Справа № 487/3237/18
Провадження № 2/487/1733/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2018 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового зсідання ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Миколаївської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Міністерства Юстиції України про зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

29.05.2018 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 миколаївської ДНК ГТУЮ у Миколаївській області про зняття арешту з майна, в якій просить суд скасувати арешт квартири №14 за адресою: м. Миколаїв, вул. Правди 2а, який 07.08.2006 р. зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за №3567542 реєстратором першою Миколаївською ДНК ГТУЮ у Миколаївській області ; зобовязати відповідача виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 07.08.2006 р. за №3567542 про реєстрацію обтяжень за типом «арешт» спірної квартири. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що спірна квартира на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 24.02.1994 р. службою приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Миколаївської ради народних депутатів належить ОСОБА_4 та члену його сімї ОСОБА_5, за ними й зареєстровано право власності. Власники квартири померли. Для прийняття спадщини після їх смерті, звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру, оскільки було виявлено факт накладення на неї арешту 07.08.2006 року ОСОБА_3 миколаївською ДНК на підставі ухвали від 26.05.1999 р. Народного суду Заводського району. Зясувати правові підстави накладення арешту на спірну квартиру не представилося можливим, оскільки за повідомленням ОСОБА_3 миколаївської ДНК, КП ММБТІ, суду відомості про накладення арешту та відповідна справа у зазначених органах відсутні, у звязку з чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні 15.06.2018 року надав пояснення аналогічні змісту заяви, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. В подальшому, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3 Миколаївської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Міністерства Юстиції України в судове засідання не зявився, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення вимог позивача не заперечував, одночасно повідомивши, що документи ( листи, заяви, повідомлення), на підставі яких було накладено арешти у період до 1998 року або не передавалися до нотаріальної контори або вже знищені.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24.02.1994 року, виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної приватної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_5, видано свідоцтво згідно з розпорядженням від 22.02.1994 р. за №416/к. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджується довідкою від 16.04.2018 р. за №62, виданою ММБТІ.

05.03.2004 р. померла ОСОБА_5, про що Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського обласного управління юстиції зроблено актовий запис за №1521 та видано свідоцтво про смерть від 18.03.2004 р. серії І- ФП №187176.

Відповідно до свідоцтва про смерть від 14.06.2017 року серії І-ФП №263240, виданого Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, 12.06.2017 року помер ОСОБА_4.

23.05.2014 р. помер ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видано 24.05.2014 р. Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції серії І-ФП №201815.

Згідно розяснень державного нотаріуса Третьої миколаївської державної нотаріальної контори від 15.02.2018 р. за №344/01-16 з питань оформлення спадкових прав ОСОБА_2, під час перевірки відсутності заборон відчуження та арештів за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, було виявлено арешт на квартиру №14 по вул. Олега Григорєва (Правди), будинок 2 а, накладений 07.08.2006 р. за №3567542 ОСОБА_3 миколаївською ДНК на підставі ухвали б/н, від 26.05.1999 р. Народного суду Заводського району. Видача свідоцтва про право на спадщину за законом можливо лише після зняття арешту з вказаної квартири, яке вирішується в судовому порядку.

Факт накладення арешту на спірну квартиру також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна від 15.02.2018 року за №114104871.

За повідомленням Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.04.2018 р. за № 01-06/31/2018 цивільна справа за позовом ОСОБА_9 за період з 1998 по 2000 рр. згідно алфавітних покажчиків цивільних справ не зареєстрована, до архіву суду не передавалася.

Відповідно до інформації, яка викладена у листі ОСОБА_3 миколаївської ДНК Миколаївської області від 03.05.2018 р. №954/01-16 документи, які стали підставою для внесення записів про обтяження до Державного реєстру речових прав або не передавалися до ОСОБА_3 миколаївської державної нотаріальної контори або вже знищенні згідно номенклатури справ.

Оскільки неможливо встановити дійсні правові підстави накладення арешту на спірну квартиру внаслідок відсутності відповідних документів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 1 ОСОБА_3 Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно з положеннями ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Таким чином, враховуючи те, що зняття арешту зі спірної квартири необхідно позивачу для оформлення спадкових прав, а його зняття можливо лише в судовому порядку, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 «А», кв. 14, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_3 Миколаївської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Міністерства Юстиції України (місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Пушкінська, 14/6, ) про зняття арешту з майна задовольнити.

Скасувати арешт квартири АДРЕСА_2 а у м. Миколаєві, який 07.08.2006 року зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за №3567542 реєстратором ОСОБА_3 миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області.

Зобовязати ОСОБА_3 миколаївську державну нотаріальну контору Миколаївської області виключити є Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 07.08.2006 за №3567542 про реєстрацію обтяження за типом «арешт» квартири №14 АДРЕСА_3.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20.07.2018 року.

Суддя: З.М. Сухаревич