Справа № 653/1607/18
Провадження № 2/653/939/18
РІШЕННЯ

іменем України

"18" липня 2018 р.

Генічеський районний суд Херсонської області, у складі:

головуючої судді Шарко Н.А.,

секретаря Карпенко І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Генічеську, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі позивач або ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 21 вересня 2010 року у розмірі 54780,80 грн. та судові витрати у сумі 1 762 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21 вересня 2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4000 грн., у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином не виконав зобов'язання за договором, у зв'язку з чим станом на 06 травня 2018 року за ним утворилась заборгованість у сумі 54780,80 грн., яку позивач просить стягнути на його користь разом з витратами по оплаті судового збору в сумі 1 762 грн.

Ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області від 05 червня 2018 року провадження у даній справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно з заявою позичальника від 21 вересня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, який складається із «Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг», «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів», за яким, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,3 % на місяць на суму залишку заборгованості. Погашення кредиту повинно здійснюватись щомісячними платежами до 25 числа в розмірі 7 % від суми заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше ніж 50 грн.

Підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 21 вересня 2010 року, відповідач погодився, що ця «Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг» разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», також «Тарифами» складає договір про надання банківських послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

За ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Банк свої зобовязання виконав в повному обсязі та в обумовлений в договорі термін. У свою чергу відповідач свої зобовязання не виконує, допускаючи прострочення платежів, у звязку з чим, станом на 06 травня 2018 року має перед Банком заборгованість у розмірі 54780,80 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 3888,22 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 44320,56 грн., заборгованість за пенею та комісією 3487,22 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (відсоткова складова) 2584,80 грн.

У той же час, суд частково погоджується з даним розрахунком виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 546, ч. 3 ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою (штраф, пеня). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Така ж правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 3 вересня 2014 року у справі №6-100цс14цс, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Із матеріалів справи вбачається, що кредитний договір укладався сторонами 21 вересня 2010 року, відповідач після отримання кредиту у сумі 4000,00 грн. зобов'язання за кредитним договором не виконав, останній платіж щодо погашення заборгованості здійснив 01.09.2015 року. Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача кредитної заборгованості лише 25 травня 2018 року.

Враховуючи вище викладені обставини, суд приходить до висновку, що з відповідача має бути стягнута пеня у сумі 1200 грн.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача штрафів: 500 грн. - штраф (фіксована складова), 2584,80 грн. - штраф (процентна складова) суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до кредитного договору, при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга ст. 549 Цивільного кодексу України).

Аналізуючи вище вказані вимоги, суд приходить до висновку, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просив застосувати до відповідача подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання - прострочення виконання грошового зобов'язання, що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За таких обставин, в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача штрафів має бути відмовлено.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 дійсно не виконав зобовязання за договором від 21 вересня 2010 року, а тому вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення заборгованості за кредитом у сумі 3888,22 грн., заборгованості по процентам 44320,56 грн. та заборгованості за пенею у сумі 1200,00 грн., підлягають задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 1589,21 грн.

Керуючись ст. ст. 263-265, 274 -279 ЦПК України, суд

вирішив:

позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНПП НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2), на користь ПАТ КБ «Приватбанк» () заборгованість у розмірі 49408 (сорок дев`ять тисяч чотириста вісім) грн. 78 коп. за договором № б/н від 21 вересня 2010 року, та судовий збір у сумі 1589 (одну тисячу пятсот вісімдесят дев`ять) грн. 21 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Херсонської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Генічеський районний суд Херсонської області. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя ОСОБА_2