Справа №442/2993/18
Провадження №2/442/1336/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючої-судді Курус Р.І.

за участю секретаря судових засідань Тацишин Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності, -

за участю:

представника позивача - адвоката ОСОБА_5,

представника відповідача - адвоката ОСОБА_6,

в с т а н о в и в :

14.05.2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_4,в якомупросить витребувати від останньої в його користь житлового будинку АДРЕСА_1, як такий, що придбаний ним 18.10.2009 року.

14.05.2018 року направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_4, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 04.06.2018 року.

Ухвалою від 07.06.2018 року в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін - 03.07.2018 року, встановлено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву, пред'явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п'ятиденний з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п'ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

26.07.2018 року на адресу суду поступила від позивача уточнена позовна заява, в якій останній просить визнати дійсним договір купівлі - продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 18.10.2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову покликається на те, що 18.10.2009 року між ним та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, який на праві приватної власності належить - ОСОБА_4 Зазначає, що в середині жовтня 2009 року, домовившись з відповідачем про ціну та всі інші істотні умови договору купівлі-продажу, сплатив їй повну вартість будинку в сумі 80 000 гривень. На підтвердження правочину 18.10.2009 року вона видала йому розписку, у якій пообіцяла нотаріально посвідчити укладений між ними договір купівлі-продажу після отримання витягу з КП ЛОР Дрогобицьке МБТІ та ЕО. Ще однією умовою в розписці було зобов'язання відповідача на першу його вимогу з'явитися до нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу на вищевказаний будинок. 01.12.2009 року відповідач отримала зазначений витяг, однак з нотаріальним посвідченням договору купівлі-продажу зволікала. Спочатку він наполягав на посвідченні нотаріусом договору купівлі-договору, однак ОСОБА_4 завжди знаходила якусь причину та уникала від взятого на себе зобов'язання. Згодом він змушений був поїхати на заробітки щоб віддати більшу половину грошей, які позичив для придбання вказаного будинку.12.11.2017 року він звернувся до відповідача з вимогою протягом п'яти днів з дняотримання даної вимоги узгодити з ним особисто дату і час прибуття до нотаріуса в місті Дрогобичі для переоформлення купленого у 2009 році будинку та з'явитися у цей термін з усіма правовстановлюючими документами на нього. 12.11.2017 року ОСОБА_4 особисто отримала вимогу в письмовому вигляді, про що також особисто розписалася, але до цього часу так і не з'явилася, на його запитання відповідач відмовчується та не бажає розмовляти. Такі дії відповідача порушують його права, у зв'язку із чим він не має можливості здійснити реєстрацію права власності житлового будинку, які набув на підставі договору купівлі-продажу та здійснити в ньому ремонт, а тому змушений був звернутись з даним позовом до суду.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладенні в позовній заяві обставини, просить позов задовольнити.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_6 з приводу задоволення позову не заперечив і пояснив суду, що дійсно між позивачем та відповідачем в жовтні 2009 року була досягнута домовленість про продаж спірного будинку, за який позивач сплатив, а відповідач отримала обумовлені ними кошти і зобов'язалась з'явитись на першу вимогу позивача до нотаріуса. В подальшому, позивач вручив таку вимогу відповідачці і остання мала намір її виконати. Однак, коли родичі відповідачки дізнались про продаж нею будинку, почали висловлювати їй погрози, вимагали, щоб вона подарувала саме їм будинок (своїх дітей у позивачки немає, а чоловік помер), залякували її фізичним насильством. У зв'язку з цим, остання до нотаріуса не з'явилась і не має наміру на сьогоднішній день цього робити, оскільки боїться здійснення погроз.

Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріалами справи встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1, на підставі витягу про реєстрацію права власності № 24632055 від 01.12.2009 року, виданою Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.10.2009 року (справа № 2-3220/09).

Згідно оглянутого в судовому засіданні оригіналу розписки від 18.10.2009 року, наданого представником позивача, відповідачка ОСОБА_4 в день складання цієї розписки отримала від позивача ОСОБА_3 - 80 000 гривень за продаж спорудженого нею будинку АДРЕСА_1, у зв'язку з чим зобов'язалась на першу вимогу покупця з'явитись до нотаріуса для оформлення договору купівлі продажу на вищевказаний будинок. Дану розписку відповідачем ОСОБА_4 складено особисто, без будь-якого тиску на неї, чи будь-яких тяжких обставин.

Відповідно до оглянутої в судовому засіданні оригіналу вимоги ОСОБА_3 від 02.11.2017 року, наданої для огляду представником позивача, ОСОБА_3 звернувся до відповідача ОСОБА_4 з вимогою протягом п'яти днів з дня отримання даної вимоги узгодити з ним особисто дату і час прибуття до нотаріуса в місті Дрогобичі для переоформлення купленого у 2009 році будинку АДРЕСА_1, та з'явитися у цей термін з усіма правовстановлюючими документами на будинок. Дану вимогу отримано відповідачем ОСОБА_4 12.11.2017 року, про що остання особисто розписалась.

Однак, в подальшому, спірний договір посвідчений в нотаріальному порядку не був.

Згідно вимог ст. 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, що в даному випадку і було зроблено між позивачем та відповідачкою, а згідно положень ст. 657 ЦК України - договір купівлі - продажу, зокрема, житлового будинку, іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним, внаслідок чого наступне нотаріальне посвідчення Договору не вимагається.

Отже, однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з'ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент складення розписки відповідачка була власником спірного нерухомого майна та у відповідності до ст. 658 ЦК України мала право це майно відчужувати, а відтак розписка підписана повноважними особами. При укладенні такого договору сторони домовилися щодо усіх його істотних умов, також відбулося часткове виконання договору, однак, як встановлено, відповідач ухилилась від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 18.10.2009 року.

Встановлюючи факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення спірного договору, суд виходить з того, що позивач не уклала і не має наміру в подальшому в нотаріальному порядку укласти такий договір, оскільки боїться здійснення погроз своїх родичів, з чого вбачається втрата можливості його посвідчити, що є обов'язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі ст. 220 ЦК України.

Таким чином, на підставі вимог ст. 220 ЦК України, суд вважає, що позов в частині визнання спірного договору дійсним підлягає до задоволення.

Разом з тим, суд вважає, що пропущений строк позовної давності позивачу слід поновити, оскільки про порушення свого права він дізнався лише після відмови відповідача з'явитись до нотаріуса.

Що стосується позову в частині визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно, суд вважає, що він підлягає до задоволення, оскільки статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання права його власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а відповідно до ст. 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з вимогами статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним, а тому, за наявності достатніх підстав для задоволення позовних вимог про визнання спірного договору дійсним, слід також визнати за позивачем право власності на спірне нерухоме майно.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визнати договір купівлі - продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 18.10.2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - дійсним.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст судового рішення складено 30 липня 2018 року.

Головуюча - суддя Курус Р.І.