ПОСТАНОВА

Іменем України

24 липня 2018 року м. Кропивницький

справа № 394/344/17

провадження № 22-ц/781/968/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Єгорової С.М., Чельник О.І.,

при секретарі - Демешко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій» на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області в складі судді Запорожця О.М. від 05 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій» про визнання додаткового договору до договору оренди землі недійсним, -

встановив:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що він є власником земельної ділянки загальною площею 5,06 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кальниболотської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області. 20 грудня 2005 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій» було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 10 років, який зареєстровано у Новоархангельському відділі КРФЦДЗК, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 06.03.2006 року за № 270. У 2016 році, по закінченню договору оренди землі, він звернувся до відповідача з усною заявою про самостійний обробіток земельної ділянки, на що отримав копію додаткового договору № 1 від 29 серпня 2007 року до договору оренди землі № 270 від 20 грудня 2005 року, відповідно до якого продовжено строк дії договору оренди земельної ділянки на 15 років. Однак, вказаний договір він не підписував та про його існування не знав, при цьому в ньому міститься підпис іншої особи зроблений від його імені без наслідування його підпису. Про існування даного договору дізнався лише у 2016 році.

Посилаючись на відсутність його волевиявлення на укладення додаткового договору № 1 від 29 серпня 2007 року до договору оренди землі, просив визнати його недійсним.

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 05 березня 2018 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що судом не було враховано, що позивач не погоджується лише з одним пунктом додаткового договору, а саме що стосується строку дії правочину, при цьому приймає виконання інших змін до додаткового договору, в тому числі отримання орендної плати в збільшеному розмірі. Позовні вимоги не містять заперечень та факту того, що позивачу не було відомо про ці зміни. Враховуючи обставину отримання позивачем орендної плати, а отже обізнаності про укладений правочин, висновок суду щодо відмови в задоволенні заяви про застосування строків позовної давності є невірним. Висновок судової почеркознавчої експертизи не є однозначним та повним, оскільки експертиза була проведена на підставі лише одного оригіналу додаткового договору. В задоволенні клопотання представника товариства про призначення додаткової почеркознавчої експертизи судом було відмовлено.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 5,06 га, яка розташована на території Кальниболотської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, право на власності позивача посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 № 322874 /а.с.7/.

20 грудня 2005 року між сторонами укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років. Цей договір зареєстровано Кіровоградською регіональною філією ДП «Центр ДЗК» 6 березня 2006 року№ 270 /а.с.8-9/

29 серпня 2007 року від імені позивача був укладений додатковий договір № 1 до договору оренди землі № 270 від 20 грудня 2005 року з ТОВ «Агрофірма «Кочубій», який зареєстровано у Новоархангельському відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» при Державному Агентстві земельних ресурсів України 06 вересня 2007 року за № 228.

Згідно цього додаткового договору пункти 8, 9 і 41 договору оренди викладено у новій редакції, зокрема збільшено строк дії договору з 10 до 15 років, збільшено розмір орендної плати з 1,5 % до 2,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки /а.с.11/.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі (у редакції, що була чинна на час укладення оспорюваного правочину) набирає чинності з моменту його державної реєстрації (статті 14, 18, 20 цього Закону).

Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку (ст. 30 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до частини другої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (частина друга статті 207 ЦК України).

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Статтею 208 ЦК України встановлено, що правочини між фізичною та юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі.

Частиною першою статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Як встановлено висновком № 436/437/17-27 судово-почеркознавчої експертизи від 01 грудня 2017 року, яка проведена Кропивницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, підпис від імені ОСОБА_1 у додатковому договорі № 1 від 29 серпня 2007 року до договору оренди землі № 270 від 20 грудня 2005 року виконаний не самим ОСОБА_1, а іншою особою без наслідування його підпису, але з деяким наслідуванням скорописного почерку ОСОБА_1 /а.с.88-91/.

Висновок експерта оцінено судом за правилами, встановленими ст.89 ЦПК України. Порушень закону при призначенні та проведенні судової почеркознавчої експертизи не встановлено. Також суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання відповідача про призначення додаткової судово-почеркознавчої експертизи враховуючи, що викладенні у клопотанні мотиви не дають підстав для висновку про неповноту або неясність висновку експерта.

Таким чином, зазначений договір був укладений без волевиявлення позивача, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недійсний оспорюваного правочину.

Щодо доводів апеляційної скарги про сплив позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

За положеннями ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла дізнатися про порушення свого права або особу, яка його порушила.

Відповідач заявив в суді першої інстанції про застосування наслідків спливу позовної давності /а.с.24/, посилаючись на те, що спірний додатковий договір укладено у серпні 2007 року і з часу його укладення пройшло більше трьох років. Крім того, про наявність додаткового договору позивач знав, отримуючи орендну плату в підвищеному розмірі.

З такими доводами відповідача не можна погодитися з таких підстав.

Пунктами 9-10 договору оренди землі від 7 грудня 2005 року передбачено, що орендна плата вноситься в розмірі 1,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, її обчислення здійснюється з урахуванням індексу інфляції. Натомість додатковим договором визначено орендну плату в розмірі 2,5 %.

В наданих відповідачем відомостях на виплату орендної плати за 2006-2016 роки не зазначено на підставі чого нарахована та видана орендна плата: на підставі договору чи додаткового договору. Таким чином, із зазначених відомостей позивач не міг дізнатися про наявність оспорюваного додаткового договору та порушення свого права.

Початок перебігу строку позовної давності не можна обраховувати також з часу підписання оспорюваних змін до договору оренди землі, оскільки сам власник земельної ділянки їх не підписував, тому не знав і не міг дізнатися про них.

Позивач правомірно розраховував на добросовісність та розумність у відносинах з відповідачем та не мав підстав сумніватися у правовому стані своєї земельної ділянки, а отже він не знав і не міг дізнатися про порушення свого права до моменту закінчення строку дії договору оренди від 20 грудня 2005 року, тобто кінця 2016 року. Таким чином перебіг позовної давності для вимог позивача на день подання позову не сплинув.

Доводи апеляційної скарги висновків судів не спростовують, на їх законність не впливають.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій» залишити без задоволення.

Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 05 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 30.07.2018 року.

Головуючий:

Судді: