РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2018 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Рибалко Н.І., за участю секретаря судового засідання Мереуци М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, Департаменту з управління житлово-комунальним господарством, треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, департаменту з управління житлово-комунальним господарством, треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому вказала, що 05 квітня 2017 року помер її рідний батько ОСОБА_5, який на момент смерті мешкав в АДРЕСА_1 разом з нею, її чоловіком та донькою, її матір»ю, колишньою дружиною спадкодавця, ОСОБА_3 та братом ОСОБА_4Після смерті батька ОСОБА_5 позивач ОСОБА_1, як рідна дочка спадкодавця, що є спадкоємицею першої черги, звернулась до приватного нотаріуса ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини, її брат ОСОБА_4 подав заяву про відмову від спадщини на її користь. До складу спадщини вказала 3/12 (1/4) частин квартири АДРЕСА_2, які були виділені батьку на праві безоплатної приватизації, але не оформлені з незалежних від них причин. За життя спадкодавець, її батько, ОСОБА_5 подав заяву про приватизацію займаної ним частини квартири, проте з ним не укладено договір передачі 3/12 частин квартири у власність і через це їй, як спадкоємцеві, відмовлено у включенні даної частини квартири до складу успадкованого майна, про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватний нотаріус ОСОБА_2 видала Постанову від 12 жовтня 2017 року, якою позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_3 відмовлено.Тому позивачка вимушена звернутися до суду, просить суд включити зазначене майно до складу спадщини та визнати за нею право власності на це майно з тих підстав, що спадкодавець, висловивши при житті волю на приватизацію займаного ним житлового приміщення у вигляді 3/12 (1/4) частини квартири АДРЕСА_3, не відкликав свою заяву, та з незалежних від нього причин був позбавлений можливості дотриматися всіх правил оформлення документів на приватизацію, в якій йому не могло бути відмовлено.

Судовий розгляд справи здійснювався на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, за письмовими заявами позивача ОСОБА_1, згідно з якою вона позов підтримала, просила його задовольнити, ухвалити рішення на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, розглянути справу у її відсутність.

Представник відповідача Запорізької міської ради просить справу розглянути у відсутність представника, з урахуванням відзиву на позов, в якому зазначив, що відомостей щодо звернення батька позивачки ОСОБА_5 до органів приватизації про передачу йому у приватну власність частини квартири, яку він за життя займав, не надходило, та з цих підстав просить у задоволенні позову відмовити.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилася, надіслала документи спадкової справи за № 21/2017 рік після померлого 05 квітня 2017 року ОСОБА_5, та просить у письмовій заяві справи розглянути у її відсутність. Третя особа ОСОБА_3 раніше у судових засіданнях пояснювала, що саме вона, як основний наймач квартири за адресою: АДРЕСА_4 подала заяву в Орджонікідзевську райадміністрацію в органи приватизації з проханням оформити передачу у приватну спільну часткову власність квартиру, приміщення комунальної квартири, яку займає вона разом з членами сім»ї на умовах найму. При оформленні квартири у спільну часткову власність просила передбачити розподіл долі власності між чотирьох членів сімї в рівних долях по 3/12 частини квартири кожному на підставі довідки про склад сім»ї від 07.02.2004 року в додатку до заяви. Заява підписана наймачем й всіма членами сімї: чоловіком ОСОБА_5, донькою та сином, та підписи засвідчені керівником ЖЕД №61 та завірені печаткою підприємства, що відповідало вимогам закону. В той же час між нею та чоловіком відбулося розірвання шлюбу, надалі діяли по отриманню документів окремо. До часу смерті колишнього чоловіка, який постійно проживав в цій квартирі, була впевнена, що виділені йому 3/12 (1/4) частину приватизував. Вважає позовні вимоги позивачки обґрунтованими й просить позов задовольнити, розглянути справу у її відсутність.

Третя особа ОСОБА_4 надіслав до суду заяву, згідно з якою повідомляє, що батько постійно проживав в спірній квартирі та сплачував комунальні послуги, іншого житла в нього не було, бажав приватизувати спірну квартиру, та ймовірно, вважав, що оформив своє право. Вказує, що є рідним братом позивача, яка після смерті батька успадкувала все належне ОСОБА_5 майно. З огляду на зазначене, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, просить розглянути справу у його відсутність.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі надані стронами докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно ордера № 5641 від 21 вересня 1990 року, виданого ОСОБА_3, квартира АДРЕСА_5 надана була для родини з 4 осіб: ОСОБА_3, чоловік - ОСОБА_5, донька ОСОБА_6, син ОСОБА_4 (а.с. 7 ).

19 лютого 2004 року керівнику органу приватизації голові Орджонікідзевської райадміністрації від наймача квартири за адресою: АДРЕСА_4 ОСОБА_3 була подана заява з проханням оформити передачу у приватну спільну часткову власність квартиру та приміщення комунальної квартири, що займає вона разом з членами сім»ї на умовах найму. В заяві при оформленні квартири у спільну часткову власність просила передбачити розподіл долі власності між чотирьох членів сімї в рівних долях по 3/12 частини квартири кожному на підставі довідки про склад сім»ї від 07.02.2004 року в додатку до заяви. Уповноваженим власником квартири визначено ОСОБА_3. Заява підписана наймачем та всіма членами сімї, підписи засвідчені керівником ЖЕД №61 та завірені печаткою підприємства, що відповідало вимогам закону.( а.с 9 )

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № 389, яке видане Орджонікідзевською районною адміністрацією 10.03.2004 року, ? частини квартири спільного заселення за адресою: АДРЕСА_6 стала належати на праві спільної часткової власності в рівних долях громадянам: ОСОБА_3, матері позивача - 3/12 (1/4) частин, брату позивача - ОСОБА_4 -3/12 (1/4) частин, позивачу - ОСОБА_4 (на цей час ОСОБА_1) Т. Ю. 3/12 (1/4) частин, в спільну часткову власність їм перейшли кімната №2, площею 17,10 кв.м, кімната №4, площею 13,00 кв.м, 2 балкони площами 1, 08 кв.м, підсобні приміщення спільного користування коридор №1, кладова №3, кладова №6, кухня №7, вбиральня №8, ванна №9 залишилися в спільному користуванні. На підставі свідоцтва 21.03.2005 року внесені зміни до технічної документації Технічного паспорту квартири (а/с 10,11).

Батько позивачки - ОСОБА_5 не отримав свідоцтво про право власності на 3/12 (1/4) частин квартири, але проживав й користувався окремою кімнатою площею 11,00 кв.м .

На підставі договору дарування від 06.06.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори за р.№ 2-1604, брат ОСОБА_4Ю подарував позивачці ОСОБА_1 належні йому 3/12 (1/4) частин цієї квартири (а.с. 12 ).

На цей час в квартирі проживають мати позивачки ОСОБА_3, її брат ОСОБА_4, позивач ОСОБА_1, її чоловік ОСОБА_7 та їх неповнолітня донька ОСОБА_8

Після смерті батька ОСОБА_5, який помер 05 квітня 2017 року, ОСОБА_1, як рідна дочка спадкодавця, що є спадкоємицею першої черги, звернулась до приватного нотаріуса ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5, та син ОСОБА_5, її брат ОСОБА_4 подав заяву про відмову від спадщини на її користь. Відкрита спадкова справа № 21/2017, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 53 ).

До складу спадщини входить 3/12 (1/4) частин квартири АДРЕСА_7, які були виділені її батьку ОСОБА_5 на праві безоплатної приватизації за їх спільною заявою, але не оформлені ним.

За життя спадкодавець батько ОСОБА_5 подав заяву про приватизацію займаної ним частини квартири, проте з ним не укладено договір передачі 3/12 частин квартири у власність і через це спадкоємиці ОСОБА_1 відмовлено у включенні даної частини квартири до складу успадкованого майна, про що приватний нотаріус ОСОБА_2 видала 12.10.2017 року постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якою ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_3 після померлого 05.04.2017р. ОСОБА_5 відмовила (а.с. 70 ).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (стаття 1218 ЦК України).

Спадкоємець має право вимагати за ним права власності на неприватизовану квартиру тільки якщо спадкодавець при житті висловив волю на приватизацію квартири.

Постановою ВССУ по справі № 6-121цс13 від 11 грудня 2013 року визначено, що в осіб, які фактично проживають в квартирі (будинку) державного житлового фонду і звернулись з відповідною заявою до органу приватизації, виникає право на приватизацію цього житла.

Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Частиною четвертою статті 5 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

У силу статей 1, 3, 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Пленум Верховного Суду України в частині пятій пункту 13 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності зазначив, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством.

У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним частини квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на цю частину квартири.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян. Вказаним законом встановлені умови та порядок набуття громадянами права власності на квартири, які перебувають у державному (комунальному) житловому фонді.

Згідно ст. 2 Закону до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 8 Закону та п 4 Положення приватизація державного житлового фонду здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування. Передача квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

У п. 17-18 Положення вказано, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви, та подає, зокрема, оформлену заяву на приватизацію квартири; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру; довідку про склад сім'ї та займані приміщення; копію ордера про надання жилої площі; документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Прийняті документи реєструються органом приватизації в окремому журналі.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що якщо квартира (будинок) не була передана у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено при наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири у власність наймачеві.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України по справі№ 6-121цс13 від 11.12.2013р., яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України обовязкова для суду, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Аналогічна позиція відображена в п. 6.2. Узагальнення судової практики розгляду справ про приватизацію державного житлового фонду та гуртожитків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.01.2017р. № 9-48/0/4-17.

Таким чином, для спадкування права на приватизацію необхідне дотримання двох умов: постійне проживання спадкодавця у приміщенні, яке підлягає приватизації, та його особисте звернення до органів приватизації.

Про саме таке застосування Закону України Про приватизацію державного житлового фонду йдеться в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 11 грудня 2013 року розглянув справу № 6-121 цс 13, предметом якої був спір про визнання за спадкоємцем права на квартиру державного житлового фонду, в якій за життя проживав спадкодавець. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, набуває право на квартиру державного житлового фонду, в якій за життя проживав спадкодавець, за умови, що на час відкриття спадщини квартира була місцем постійного проживання спадкодавця або він зберігав право користування нею, спадкодавець подав у встановленому порядку заяву про її приватизацію, однак квартира безпідставно не була передана йому у власність.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_5 вселився в квартиру АДРЕСА_8 на підставі ордеру на житлове приміщення №5641 від 21 вересня 1990 року й проживав та користувався приміщенням кімнатою №3 площею 11 кв.м до часу своєї смерті 05 квітня 2017 року, був зареєстрований за адресою цієї квартири.

19 лютого 2004 року подав спільну заяву на передачу квартири у спільну часткову власність в рівних долях, що складає по 3/12 (1/4) частин квартири АДРЕСА_9 кожному, але свідоцтва не отримав з невстановлених причин. В квартирі мешкав постійно та користувався кімнатою до часу своєї смерті до 05 квітня 2017 року, сплачував комунальні послуги, іншого майна в нього не було.

Право власності на приватизоване житло виникає з часу прийняття рішення про приватизацію, у разі, якщо орган приватизації пропустив передбачені законодавством строки з часу закінчення такого строку. З порушенням строків розгляду звернення заявника про приватизацію житла порушуються права такого заявника, а в разі його смерті (до прийняття рішення про приватизацію) порушуються права його спадкоємців.

Приватний нотаріус відмовив спадкоємиці в видачі свідоцтва про право на спадкове майно після померлого 05.04.2017 року батька ОСОБА_5 у вигляді неприватизованої 3/12 частини квартири АДРЕСА_10, про що видана відповідна Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відсутність правовстановлюючого документа 3/12 частини квартири не дає їй можливості переоформити права власності на неприватизовану частину квартири в порядку спадкування за законом в позасудовому порядку.

Вимоги позивача про визнання права на приватизацію за померлим, визнання права в порядку спадкування на 3/12 частин квартири базуються на тому, що померлий ОСОБА_5 правомірно проживав у квартирі протягом багатьох років, з часу вселення до дня смерті, не використав свого права на приватизацію житла, неодноразово висловлював бажання передати свою частку їй, а підстави для відмови ОСОБА_5 у приватизації 3/12 частин квартири в органу приватизації відсутні.

Аналізуючи законодавство України, суд вважає, що подача ОСОБА_5 заяви про приватизацію квартири свідчить про реалізацію останнім свого права на безоплатну приватизацію 3/12 частин квартири та початок процедури приватизації, а позивачка - спадкоємець може отримати таку частку квартири у власність після смерті батька за умови не прийняття органом приватизації рішення по заяві у встановлені строки або у разі незаконної відмови в її задоволенні при наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири у власність ОСОБА_5

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи та досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що 3/12 (1/4) частина квартири АДРЕСА_11, є спадковим майном, а тому позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2,3, 5, 10-12, 77-83, 137,141, 259,263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради, департаменту з управління житлово-комунальним господарством, за участі третіх осіб: приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, померлого 05 квітня 2017 року, на неприватизовані 3/12 частин квартири у вигляді кімнати площею 11 кв.м задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 3/12 частин квартири АДРЕСА_12 в порядку спадкування за законом, після померлого 05 квітня 2017 року батька - ОСОБА_5.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.І. Рибалко