Провадження № 2/760/2667/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2018 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Гак Г.М.

розглянувши у відкритому судового засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач у листопаді 2017 року звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 3 000, 00 доарів США боргу за договором позики.

Посилається в позові на те, що 10 червня 2016 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, за умовами якого він передав відповідачу 3 000, 00 доларів США, які належали його матері та знаходились у нього на зберіганні.

Строк повернення боргу ними був обумовлений 01лютого 2017 року.

Виходячи з цього, невиконання відповідачем умов договору, просить задовольнити позов.

В квітні 2018 року позивач збільшив розмір позовних вимог і просить стягнути з відповідача додатково 5 000, 00 доларів США за умовами укладеного між ними договору позики від 11 травня 2016 року, які останній мав повернути 01 грудня 2016 року, однак умови договору не виконав.

Відповідач у судове засідання неодноразово не з'являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України.

Про причину неявки суд до відома не ставив.

Судові повістки, що направлялися на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, повертулися до суду без вручення з відміткою поштового відділення про повернення за закінченням встановленого терміну зберігання, а саме: невитребуванням адресатом з поштового відділення після двох повідомлень про її надходження.

Відповідно до ч.ч.3, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до п.99 Правил надання послуг поштового зв»язку , затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка",які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Враховуючи вимоги даної норми закону, невручення відповідачу судової повістки в зв»язку з його неявкою за отриманням після двох повідомлень, суд вважає такі дії відповідача відмовою від отримання судової повістки, що є належним повідомленням про час розгляду справи.

Крім цього, відповідно до ст. 178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву.

Своїм правом відповідач не скористався, станом на день ухвалення рішення у справі відзив на позовну заяву суду не надав.

Позивач у судове засідання також не «явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Про причини неявки суд до відома не поставив.

Виходячи з цього та вимог ч.1 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За правилами статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч.1 ст.1049 кодексу позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Встановлено, що 11 травня 2016 року та 10 червня 2016 року між сторонами були укладені Договори позики, за якими позивач передав відповідачу в борг відповідно 3 000, 00 доларів США та 5 000, 00 доларів США.

За умовами договору від 11 травня 2016 року відповідач зобов»язався повернути борг 01грудня 2016 року, а за умовами договору від 10 червня 2016 року до 01 лютого 2017 року.

Звертаючись до суду, позивач зазначив, що до цього часу умови договорів позики відповідачем не виконані, кошти не повернуті.

З точки зору закону в разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання.

Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

На підтвердження укладеного з відповідачем договору позики та передачу йому грошових коштів позивач надав суду оригінал розписки відповідача про отримання грошових коштів, наявність яких у нього є свідченням невиконання відповідачем умов договору позики.

Виходячи з викладеного вище, невиконання відповідачем зобов"язань за договорами позики, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення.

При вирішенні спору суд також враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Відповідач, належно повідомлений про час розгляду справи, своїм правом не скористався, проти вимог позивача заперечень не подав і наявність боргових зобов"язань перед позивачем не спростував.

Звертаючись до суду позивач просить стягнути суму боргу в доларах США.

Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" гідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.

У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Станом на день ухвалення рішення курс долара США до української гривні становить: 100 доларів США = 2 630, 3338.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 210 426, 70 гр. / 8 000.00 х 2 630, 338 /.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 2 940, 00 гр.

Керуючись ст. ст.15, 16, ч.1 ст.20, ч.1 ст.533, 1046, 1047, ч.1 ст.1049, ч.1 ст.1051 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 / АДРЕСА_1 / на користь ОСОБА_1 / АДРЕСА_2 / 210 426, 70 гр. боргу та 2 940, 00 гр. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л .А. Шереметьєва