Постанова

Іменем України

18 липня 2018 року

м. Київ

справа № 640/9083/16-ц

провадження № 61-8301св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

представники відповідача: Франковський Євген Володимирович, Колесніков АнатолійГеннадійович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 08 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Колтунової А. І.,

Костенко Т. М., Гальянової І. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») про визнання договору поруки припиненим.

Позовна заява мотивована тим, що26 травня 2006 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальнику було надано грошові кошти у розмірі 50 тис. доларів США зі сплатою 11,45 % річних та кінцевим терміном погашення кредиту до 10 травня 2026 року.

Також з метою виконання умов вказаного кредитного договору 26 травня

2006 року між ним, ОСОБА_7 та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» укладено договір поруки, за умовами якого він зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання позичальником умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту від 26 травня 2006 року.

Зазначав, що 26 грудня 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_7 укладено договір про внесення змін № 1 до договору кредиту, відповідно до умов якого збільшено відсоткову ставку до 14 % річних та встановлено сплату комісії.

Таким чином, обсяг відповідальності поручителя за договором поруки збільшився без надання ним згоди на таку зміну забезпеченого порукою зобов'язання.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати договір поруки

від 26 травня 2006 року припиненим.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08 липня 2016 року у складі судді Діденка С. А. позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано договір поруки, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_7, ОСОБА_1,

від 26 травня 2006 року припиненим. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення районного суду мотивовано тим, що внаслідок внесення додатковими угодами змін до кредитного договору та збільшення відсоткової ставки за кредитним договором без згоди поручителя, відбулося збільшення обсягу відповідальності ОСОБА_1, що відповідно до вимог частини першої

статті 559 ЦК України є підставою для визнання договору поруки припиненим. Крім того, договір про внесення змін до договору поруки з іншим обсягом відповідальності поручителя не укладався і не підписувався. Відповідно до договору про внесення змін № 1 і № 2 до кредитного договору від 26 травня

2006 року обсяг відповідальності поручителя, у зв'язку із зміною процентної ставки за користування кредитом, змінювався. Згоди на збільшення обсягів його зобов'язань за договором поруки позивач не надавав. Таким чином, збільшення відсоткової ставки за кредитним договором відбулось без додаткового повідомлення та згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності останнього.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 08 серпня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що посилання

ОСОБА_1 стосовно внесення змін до кредитного договору без надання ним на це згоди є такими, що не відповідають встановленим обставинам у справі, та повністю спростовуються письмовими доказами. Зокрема при підвищені відсоткової ставки за кредитним договором ПАТ «Укрсоцбанк» отримано письмову згоду ОСОБА_1 на таке підвищення, у зв'язку із чим правові підстави для припинення договору поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України відсутні.

У касаційнійскарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду є незаконним, необґрунтованим та ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Зазначав, що апеляційний суд у рішенні від 08 серпня 2016 року підтвердив, що процентну ставку відповідно до договору про внесення змін № 1 до кредитного договору було збільшено, а також жодних доказів як в матеріалах справи, так і судом апеляційної інстанції, на надання письмової згоди поручителя - ОСОБА_1 на збільшення обсягу його відповідальності (процентної ставки) відповідно до договору поруки перед кредитором надано не було. Вважав, що письмова згода поручителя є обов'язковою до договору про внесення змін № 1 до кредитного договору. Крім того, посилався на те, що, ухвалюючи рішення про відмову у позові, апеляційний суд не взяв до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року, відповідно до якої внесення змін додатковою угодою до кредитного договору щодо збільшення розміру процентної ставки без згоди поручителя на такі зміни призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього. Отже, установивши, що додатковою угодою до кредитного договору, укладеною без згоди поручителя, встановлено збільшений розмір процентної ставки, тобто змінено зобов'язання, забезпечене порукою, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, та що останній не давав згоди на вказану зміну забезпеченого порукою зобов'язання, у зв'язку із чим суд першої інстанції правильно застосував норму частини першої статті 559 ЦК України та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання поруки припиненою.

У листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 від ПАТ «Укрсоцбанк», в якому зазначено про те, що текст касаційної скарги не містить посилань на факти неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, а тому касаційна скарга є безпідставною й необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що 26 травня 2006 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», в подальшому назву було змінено на ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_7 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній надано кредитні кошти в сумі 50 тис. доларів США зі сплатою 11,45 % річних з кінцевим терміном погашення кредиту до 10 травня 2026 року.

Відповідно до пунктів 2.6, 7.1, підпунктів 2.6.1., 2.6.2., 3.3.14. кредитного договору у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, а також за рішенням Правління, Комітету з питань управління активами та пасивами, Кредитно-інформаційного комітету, Тарифного коефіцієнту кредитора, кредитор має право ініціювати зміну розміру процентів та комісії, визначивши відповідно в пунктах 1.1. та 3.3.15 вказаного договору. Про намір змінити розмір процентів та/або комісії за дострокове погашення кредиту, кредитор зобов'язаний повідомити позичальника не пізніше, ніж за десять робочих днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду. У разі, якщо позичальник погодиться зі зміненим розміром процентів та/або комісії за дострокове погашення кредиту, він зобов'язаний протягом строку, зазначеного в пункті 2.6.1. договору, підписати надану кредитором додаткову угоду про внесення змін до цього договору та повернути її кредитору. Позичальник зобов'язаний своєчасно підписувати та надавати кредитору додаткову угоду про зміну розміру процентної ставки, відповідно до пункту 2.6. цього договору. Усі додатки, зміни та/або доповнення до цього договору мають бути вчинені у письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими на те представниками сторін з обов'язковим посиланням на цей договір.

У день укладення кредитного договору між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», ОСОБА_7 та ОСОБА_1 також укладено договір поруки, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором.

Відповідно до пункту 1.1. статті 1 договору поруки поручитель ознайомлений з умовами договору кредиту, ніяких заперечень, а також непорозумінь його положень немає.

З аналізу зазначених положень кредитного договору та договору поруки вбачається, що ОСОБА_1 був належним чином та повністю ознайомлений з встановленими вимогами кредитного договору в частині порядку внесення змін до умов основного зобов'язання. Проти зазначеного порядку не заперечував, про що свідчить надання згоди на укладення договору поруки та його безпосереднє підписання.

26 грудня 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_7 укладено договір № 1 про внесення змін до зазначеного кредитного договору, оригінал якого також отримано та підписано ОСОБА_1 в якості поручителя (а.с. 13 - зворотній бік аркуша).

Також 26 грудня 2014 року ОСОБА_1 було отримано та підписано в якості поручителя пам'ятку позичальника (а.с. 15 - зворотній бік аркуша).

Крім того, матеріали справи містять письмову заяву, якою ОСОБА_1 надано згоду на укладення договору про внесення змін № 1 до кредитного договору (а.с. 14).

26 грудня 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_7 укладено договір № 2 про внесення змін до зазначеного кредитного договору, яким встановлено процентну ставку за користування кредитом з дати підписання вказаного договору про внесення змін в розмірі 12 % річних (а.с. 47).

З тексту договору № 2 про внесення змін до кредитного договору від 26 травня 2006 року вбачається, що з умовами цього договору про внесення змін, включаючи додаток № 1 (графік погашення кредиту) до нього, ОСОБА_1 був ознайомлений та надав свою згоду на всі зміни умов кредитного договору, що ним оформлені (а.с. 48).

Також ОСОБА_1 було підписано заяву, якою надано згоду на укладення договору № 2 про внесення змін до кредитного договору. ОСОБА_1 підтверджено, що з умовами договору про внесення змін № 2 до кредитного договору ознайомлений, ніяких заперечень, а також непорозумінь його положень немає. Умови вказаного договору погодив (а.с. 48).

Статтею 553 та частиною першою статті 554 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного договору.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі підвищення розміру відсотків, встановлення нових умов щодо порядку зміни відсоткової ставки в бік збільшення тощо.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Згода поручителя зі змінами до кредитного договору, які визначають конкретні умови, порядок та обсяг збільшення відповідальності боржника, висловлена шляхом підписання додаткової угоди до договору поруки, не потребує додаткової згоди поручителя на збільшення відповідальності та не суперечить частині першій статті 559 ЦК України.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-152цс13. Підстав для відступлення від цієї правової позиції Верховний Суд не вбачає.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, виходив із того, що при підвищені відсоткової ставки за кредитним договором ПАТ «Укрсоцбанк» отримано письмову згоду ОСОБА_1 на таке підвищення, у зв'язку із чим правові підстави для припинення договору поруки на підставі частини першої

статті 559 ЦК України відсутні.

Посилання касаційної скарги на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року, відповідно до якої внесення змін додатковою угодою до кредитного договору щодо збільшення розміру процентної ставки без згоди поручителя на такі зміни призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього, є безпідставними, оскільки судом апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів встановлено факти надання згоди поручителя ОСОБА_1 на зміну умов кредитного договору.

Доводи касаційної скаргивисновки суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 08 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта