Справа № 361/7291/17 Головуючий у І інстанції Петришин Н. М.
Провадження № 22-ц/780/3203/18 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 49 19.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 липня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії судів судової палати у цивільних справах: судді - доповідача Верланова С.М., суддів Савченка С.І., Таргоній Д.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина.

Позовна заява мотивована тим, що з 12 жовтня 1985 року вона перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2017 року. Під час перебування у шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4, який у 2006 році захворів на тяжке психічне захворювання - шизофренія параноїдної форми, внаслідок якої він не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує медичного нагляду і сторонньої допомоги. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2013 року ОСОБА_4 визнано недієздатним, встановлено над ним опіку та призначено його опікуном позивача ОСОБА_3 Згідно з рішенням МСЕК від 22 червня 2016 року ОСОБА_4 у зв'язку з хворобою встановлено другу групу інвалідності на строк до 08 жовтня 2018 року. Позивач зазначала, що ОСОБА_4 проживає разом з нею, знаходиться на її утриманні та отримує державну соціальну допомогу по інвалідності у розмірі 1 312 грн. Однак отримуваних нею та сином доходів не достатньо для його лікування, забезпечення його одягом та продуктами харчування.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 є батьком хворого сина, має постійне місце роботи, стабільний заробіток та має підсобне господарство у с.Марківці Бобровицького району Чернігівської області і спроможній надавати матеріальну допомогу, однак ухиляється від надання такої допомоги, позивач просила стягнути на її користь з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх його доходів щомісячно, починаючи з дати пред'явлення позову і до 08 жовтня 2018 року.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2018 року позов ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи 29 листопада 2017 року і до 08 жовтня 2018 року.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежів за один місяць.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно з вимогами чинного законодавства ОСОБА_2, як батько ОСОБА_4, зобов`язаний утримувати свого повнолітнього сина, який має тяжке психічне захворювання - шизофренія параноїчної форми, у зв'язку з чим потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги. Відповідач може надавати таку матеріальну допомогу, на утриманні інших осіб не має, доказів того, що він хворіє і у зв`язку з цим не має можливості сплачувати аліменти, суду не надав.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що докази, на які посилається позивач, не свідчать про реальну можливість відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Вказує, що суд залишив поза увагою те, що відповідач проживає в сільській місцевості, самостійно опалює будинок, що є для нього істотними витратами та не врахував, що відповідач має хворобу - виразка шлунку та постійний підвищений тиск, що потребує значних витрат на лікування та придбання медикаментів. Крім того, зазначає, що суд не врахував, що влітку ОСОБА_4 приїжджає до відповідача на перебуває на його утриманні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), є законним та обґрунтованим, ухвалене судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що відповідач ОСОБА_2 не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що він має хворобу - виразка шлунку та постійний підвищений тиск, а також, що він несе витрати на придбання дров для опалювання будинку. Крім того, відповідач не надав доказів того, що він надає матеріальну допомогу на утримання сина, якого він бачив в останній раз лише влітку минулого року.

Позивач ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України в порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 12 жовтня 1985 рокупозивач ОСОБА_3 перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2017 року. Під час перебування у шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2013 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано недієздатним та встановлено над ним опіку, його опікуном призначено ОСОБА_3 Судом встановлено, що ОСОБА_4 страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії (параноїдна форма), за своїм психічним станом не може розуміти характер і значення своїх дій та керувати ними, потребує стороннього догляду.

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_4 у зв'язку з хворобою з 01 жовтня 2016 року встановлена друга група інвалідності на строк до 08 жовтня 2018 року, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії НОМЕР_1 від 22 червня 2016 року. Він отримує державну соціальну допомогу по інвалідності у розмірі, яка станом на день подання позову становила 1 312 грн. щомісячно.

Повнолітній син ОСОБА_4 проживає з матір`ю ОСОБА_3, а відповідач ОСОБА_2 з вересня 2016 року проживає окремо за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з довідкою про заробітну плату та інші доходи № 17 від 12 лютого 2018 року відповідач ОСОБА_2 працює у Броварському вищому училищі фізичної культури на посаді сторожа та йому нарахована заробітна плата за серпень 2017 року у розмірі 6 626 грн. 92 коп., за вересень 2017 року - 4 353 грн. 92 коп., за жовтень 2017 року - 4 236 грн. 22 коп., за листопада 2017 року - 5 345 грн. 52 коп., за грудень 2017 року - 4 479 грн. 04 коп., за січень 2018 року - 4 221 грн. 20 коп.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач спроможній утримувати свого повнолітнього непрацездатного сина.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із способів виконання цього обов'язку передбачено ст.198 СК України, згідно з якою батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Таким чином, розмір відповідних аліментів визначається з урахуванням обставин, зазначених у ч.1 ст.182 СК України, а саме: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому СК України виходить зі принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім непрацездатним сину чи донці зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 утримує повнолітнього сина, який має тяжке психічне захворювання - шизофренія параноїдної форми.

Також судом враховано, що відповідач інших осіб не утриманні не має, є працездатним і як батько, на рівні з матір`ю, зобов`язаний утримувати непрацездатного повнолітнього сина, який потребує матеріальної допомоги.

При цьому відповідач не надав доказів на підтвердження того, що він має хворобу -виразка шлунку та постійний підвищений тиск, що потребує значних витрат на лікування та придбання медикаментів, внаслідок чого не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що відповідач проживає в сільській місцевості, самостійно опалює будинок, що є для нього істотними витратами та не врахував, що відповідач має хворобу - виразка шлунку та постійний підвищений тиск, що потребує значних витрат на лікування та придбання медикаментів, не заслуговують на уваги з наведених вище підстав.

Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, яким суд дав належну правову оцінку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина та визначив розмір аліментів у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України та можливістю надання утримання позивачем.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального і процесуального права, а тому це рішення суду відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді