Справа № 200/884/17
Провадження № 2/200/1942/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«01» червня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Санжаровської Я.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання договору поруки припиненим,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2, ПАТ «Укрсиббанк» про визнання договору поруки припиненим.

В обґрунтування позову, з урахуванням уточненої позовної заяви від 30.03.2018 року вказав, що 17.12.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 375 000 доларів США, що дорівнює в еквіваленті у національній валюті 1 893 750 грн. зі строком користування до 16.12.2022 року та сплатою 12,9% річних за користування кредитом. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, між позивачем ОСОБА_1 та АКІБ «Укрсиббанк» 17.12.2007 року був укладений договір поруки № 0/П/1, згідно з яким позивач взяв на себе зобовязання відповідати перед банком по зобовязанням ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором у повному обсязі. За умовами договору поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. 22 лютого 2008 року банком за погодженням з позичальником було змінено умови основного договору шляхом збільшення відповідальності за порушення умов кредитного договору, а саме банк листом за № ПС 183437 повідомив позичальника, що у разі порушення умов кредитної дисципліни, зокрема неналежного виконання умов кредитного договору від 17.12.2007 року, банк з дати виникнення простроченої суми основного боргу нараховуватиме на прострочену суму основного боргу підвищені проценти, а саме в розмірі збільшеної вдвічі від діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу. Крім того, з 01.11.2008 року боржник припинив оплату платежів, тому починаючи з наступного дня банк мав право звернутися до поручителя з вимогою про погашення боргу в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням. Банк звернувся до суду з позовом лише 23 липня 2009 року, тобто з пропуском встановлених шести місяців.

З урахуванням викладеного, позивач просив суд визнати припиненою з 22 лютого 2008 року, яка виникла на підставі договору поручительства від 17 грудня 2007 року № 0/П/1, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 в забезпечення виконання кредитних зобовязань ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк».

Ухвалою суду від 02 квітня 2018 року визначено здійснювати судовий розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання договору поруки припиненим, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін з призначенням судового засідання на 26 квітня 2018 року.

Відповідач 15.02.2018 та 06.04.2018 року надав відзив на позовну заяву, де зазначив, що повідомлення банку № ПС 183437 від 22.02.2008 року узгоджується з умовами кредитного договору, зокрема розділом 5, яким передбачено порядок зміни процентної ставки. Відповідно до п.5.2 кредитного договору, у випадку порушення позичальником кредитної дисципліни (зокрема неналежного виконання умов цього договору та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором) процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється у розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до п.1.3.1 договору. Сторони погодили, що у разі настання будь-якої із обставин, передбачених ч.1 п.5.2 кредитного договору, банк може збільшити розмір процентної ставки за договором у наступному порядку: не пізніше ніж 14 календарних днів до дати збільшення розміру процентної ставки повідомити позичальника про встановлення нової процентної ставки із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки шляхом направлення поштою за адресою позичальника відповідного рекомендованого листа; такий новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні банку до позичальника, без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до кредитного договору. Дані умови кредитного договору були відомі поручителю, підписанням договору поруки він підтвердив, що йому зрозумілі всі умови кредитного договору та він погоджується з ними. Відповідач зазначає також, що у звязку з порушенням позичальником зобовязань за кредитним договором позивачу 18.05.2009 року було направлено два листи, якими банк повідомив поручителя про порушення позичальником умов кредитного договору та вимагав від поручителя погасити прострочену заборгованість. Оскільки вимоги банку не були виконані, АТ «УкрСиббанк» визнав термін виконання зобовязання за кредитним договором таким, що настав та 15.07.2009 року звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення боргу за позичальника та поручителя. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.04.2011 року позов задоволено, рішення суду набрало законної сили. Вказує, що банк звернувся до суду у шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобовязання. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позовну заяву не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступне.

17 грудня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» (банк) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до п.1.1 якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 375 000 доларів США, що дорівнює в еквіваленті у національній валюті 1 893 750 грн.

Відповідно до п.1.2.2 договору позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено додаток № 1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 16.12.2022 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін.

Згідно п.1.3.1 договору, за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 12,90% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку якщо банк не повідомив позичальника про встановлення новоог розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором у попередньому місяці.

Відповідно до п.1.3.2 договору, сторони погодились, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених частиною 1 пункту 5.2 договору.

Згідно п.5.1. договору, процентна ставка за цим договором може бути змінена в порядку і на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п.5.2 кредитного договору, сторони погодили, що банк згідно умов пункту 1.3.1, 1.3.2 договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення в разі:

а) порушення позичальником кредитної дисципліни (зокрема неналежного виконання умов цього договору та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобовязань позичальника за цим договором); та/або

б) погіршення фінансового стану позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу, що проводиться банком відповідно до внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи тощо, а також даних щодо дотримання позичальником кредитної дисципліни (зокрема, своєчасного погашення заборгованості та/або виконання інших зобовязань позичальника за цим договором); та/або

в) здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ (наприклад, девальвація курсу гривні до курсу долара США більше ніж на 5% у порівнянні з курсом гривні до долара США, установленого НБУ на дату укладення цього договору чи останнього перегляду процентної ставки, підвищення ставки за кредитами банків України у відповідній валюті); та/або підвищення ставки на 3 відсоткових пункту за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього договору чи останнього перегляду процентної ставки;

У випадках настання обставин:

-передбачених підпунктами «а», «б» пункту 5.2. договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється у розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до п.1.3.1 договору.

Сторони погодили, що у разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 п.5.2 кредитного договору, банк може збільшити розмір процентної ставки за договором у наступному порядку, а саме:

-банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дати збільшення розміру процентної ставки повідомити позичальника про встановлення нової процентної ставки із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки шляхом направлення поштою за адресою позичальника відповідного рекомендованого листа;

- такий новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні банку до позичальника, без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього договору.

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, між АКІБ «Укрсиббанк» (кредитор) та ОСОБА_1 (поручитель) 17.12.2007 року був укладений договір поруки № 0/П/1, згідно з яким ОСОБА_1 зобовязався відповідати перед кредитором за невиконання ОСОБА_2 усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 0 від 17 грудня 2007 року, у повному обсязі, як інсуючих на теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Згідно п.1.2 вказаного договору поруки, поручителю добре відомі усі умови вищезазначеного основного договору.

Відповідно до п.2.1 договору поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Відповідно до п.3.1 цей договір діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором.

Листом за № ПС 183437 від 22 лютого 2008 року АКІБ «УкрСиббанк» повідомив позичальника ОСОБА_2, що з 12 березня 2008 року запроваджує нову систему нарахування відсотків за користування кредитом на прострочену суму основного боргу. У разі порушення умов кредитної дисципліни, зокрема неналежного виконання умов кредитного договору № 0 від 17.12.2007 року, а саме у випалку прострочення платежу за кредитним договором, банк з дати виникнення простроченої суми основного боргу нараховуватиме на прострочену суму основного боргу підвищені проценти, а саме в розмірі збільшеної вдвічі від діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, серед іншого, на те, що банк без згоди з ним як поручителем, збільшив розмір процентної ставки за користування кредитом, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Відповідно до ч.1,2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Статтею 554 ЦК України зазначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

За п.1.3.1 Кредитного договору, нарахування відсотків за користування кредитними коштами встановлено у розмірі 12,90% річних.

Водночас, п. 5.2. Кредитного договору передбачено, що банк згідно умов пункту 1.3.1, 1.3.2 договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення в разі: а) порушення позичальником кредитної дисципліни (зокрема неналежного виконання умов цього договору та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобовязань позичальника за цим договором). У випадку настання обставин, передбачених підпунктами «а», «б» пункту 5.2. договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється у розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до п.1.3.1 договору.

Таким чином, укладаючи кредитний договір, кредитор та позичальник домовилися про розмір подвійної процентної ставки, який буде нараховуватися у разі порушення виконання зобов'язань за кредитним договором.

В свою чергу, поручитель, підписуючи договір поруки, поручився за виконання зобов'язань позичальником за кредитним договором, попередньо ознайомившись з усіма його умовами.

Таким чином, подвійна процентна ставка за своєю правовою природою не є збільшенням відсоткової ставки, а тому до даних правовідносин не може бути застосована ч. 1 ст. 559 ЦК України як правова підстава для припинення договору поруки, оскільки жодних змін до кредитного договору без згоди поручителя, які б призвели до збільшення обсягу його відповідальності, внесено не було.

З огляду на зазначене, суд погоджується з доводами відповідача, що повідомлення банку від 22.02.2008 року на адресу позичальника узгоджується з умовами кредитного договору, та приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є необгрунтованими.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач також посилається на те, що банк звернувся до суду з вимогою до нього як поручителя про погашення боргу після спливу шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із роз'ясненнями, які містяться в п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року N 5, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду України у справі за № 6-106цс14, за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не предявить вимоги до поручителя.

У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

За умови пред'явлення банком боржнику й поручителю вимог про дострокове виконання зобов'язання з повернення кредиту, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов'язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов'язання.

За умовами кредитного договору погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами.

Згідно наявного у матеріалах справи розрахунку, останній платіж позичальником було здійснено 01.11.2008 року, наступний мав бути здійснений в грудні 2008 року, отже саме з грудня 2008 року банк дізнався про своє порушене право.

Вимогу до поручителя ОСОБА_1 банк заявив 18 травня 2009 року, направивши її рекомендованим листом, що підтверджується чеком «Укрпошти», тобто в межах шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за його користування та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Таким чином, якщо кредитор змінює на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то передбачений ч. 4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

25 липня 2009 року банк заявив позов до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення зоборгованості за кредитним договором, та рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.04.2011 року позов задоволено.

В даному випадку, відповідач скористався своїм правом відповідно до умов ч. 2 ст. 1050 ЦК України на дострокове повернення кредиту та змінив строк виконання основного зобов'язання, пред'явивши позов до позивача.

З урахуванням викладеного, посилання позивача на те, що фактично договір поруки юридичну силу припинив вже через шість місяців після того, як відповідачу стало відомо про порушення свого права з моменту невиконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором, не може слугувати підставою для визнання поруки припиненою, оскільки банк, в межах строку дії поруки, звернувся із судовою вимогою до боржника та поручителя.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позивачем у даній справі належним чином не доведено обставин в розумінні статті 559 ЦК України, що зумовлюють припинення поруки, а тому позовні вимоги в частині визнання договору поруки припиненим, є необґрунтованими.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання договору поруки припиненим відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Е.В. Женеску