Справа №409/2231/17
Пров.№2/409/228/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2018 року смт.Білокуракине

Білокуракинський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді: О.Г.Третяка

при секретарі: В.М.Острогляд

розглянувши у відкритому судовому засіданні смт. Білокуракине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Єврокар Україна" про захист прав споживачів та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ "Єврокар Україна", в якому просив стягнути з відповідача сплачені за договором фінансового лізингу № 3066 від 25.08.2017 року кошти та неустойку в загальній сумі 32235 грн..

В обґрунтування позову покликається на те, що 25.08.2017 року він уклав з відповідачем договір фінансового лізингу. В межах 14 днів з моменту його укладання позивач звернувся до відповідача з заявою про його розірвання та повернення коштів. Відповідач погодився на розірвання договору, однак кошти в повному обсязі не повернув. В зв'язку з цим позивачем подано позов про захист прав споживача, стягнення коштів у зв'язку з розірванням договору в сумі 30700 грн. та неустойки в розмірі 1535 грн. в зв'язку з розірванням договору фінансового лізингу.

В послідуючому позивач збільшив позовні вимоги і просив стягнути з відповідача сплачені за договором фінансового лізингу кошти сумі 30700 грн. та неустойку в розмірі 23332 грн., а всього 54032 грн..

В судове засідання позивач не з'явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, просив справу розглянути за його відсутності, проти позовних вимог заперечив, надав заперечення по справі.

Суд дослідивши наявні по справі докази, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 серпня 2017 року між ТОВ «Єврокар Україна» та позивачем було укладено договір фінансового лізингу № 3066 (а.с.4-18). Відповідно до п.1.1 Договору - Лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти Предмет Лізингу та сплачувати Лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього Договору. Відповідно до п.1.1 Договору предметом Лізингу є автомобіль chery tiggo 2. На виконання умов цього договору сплатив аванс у розмірі 30 700 грн., що підтверджено квитанцією банку (а.с.20). 29 серпня 2017 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення сплачених коштів (а.с.28). 05.10.2017 року відповідач надав відповідь, згідно якої договір від 25.08.2017 року вважається розірваним, підлягає поверненню 640,00 гривень (а.с.50).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строку лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

За змістом ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Норми ч. 1 ст. 220 ЦК України передбачають нікчемність договору у разі недодержання сторонами вимоги закону про його нотаріальне посвідчення.

Всупереч викладеним вимогам оскаржуваний Договір фінансового лізингу не було посвідчено нотаріально, що є підставою для його недійсності.

Крім того, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

За правилами п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою, а відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності як надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів).

Частина 1 ст. 227 ЦК України передбачає, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

З огляду на ненадання суду доказів наявності ліцензії у відповідача на господарську діяльність з надання фінансових послуг суд доходить висновку, що Договір фінансового лізингу був укладений без відповідної ліцензії, що є підставою для його недійсності.

Крім того, згідно з ч.ч. 1, 2, 6, 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Відповідно до розділу «Визначення термінів» Договору фінансового лізингу комісія за організацію Договору першочерговий єдиноразовий платіж, який входить до складу обовязкових платежів, що має бути виплачений Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за організацію Договору, для його оформлення, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Даний платіж включає в себе організаційні послуги Лізингодавця, будь-які витрати, понесені ним, що повязані з укладанням Договору, в тому числі витрати, що повязані з пошуком предмету лізингу Лізингоодержувачу. Розмір комісії попередньо узгоджений сторонами та відображається у даному Договорі та додатку № 1 до Договору, та становить 10 % від вартості предмета лізингу. Авансовий платіж це обовязковий платіж, що складає частину від вартості предмета лізингу, розмір, якого визначено у даному Договорі та додатку № 1 до Договору та становить 23 %, який сплачується Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця на умовах Договору, до моменту передачі предмета лізингу Лізингодавцем. На авансовий платіж не нараховуються жодні відсотки.

З пункту 12.1 Договору вбачається, що у разі розірвання договору з ініціативи лізингоодержувача лізингодавець повертає йому лише 80% сплаченого авансового внеску. Комісія за організацію Договору в такому випадку не повертається.

За таких обставин суд доходить висновку, що вказані умови Договору фінансового лізингу є несправедливими у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки всупереч принципу добросовісності їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Беручи до уваги, що Договір фінансового лізингу від 25.08.2017р. № 3066 частково виконаний лише позивачем, з відповідача на його користь підлягають стягненню всі кошти, сплачені за недійсним правочином.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.04.2017р. у справі №567/752/16-ц.

Враховуючи вищевказане, суд доходить до висновку, що вимоги позивача з його боку є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, а відтак з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 704,80грн.

Керуючись ст.ст. 215, 220, 227, 799, 806 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 6, 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.4,6,10,12,13, 81-83, 141, 247, 263-264 268, 280-282 Цивільно-процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про стягнення грошових коштів задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» (місцезнаходження: 02099, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 9, кор. 57, офіс 57/1; ) на користь ОСОБА_1 сплачені за договором фінансового лізингу № 3066 від 25.08.2017 року кошти у сумі 30700 грн., та неустойку у сумі 23332 грн, а всього 54032 грн. у зв'язку з розірванням договору, укладеного поза торговельним або офісним приміщенням відповідача.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» (місцезнаходження: 02099, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 9, кор. 57, офіс 57/1; ) судовйи збір в дохід держави в розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Луганської області через Білокуракинський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Білокуракинським РВ УМВС України в Луганській області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач - ТОВ "Єврокар Україна", , місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська 9.

Суддя Білокуракинського

районного суду Луганської області О.Г. Третяк