад 2009 року.

При цьому суд виходив із того, що останній місяць праці, в якому позивач був звільнений з роботи, має бути включений у розрахунковий період.

Отже, порівняння судового рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2016 року у справі № 185/10316/15-ц, наданого заявником на підтвердження своїх вимог, із судовим рішенням, про перегляд якого подана заява, свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме пунктів 3, 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 (далі - Порядок).

Усуваючи розбіжності у застосуванні судом касаційної інстанції вказаних норм матеріального права, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду виходить з такого.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я. Сума щомісячної страхової виплати не повинна перевищувати середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Згідно з пунктом 1 Порядку цей Порядок визначає правила обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності у разі настання страхового випадку, а також оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації чи фізичної особи, яка використовує працю найманих працівників.

Відповідно до пункту 3 Порядку розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід) для розрахунку страхових виплат (крім страхування на випадок безробіття) та оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця, є період роботи за останнім основним місцем роботи (заняття підприємницькою діяльністю) перед настанням страхового випадку, протягом якого застрахована особа працювала та сплачувала страхові внески.

Згідно з пунктом 4 Порядку розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) для застрахованих осіб (включаючи осіб, які працюють неповний робочий день (робочий тиждень) та добровільно застрахованих осіб), є останні шість календарних місяців (з першого до першого числа), що передують місяцю, в якому настав страховий випадок (для страхування на випадок безробіття - в якому припинено дію трудового договору або особу знято з обліку у державного реєстратора як суб'єкта підприємницької діяльності, припинення адвокатської, нотаріальної, творчої або іншої діяльності, закінчення проходження служби; для страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання осіб, у яких через деякий час погіршився стан здоров'я у зв'язку з раніше отриманим ушкодженням здоров'я внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання - період роботи за останнім основним місцем роботи перед настанням тимчасової непрацездатності).

Отже, з урахуванням зазначених положень, розрахунковим періодом для обчислення середнього заробітку для призначення страхових виплат мають бути шість повних відпрацьованих місяців за останнім місцем роботи перед настанням страхового випадку.

Згідно з пунктом 22 Порядку довідка про середню заробітну плату (дохід) видається роботодавцем за вимогою застрахованої особи або робочих органів виконавчих дирекцій фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на підставі платіжних відомостей та інших документів про нараховану заробітну плату (дохід).

У справі, що переглядається, установлено, що позивач був звільнений 31 жовтня 2003 року, ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» надано довідку про заробітну плату позивача за період з квітня по вересень 2003 року.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, установивши, що позивач був звільнений 31 жовтня 2003 року, тобто жовтень місяць не може вважатись повним відпрацьованим місяцем (за умови з першого до першого числа), дійшов правильного висновку про те, що довідка, надана ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» за розрахунковий період з квітня по вересень 2003 року є такою, що відповідає вимогам Порядку.

З огляду на зазначене, відсутні підстави для визнання дій ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» неправомірними та зобов'язання останнього надати довідку про середню заробітну плату (дохід) для призначення страхової виплати за розрахунковий період з травня по жовтень 2003 року, та відповідно, відсутні підстави для зобов'язання Фонду провести позивачу призначення та перерахунок страхової виплати з іншого розміру заробітної плати.

Згідно з частиною першою статті 360-5 ЦПК України 2004 року Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, або норми права у рішенні, про перегляд якого подана заява, були застосовані правильно.

Оскільки Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі, про перегляд якої подана заява, правильно застосував норми матеріального права, зокрема пунктів 3, 4 Порядку, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2016 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2017 року.

Керуючись пунктом 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, пунктом 1 частини першої статті 355, пунктом 2 частини першої статті 360-3, частиною першою статті 360-5 ЦПК України 2004 року, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2016 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Першотравенську, приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: О. В. Білоконь С. Ф. Хопта Є. В. Синельников Ю. В. Черняк