Номер провадження 22-ц/775/976/2018 Доповідач Хейло Я.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Хейло Я.В.

суддів: Жданової В.С., Мірути О.А.

за участю секретаря: Ситнік Д.Л.

розглянувши в у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Донецької області в м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 квітня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол», заінтересована особа Калінінський відділ Державної виконавчої служби м. Горлівка про стягнення заборгованості з аліментів на утримання малолітньої дитини та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів (справа № 243/11310/17, головуючий у суді першої інстанції Мірошниченко Л.Є.), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Калінінського районного суду м. Горлівка від 07.05.2010 року з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, починаючи з 26.04.2010 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

На підставі рішення суду було видано виконавчий лист, який державним виконавцем Калінінського районного ВДВС Горлівського міського управління юстиції після відкриття виконавчого провадження направлено за місцем роботи ОСОБА_2 - ПАТ «Концерн Стирол».

Позивачем було відкрито рахунок у банку і кошти із заробітної плати перераховувалися на зазначений рахунок до 2017 року. Останнє перерахування відбулося 27.01.2017 року за грудень 2016 року у розмірі 1259 грн. 13 коп.

Оскільки з січня 2017 року позивач аліменти на утримання дитини не отримує ,уточнив позовні вимоги, просила стягнути з ПАТ «Концерн Стирол» заборгованість з аліментів та пені за період з 01.01.2017 року по 05.10.2017 року у сумі 17 212 грн. 08 коп. та з ОСОБА_2 заборгованість з аліментів та пеню з 06.10.2017 року по 03.04.2018 року у розмірі 11 203 грн. 42 коп.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, реєстраційний номер: НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, за період з 06.10.2017 року по 25.04.2018 року у розмірі 6593 грн. 44 коп. на рахунок отримувача: 9100, установа банку "ПриватБанк", МФО банку: 305299, код ОКПО: 14360570, призначення платежу: для поповнення картки НОМЕР_3 ОСОБА_1, НОМЕР_2.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Концерн Стирол" на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 заборгованості з аліментів та неустойку (пеню) в сумі 17 212 грн. 08 коп. та позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 заборгованості з аліментів за період з 06.10.2017 року по 25.04.2018 року відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 квітня 2018 року скасувати частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення, яким:

стягнути з ПрАТ «Концерн Стирол» на користь ОСОБА_1, на утримання дитини ОСОБА_4, заборгованість з аліментів та неустойку (пеню) за період з 01.01.2017 року по 05.10.2017 року в розмірі 25379, 13 грн;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, на утримання дитини ОСОБА_4, заборгованість з аліментів та неустойку (пеню) за період з 06.10.2017 року по 17.05.2018 року у сумі 20101,33 грн;

допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості з аліментів на дитину в межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що судом неправильно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 01.01.2017 року по 05.10.2017 року працював у ПАТ «Концерн Стирол» та з нього стягувалися аліменти , адже з січня 2017 року вона аліменти фактично не отримувала.

Суд необґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення пені в порядку ст. 196 СК України з ПрАТ «Концерн Стирол» : оскільки між ОСОБА_2 та ПрАТ «Концерн Стирол» існували трудові правовідносини, рішення суду про стягнення аліментів в період з 01.01.2017 року по 05.10.2017 року підприємством не виконувалось, відсутність вини підприємства не доведена, ПрАТ «Концерн Стирол» повинно нести відповідальність за невиконання судового рішення та сплатити на її користь як суму заборгованості так і пеню.

Також, суд не врахував вимоги ст.ст.1,35 Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до яких особи, винні у порушенні вимог законодавства про охорону дитинства несуть цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність.

Оскільки аліменти на утримання дитини вона не отримує з січня 2017 року, вважає, що судом першої інстанції невірно проведено розрахунок заборгованості з пені з 6 жовтня 2017 року по день ухвалення рішення, тоді як розрахунок має бути проведений з 28 січня 2017 року.

Оскільки відповідно до довідки Державної виконавчої служби від 19.08.2017 року ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів у загальній сумі 25 784,74грн., її слід розподілити між відповідачами наступним чином : заборгованість з 01 січня по 5 жовтня 2017 року у сумі 13605,13 грн. стягнути з ПрАТ «Концерн Стирол», а заборгованість у сумі 12179,61 грн. за період з 6 жовтня 2017 року по 17 травня 2018 року стягнути з відповідача ОСОБА_2, стягнув відповідно і пеню з кожного з відповідачів в межах наведених періодів.

Голова правління ПрАТ «Концерн Стирол» у письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивача просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає, що вина підприємства у невиплаті заробітній платі ОСОБА_2 та відповідно і не проведенні відрахування аліментів на користь позивача відсутня, що підтверджено належними доказами, а тому воно не може нести відповідальність ні щодо сплати заборгованості ні відповідно і пені у зв'язку з їх невиплатою.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явилися, про день та час розгляду повідомлені належним чином.

Позивач ОСОБА_1 надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність (том 2 а.с.196-197,214-215).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції повністю не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення заборгованості по аліментах можливо лише з платника аліментів та за наявності спору щодо їх розміру, якій в даному випадку відсутній, а що стосується стягнення пені за неналежне виконання обов'язку по їх сплаті, то в розумінні вимог статті 196 СК України вона може бути стягнута лише з платника аліментів та за наявності його вини.

Апеляційний суд не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження НОМЕР_4, виданого 21 січня 2004 року Горлівським міським відділом РАЦС Донецького обласного управління юстиції вбачається, що батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.4).

Рішенням Калінінського районного суду м. Горлівка Донецької області 07.05.2010 року з відповідача ОСОБА_2 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, починаючи з 26.04.2010 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.6).

24.10.2017 року Слов'янським міськрайонним судом Донецької області видано дублікат виконавчого листа про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 26.04.2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.7-8).

Приватне акціонерне товариство «Концерн Стирол» є юридичною особою з місцем знаходження м. Горлівка вул. Горлівської дивізії, 10 Донецька область. Ідентифікаційний код юридичної особи 05761614 (а.с.94-96 том 1, а.с.139 том 1).

З Науково-правового висновку Торгово-Промислової палати України «Щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили)" від 28 листопада 2017 року, вбачається, що терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі території міста Горлівка Донецької області, що супроводжується актами тероризму, на подолання направлене проведення в Луганській та Донецькій областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об'єктивно унеможливлюють виконання сторонами обов'язків, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами. Зупинення господарської діяльності ПАТ "Концерн Стирол" є вимушеним заходом, зумовленим запобіганням виникненню техногенної та екологічної катастрофи через потенційну загрозу проведення терористичних актів на території Донецької області, у тому числі: міста Горлівка Донецької області, а також фізичною неможливістю ведення виробничої діяльності через перебування під контролем незаконних збройних формувань його виробничих потужностей з квітня 2014 року та по цей час. Втратою можливості ведення нормальної господарської діяльності на виробничих потужностях ПАТ Концерн Стирол, внаслідок впливу дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) фактично ПАТ "Концерн Стирол" позбавлено можливості виконати обов'язок передбачений законодавством України про працю, зокрема: ч.1 ст. 47, ч.1 ст. 83, ст. 116 КЗпП України, а саме провести розрахунок з кожним звільненим працівником у день звільнення. У висновках судових рішень різних інстанцій за положенням статті 117 КЗпП України наголошується, що обов'язковою умовою для покладання на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні та/або затримку видачі трудової книжки з записом про звільнення, тобто за невиконання власником або уповноваженим ним органом зобов'язань, передбачених ч.1 ст. 47, ч.1 ст. 83, ст. 116 КЗпП України, є наявність вини підприємства. Якщо виконання такого зобов'язання унеможливлено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) зокрема: актами тероризму на територіях Донецької та Луганської областей, то вина такого підприємства у невиконанні зобов'язань, передбачених ч.1 ст. 47, ч.1 ст. 83, ст. 116 КЗпП України, відсутня. Унеможливлення виконання обов'язку, передбаченого ч.1 ст. 47, ч.1 ст. 83, ст. 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на території міста Горлівка Донецької області, яке знаходиться пі контролем незаконних збройних формувань, які, починаючи з квітня 2014 року і на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. (а.с.126-138 том 1).

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_2, останній працював у ПАТ «Концерн Стирол» з 01.05.2009 року по 05.10.2017 року (а.с.11).

З виписки по картрахунку ПАТ КБ «ПриватБанк», відкритого на ім'я ОСОБА_1 вбачається, що із заробітної плати ОСОБА_2 ПАТ «Концерн Стирол» щомісячно проводилися утримання аліментів на користь ОСОБА_1 у період з 12.01.2016 року по 27.01.2017 року. Останнє перерахування - «утримання з заробітної плати за грудень 2016 року» у розмірі 1261,19 грн. мале місце 27 січня 2017 року (а.с.12-13 том 1).

З відповіді Управління ДВС ГТУЮ у Донецькій області вбачається, що на виконанні у відділу перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа (дублікату), виданого Слов'янським міськрайонним судом 24.10.2017 року.

Згідно розрахунку від 02.04.2018 року, наданого державним виконавцем Дружківського міського ВДВС ГТУЮ у Донецькій області заборгованості по аліментам ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за виконавчим листом нараховується виходячи із середньої заробітній платі по місту Дружківка. На теперішній час заборгованість за період з січня 2017 року по березень 2018 року складає 21797,25 грн. (а.с.94 том 2).

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину.

Згідно із ч. 1 ст. 187 цього Кодексу один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.

Частиною 3 ст. 194 СК України визначено, що заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України.

Ухвалюючи рішення суд керувався ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» в попередній редакції цього Закону, яка на спірні правовідносини не поширюється, оскільки вони виникли пізніше.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» в редакції від 2 червня 2016 року.

Відповідно до ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року порядок стягнення аліментів визначається цим законом.

За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Виконавець зобов'язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;2) подання заяви стягувачем або боржником;3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;5) закінчення виконавчого провадження.

У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.

Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів.

Після закінчення строку, передбаченого законом для стягнення аліментів, за відсутності заборгованості із сплати аліментів підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, повертають виконавцю постанову про стягнення аліментів з відміткою про перерахування в повному обсязі стягувачу присуджених йому сум аліментів.

Якщо відраховані з боржника суми аліментів не були перераховані стягувачу, виконавець письмово повідомляє стягувачу про розмір заборгованості, що утворилася, та роз'яснює йому права на звернення з позовом до підприємства, установи, організації, фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи, якщо така заборгованість утворилася з їхньої вини.

Отже, закон передбачає, правові підстави стягнення аліментів з підприємства, а саме за умови , якщо вони були відраховані з боржника та не перераховані стягувачу і якщо така заборгованістю утворилася з їхньої вини.

Судом встановлено , що останній раз аліменти із заробітної плати відповідача були відраховані та перераховані на користь позивача 27 січня 2017 року у розмірі 1261,19 грн.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість : керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди;роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

На виконання наведених вимог Закону апеляційним судом було направлено запит до Пенсійного Фонду України для з'ясування тих обставин чи нараховувалася ПрАТ «Концерн Стирол » у оспорюваний період часу заробітна плата ОСОБА_2.

Відповідно до довідки УПФУ від 18 липня 2018 року ОСОБА_2 за період з січня 2017 року по вересень 2017 року нараховувалася заробітна плата, проте встановити чи були з цієї суми відраховані аліменти не можливо.

Сторони такі докази суду також не надали.

Відсутність таких даних позбавляє апеляційний суд можливості вирішити питання про стягнення заборгованості ПрАТ « Концерт Стирол» відповідно до положень ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, як вбачається з матеріалів справи заборгованість за період, якій оспорює позивач включена державним виконавцем до загальної суми заборгованості виходячи із суми середньої заробітної плати по місту Дружківка та за період з січня 2017 року по березень 2018 року складає 21797,25 грн. (а.с.94 том 2).

Також, за положеннями ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату нарахованих але невиплачених аліментів є наявність вини підприємства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла відвернути, і ця подія завдала збитків.

Відповідно до ст. 141 Закону України від 2 грудня 1997 р. N 671/97-ВР «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

З Науково-правового висновку Торгово-Промислової палати України «Щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили)" від 28 листопада 2017 року, вбачається, що терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі території міста Горлівка Донецької області, що супроводжується актами тероризму, на подолання направлене проведення в Луганській та Донецькій областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об'єктивно унеможливлюють виконання сторонами обов'язків, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами. Зупинення господарської діяльності ПАТ "Концерн Стирол" є вимушеним заходом, зумовленим запобіганням виникненню техногенної та екологічної катастрофи через потенційну загрозу проведення терористичних актів на території Донецької області, у тому числі: міста Горлівка Донецької області, а також фізичною неможливістю ведення виробничої діяльності через перебування під контролем незаконних збройних формувань його виробничих потужностей з квітня 2014 року та по цей час. Втратою можливості ведення нормальної господарської діяльності на виробничих потужностях ПАТ Концерн Стирол, внаслідок впливу дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) фактично ПАТ "Концерн Стирол" позбавлено можливості виконати обов'язок передбачений законодавством України про працю, зокрема: ч.1 ст. 47, ч.1 ст. 83, ст. 116 КЗпП України, а саме провести розрахунок з кожним звільненим працівником у день звільнення. У висновках судових рішень різних інстанцій за положенням статті 117 КЗпП України наголошується, що обов'язковою умовою для покладання на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні та/або затримку видачі трудової книжки з записом про звільнення, тобто за невиконання власником або уповноваженим ним органом зобов'язань, передбачених ч.1 ст. 47, ч.1 ст. 83, ст. 116 КЗпП України, є наявність вини підприємства. Якщо виконання такого зобов'язання унеможливлено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) зокрема: актами тероризму на територіях Донецької та Луганської областей, то вина такого підприємства у невиконанні зобов'язань, передбачених ч.1 ст. 47, ч.1 ст. 83, ст. 116 КЗпП України, відсутня. Унеможливлення виконання обов'язку, передбаченого ч.1 ст. 47, ч.1 ст. 83, ст. 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на території міста Горлівка Донецької області, яке знаходиться пі контролем незаконних збройних формувань, які, починаючи з квітня 2014 року і на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. (а.с.126-138 том 1).

Наявність висновку Торгово-промислової палати України, який засвідчує настання для відповідача при здійсненні господарської діяльності обставин непереборної сили, усуває відповідальність відповідача за порушення зобов'язань.

Слід зазначити, що згідно правових висновків, які викладені Верховним судом України в постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23 березня 2016 р. у справах NN 6-364цс16, 6-365цс16; від 11 травня 2016 р. у справі N6-383цс16; від 25 травня 2016 р. у справі N 6-948цс16 наявність форс-мажорних обставин не звільняє підприємство від виплати працівникові заробітної плати, оскільки вона виплачується незалежно від вини роботодавця, але що стосується виплати заборгованості по аліментам, то Закон України «Про виконавче провадження » передбачає, що така заборгованість стягується із підприємства за наявності його вини, а тому відсутність вини підприємства у даному випадку виключає відповідальність підприємства.

Що стосується доводів апеляційної скарги про стягнення заборгованості по аліментам з ОСОБА_2, то суд першої інстанції, всупереч доводів апеляційної скарги позивача, прийшов до обґрунтованого висновку, що правові підстави для стягнення заборгованості відсутні , оскільки її стягнення проводиться відповідно до процедури, що визначена Законом України «Про виконавче провадження», заборгованість може бути стягнута у судовому порядку лише у разі наявності спору про її розмір, а такій спір у даному випадку відсутній.

Висновки суду в цієї частині відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання.

Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час.

Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 СК України, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України.

Таким чином, що стосується стягнення заборгованості безпосередньо з платника аліментів, то при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Враховуючи наведені вимоги Закону , суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у рішенні, що правові підстави для стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за відсутності спору щодо їх розміру у судовому порядку відсутні, оскільки законом передбачено інший спосіб вирішення цього питання.

Висновок суду про те, що позивач має право на отримання пені за несвоєчасну сплату аліментів лише з ОСОБА_2, як з платника аліментів також відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст.196 Сімейного Кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більш 100 відсотків заборгованості.

Отже, вказана норма визначає відповідальність саме платника аліментів у разі виникнення заборгованості з його вини. Стягнення пені з підприємства, яке повинно було проводити відрахування від заробітної плати платника аліментів законом не передбачено.

Враховуючи наведені вимоги Закону суд першої інстанції стягнув пеню саме з платника аліментів ОСОБА_2 за період з 6 жовтня 2017 року по 25 квітня 2018 року.

Доводи апеляційної скарги позивача, що пеня з ОСОБА_2 має бути стягнута з січня 2017 року , тобто з моменту останнього їх перерахування позивачу, апеляційний суд не може прийняти до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на законі.

Стаття 196 Сімейного Кодексу України передбачає право одержувача аліментів на стягнення неустойки у разі виникнення такої заборгованості з вини особи, яка зобов'язана їх сплачувати.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Оскільки, до 5 жовтня 2017 року ОСОБА_2 перебував у трудових правовідносинах з ПрАТ «Концерн Стирол», але не отримував заробітну плату, апеляційний суд вважає, що, суд першої інстанції вірно виходив з того, що заборгованість зі сплати аліментів до цього часу утворилася не з його вини та правові підстави для стягнення пені до 5 жовтня 2017 року відсутні.

Посилання у скарзі про стягнення пені до 17 травня 2018 року , тобто після ухвалення судового рішення не ґрунтуються на законі, оскільки відповідно до ч. 6 ст.367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги в тієї частині , що має місце порушення конституційних прав дитини відповідно до Закону України «Про охорону дитинства » безпідставні.

Закон України 49-VIII від 19.12.2017 «Про охорону дитинства » від 26.04.2001 року визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Сімейним Кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати всіх передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно та в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Стаття 74 цього Закону надає право учасникам виконавчого провадження у разі порушення їх прав в порядку , передбаченому законом, оскаржити рішення, дії чи бездіяльність виконавця,органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення.

Рішення суду про стягнення аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини перебуває на виконанні у відділі Дружківського міського ВДВС ГТУЮ у Донецькій області та позивач у разі неналежного його виконання має право вжити передбачені законом заходи.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається застосування закону, якій не підлягав застосуванню, або незастосування закону, якій підлягав застосуванню.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам слід скасувати та ухвалити в цієї частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, але з інших правових підстав.

В іншій частині правові підстави для зміни або скасування оскаржуваного рішення апеляційним судом не встановлені.

Керуючись статтями 367, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 квітня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам з ПрАТ «Концерн Стирол» скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Концерн Стирол» про стягнення заборгованості по аліментам відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Судді