01.06.2018 ЄУН 371/1077/17
Провадження № 2/371/77/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2018 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Капшук Л.О.

з секретарем Терновенко О.В.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агросвіт» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,

У С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду, посилаючись на ті обставини, що 31 жовтня 2001 року між ОСОБА_4 та СТОВ «Агросвіт» було укладено договір оренди земельної ділянки, посвідчений державним нотаріусом Миронівської державної нотаріальної контори 31 жовтня 2001 року. За умовами договору він передав відповідачу в строкове платне користування строком на 25 років земельну ділянку загальною площею 2,6652 га, належну йому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії Р1 № 239184, виданого 02 квітня 2001 року.

Після смерті ОСОБА_4 вона набула права власності на земельну ділянку в порядку спадкування на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 серпня 2007 року.

Позов обґрунтувала посиланням на ті обставини, що укладений договір не містить обовязкових умов, які визначені як істотні, та наявність яких є обовязковою.

За умовами укладеного договору орендна плата виплачується у грошовій формі у розмірі 1 відсотка від вартості орендованої земельної ділянки. Розмір орендної плати визначається за домовленістю сторін та не може бути меншим від розміру, встановленого законодавством. Форма орендної плати на один рік встановлюється за домовленістю сторін. Орендар сплачує орендну плату протягом терміну дії договору, але не пізніше як у термін від 01 вересня по 31 грудня кожного року. Розмір платежів за окремими формами оплати щороку погоджується між сторонами шляхом унесення змін або доповнень до цього договору.

У спірному договорі не вказано розміру орендної плати, відсутні умови про індексацію, не зазначено форми платежу, не визначено порядок виплати орендної плати. В договору не зазначено існуючі обмеження і обтяження щодо використання земельної ділянки, не зазначено сторону, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення обєкта оренди чи його частини.

Договір не містить обовязкових додатків, посвідчений нотаріально не за місцем знаходження земельної ділянки, не містить відмітки про державну реєстрацію та відбитку печатки орендаря.

Перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Спірній договір не є припиненим на момент предявлення позову, порушення її прав є триваючим. Існування триваючого порушення її прав свідчить про те, що позовна давність на заявлені вимоги не поширюється.

Просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки посвідчений державним нотаріусом Миронівської державної нотаріальної контори 31 жовтня 2001 року, зареєстрований в реєстрі за № 1477-Д, укладений ОСОБА_4 з СТОВ «Агросвіт», стягнути з відповідача понесені судові витрати у виді судового збору.

Провадження у справі відкрито ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 21 серпня 2017 року.

Представником відповідача ОСОБА_5 09 жовтня 2017 року до суду подано заперечення проти позову. Заперечення обґрунтовані посиланням на ті обставини, що доводи позивача про порушення її прав є надуманими, оскільки протягом всього часу оренди земельної ділянки позивач систематично отримувала орендну плату у встановлені договором строки та у розмірах, що є більшими ніж мінімальна орендна плата, визначена умовами оскаржуваного договору. Позивач не висловлювала жодних претензій та пропозицій щодо умов договору, його уточнення, зміни, тлумачення тощо, жодного разу не зверталася до відповідача з питаннями щодо невідповідності умов спірного договору оренди земельної ділянки нормам чинного законодавства, у т.ч. щодо строків, форми та порядку виплати їй орендної плати. Сторони протягом всього часу виконували умови договору погодженим способом.

Фактичне виконання договору свідчить про погодження сторонами усіх істотних умов, відповідає вимогам законодавства та не порушує жодних прав чи інтересів позивача.

Позивач приймала від відповідача виконання договору без жодних заперечень та не висловлювала інших побажань або пропозицій щодо суми орендної плати, форми та термінів/строків її виплати, а також не ініціювала укладення додаткових угод до договору. Натомість, відповідач, за власною ініціативою щорічно збільшував орендну плату.

Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, явку позивача в судове засідання визнати обовязковою.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 09 жовтня 2017 року явку позивача в судове засідання визнано обовязковою.

У поданих до суду 15 лютого 2018 року додаткових поясненнях до позовної заяви про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки представник позивача вказав, що позивач позбавлена можливості порахувати розмір орендної плати, оскільки сторони не визначили вартість орендованої земельної ділянки, не визначили процедуру визначення її вартості.

Сторони мали намір окремою додатковою угодою визначити конкретний розмір орендних платежів, проте жодних додаткових угод до нього так і не укладали. Це є свідченням того, що сторони, уклавши спірний договір, так і не узгодили основну його умову - розмір орендної плати.

Не погодивши розміру орендної плати в спірному договорі, відповідач самостійно, на свій розсуд, та не повідомляючи про це позивача, почав визначати розмір орендної плати. В усному порядку представники відповідача інформували позивача, що останньому слід зявитись за отриманням орендної плати. У позивача не було можливості та необхідності відмовитись від розміру орендної плати, яку запропонував відповідач, оскільки вона не вважала такий розмір кінцевим та остаточним. Отримання частини орендної плати не свідчить про погодження позивачем такого розміру та про відсутність з її боку претензій до розміру орендної плати та інших умов спірного договору. Відповідач не повідомляв позивачу про те, що отриманий останнім розмір орендної плати є остаточним і більше вона нічого не отримає. Зазначений факт свідчить про відсутність узгодження розміру орендної плати по спірному договору оренди землі.

Через відсутність чіткого регламентування строку внесення орендної плати відповідач протягом усього часу дії спірного договору на свій розсуд визначав, коли позивач має отримувати орендну плату.

За таких обставин позивач не має можливості планувати свої витрати, які вона могла би покривати орендними платежами, що спричиняє їй дискомфорт. Відсутність у спірному договорі конкретного розміру орендної плати та строку внесення орендної плати нівелює нормальне планування фінансового життя позивача. Остання не може знати який розмір орендної плати отримає та коли, тому не може визначитись зі своєю купівельною спроможністю та необхідністю в тих чи інших товарах. Самостійне визначення відповідачем розміру орендної плати і строку її внесення принижує честь позивача як сторони договору.

15 лютого 2018 року представник позивача подав до суду клопотання про витребування доказів у справі. Просив витребувати з Миронівського ВП ГУНП в Київській області книги реєстрації договорів оренди землі (або витягу з неї) з інформацією, що підтверджує державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки посвідчений державним нотаріусом Миронівської державної нотаріальної контори 31 жовтня 2001 року, зареєстрований в реєстрі за № 1477-Д.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 01 червня 2018 року у задоволенні клопотання відмовлено.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги з підстав, викладених у поданій до суду позовній заяві та додаткових поясненнях до позовної заяви.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав повністю. В поясненнях послався на ті обставини, що оскаржуваний договір припинив дію у звязку з укладенням позивачем іншого договору оренди земельної ділянки, яку вона успадкувала після смерті ОСОБА_4 Такий договір укладено 19 червня 2008 року. Земельна ділянка, належна позивачу, орендується за вказаним договором.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши зібрані у справі докази, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Судом встановлено такі обставини.

На підставі державного акта на право власності ОСОБА_4 належала земельна ділянка площею 2,6652 га, розташована в адміністративних межах на території Карапишівської сільської ради Миронівського району Київської області.

02 квітня 2001 року ОСОБА_4 та СТОВ «Агросвіт» уклали договір оренди земельної ділянки, посвідчений державним нотаріусом Миронівської державної нотаріальної контори 31 жовтня 2001 року, зареєстрований в реєстрі за № 1477-Д, згідно з яким ОСОБА_4 передав відповідачу в користування на умовах оренди вказану земельну ділянку (а.с. 8).

Після смерті ОСОБА_4 земельну ділянку успадкувала позивач.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 09 серпня 2007 року 28 травня 2008 року позивач отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 334067 (а.с. 10).

Після отримання державного акта на право власності на земельну ділянку позивач та відповідач 19 червня 2008 року уклали договір оренди земельної ділянки, отриманої позивачем в порядку спадкування.

Договір посвідчено приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 3692.

19 серпня 2008 року договір оренди зареєстрований в Миронівському районному відділі Київської регіональної філії Центру ДЗК.

Такі обставини підтверджені наданим представником відповідача договором оренди земельної ділянки (а.с. 91).

Розділом 4 оспорюваного договору оренди земельної ділянки були визначені умови зміни, припинення і розірвання договору. Згідно вказаних умов договір втрачає чинність у разі його припинення або розірвання.

На підставі статті 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно з частиною 1 статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).

За правилами частини 2 даної статті договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Правила припинення зобовязань за домовленістю сторін визначені статтею 604 ЦК України.

За змістом вказаної статті зобовязання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобовязання новим зобовязанням між тими ж сторонами (новація). Новація не допускається щодо зобовязань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом. Новація припиняє додаткові зобовязання, повязані з первісним зобовязанням, якщо інше не встановлено договором.

Отже, новація спосіб припинення зобовязання за домовленістю сторін про заміну первісного зобовязання новим зобовязанням між тими ж сторонами.

Новація характеризується подвійною правовою природою, адже вона виступає одночасно підставою для виникнення зобовязальних правовідносин та підставою їх припинення. Новація породжує нові зобовязальні правовідносини, отже виступає правостворюючим юридичним фактом та одночасно правоприпиняючим припиняючи первісне зобовязання.

З часу укладення сторонами договору оренди земельної ділянки відбулася заміна первісного зобовязання новим. Первісне зобовязання, яке виникло у сторін за оспорюваним договором, припинено з моменту укладення нового правочину щодо оренди земельної ділянки.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України (стаття 15 ЦПК України в попередній редакції) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, не є доведеними.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими вона обґрунтувала свої вимоги, не спростовано факт укладення іншого договору оренди земельної ділянки, не доведено, що оспорюваний договір є чинним і порушуються її права за вказаним договором.

Судом не підлягають до застосування положення статей Закону України «Про оренду землі», на які посилалась позивач у позові та її представник в судовому засіданні, з огляду на встановлені судом обставини щодо припинення дії спірного договору оренди земельної ділянки.

Правові підстави для задоволення позову про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, дія якого припинена, відсутні.

На підставі викладеного, ст.ст. 3, 6, 16, 202, 598, 604 ЦК України, ст. 152 ЗК України, ст. 31 Закону України «Про оренду землі», керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 76 - 81, 89, 95, 229, 258, 259, 263 - 264, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агросвіт», адреса місцезнаходження: 08841, Київська область, Миронівський район, село Карапиші, вулиця Незалежності, 29, , про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки серії АЕЕ № 838299, укладеного ОСОБА_4 та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агросвіт», посвідченого державним нотаріусом Миронівської державної нотаріальної контори 31 жовтня 2001 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1477-Д, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 1 Розділу ХШ «Перехідні положення» ЦПК України в новій редакції до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного тексту судового рішення 08 червня 2018 року.

Суддя підпис ОСОБА_6

Згідно з оригіналом

Суддя Л.О. Капшук