Постанова

Іменем України

25 липня 2018 року

м. Київ

справа № 369/9518/16-ц

провадження № 61-15010св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

СтупакО. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_3,

суб'єкти оскарження - заступник начальника Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Слободчик Дмитро Григорович, державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Полінський Вячеслав Андрійович,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року у складі судді Усатова Д. Д. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Журби С. О., Коцюрби О. П., Мережко М. В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на дії та бездіяльність заступника начальника та державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 зазначив, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2010 року, яке набрала законної сили, із нього на користь ОСОБА_7 стягнуто суму боргу у розмірі 531 759,40 грн. 27 листопада 2012 року заступником начальника Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Слободчиком Д. Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано строк для добровільного виконання рішення суду до 03 грудня 2012 року.

Державний виконавець не надсилав йому, а він не отримував зазначену постанову про відкриття виконавчого провадження, у зв'язку з чим був позбавлений можливості добровільно виконати рішення суду. Також державний виконавець під час виконання рішення суду вчинив також інші неправомірні дії, а саме: розпочав виконання рішення суду у примусовому порядку, звернувся із поданнями про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду, а також про надання дозволу на примусове проникнення до житлового будинку АДРЕСА_1, здійснив вихід за зазначеною адресою з метою перевірки майнового стану та проведення опису та арешту майна боржника, надіслав вимогу та опублікував в офіційному віснику «Голос України» повідомлення про те, що 29 березня 2016 року за вищезазначеною адресою буде проводитися перевірка майнового стану, а у разі виявлення майна буде здійснено його опис та арешт.

Про зазначені дії державного виконавця йому, як боржнику у виконавчому провадженні нічого не було відомо до жовтня 2016 року.

Враховуючи наведене, ОСОБА_3 просив визнати бездіяльність заступника начальника відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції Слободчика Д. Г. щодо неналежного повідомлення його, як боржника про винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 27 листопада 2012 року у виконавчому провадженні м№ 35356366 - неправомірною; визнати дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві Полінського В. А., які полягають: у незаконному початку примусового виконання виконавчого листа № 2-614/12, виданого Києво-Святошинським районним судом м. Києва 21 листопада 2012 року; у незаконному поданні від 18 липня 2016 року про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальної за невиконання рішення суду; у незаконному поданні, переданого до Подільського районного суду м. Києва про надання дозволу на примусове проникнення до житлового будинку № 21 по вул. Сошенка у м. Києві для вчинення виконавчих дій; у незаконній вимозі про те, що 21 січня 2016 року за зазначеною адресою буде проводитися перевірка майнового стану, а у разі виявлення майна буде здійснено його опис та накладено арешт; у незаконному здійсненні виходу за вищезазначеною адресою з метою перевірки майнового стану та проведення опису та арешту майна боржника; у незаконній вимозі та опублікуванні в офіційному віснику «Голос України» повідомлення про перевірку майнового стану; у незаконному здійсненні виходу за цією ж адресою, - неправомірними.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року у задоволенні скарги відмовлено.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що скарга подана з пропуском строку, встановленого статтею 385 ЦПК України 2004 року, та відсутнє клопотання про його поновлення.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2017 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що із матеріалами виконавчого провадження та постановою Подільського районного суду м. Києва про надання дозволу на примусове проникнення до житлового будинку ОСОБА_3 ознайомився 08 серпня 2016 року, за таких умов принаймні з вказаної дати останньому було відомо про наявність оскаржуваних у межах даної справи дій.

У травні 2017 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року у складі судді Усатова Д. Д. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та постановити нову ухвалу про задоволення скарги, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права. Зокрема, вказував на те, що боржнику до 12 жовтня 2016 року не було відомо про документи виконавчого провадження № 35356366, оскільки державний виконавець не направляв їх на адресу боржника, а тому строк звернення до суду із зазначеною скаргою не пропущено. Крім того, суд першої інстанції не правильно застосував положення абзацу четвертого пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», оскільки встановивши, що скаргу подано з пропуском строку, встановленого статтею 385 ЦПК України 2004 року, суддя одноособово повинен залишити таку скаргу без розгляду при її прийнятті та повернути заявнику, роз'яснивши право повторного звернення до суду на загальних підставах, проте суд відмовив у задоволенні скарги у зв'язку з пропуском строку для звернення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, ухвалою цього ж суду від 06 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом установлено, що на примусовому виконанні Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває зведене виконавче провадження № 35650437 у кількості чотирьох виконавчих документів, щодо стягнення з ОСОБА_3 боргу на загальну суму 2 756 805,52 грн.

Постановами державного виконавця від 08 листопада 2012 року, 27 листопада 2012 року, 23 червня 2014 року відкриті відповідні виконавчі провадження за № № 35356125, 35356366, 43755065, 35058020, копії постанов направлено сторонам виконавчого провадження.

09 грудня 2015 року державним виконавцем надіслано вимоги боржнику для виконання, стягувачу для відома про те, що 12 січня 2016 року о 10 год. 00 хв. державним виконавцем, за адресою: АДРЕСА_1 буде проводитися перевірка майнового стану, а в разі виявлення майна здійснено його опис та арешт.

12 січня 2016 року державним виконавцем здійснено вихід за зазначеною адресою з метою перевірки майнового стану та проведення опису та арешту майна боржника, здійснити опис і арешт виявилося неможливим у зв'язку з тим, що вхідні двері не відчинили.

14 березня 2016 надіслано вимогу державного виконавця боржнику для виконання, стягувачу для відома та для опублікування в офіційному віснику «Голос України» з повідомленням про те, що 29 березня 2016 року о 08 год. 00 хв. державним виконавцем за вищезазначеною адресою буде проводитися перевірка майнового стану, а в разі виявлення майна буде здійснено його опис та арешт.

23 березня 2016 року опублікована вимога державного виконавця про те, щоб 29 березня 2016 року о 08 год. 00 хв. ОСОБА_3 допустив державного виконавця за зазначеною адресою для накладення арешту та опису майна, з метою подальшої його реалізації.

29 березня 2016 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 з метою перевірки майнового стану та проведення опису та арешту майна боржника, здійснити опис і арешт майна виявилося неможливими у зв'язку з тим, що вхідні двері не відчинили.

У тексті поданої скарги, ОСОБА_3 посилається на те, що постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 35356366 від 27 листопада 2012 року він не отримував, про наявність зазначеного провадження йому стало відомо 12 жовтня 2016 року, при цьому доказів цього не надав та не звертався із клопотанням про поновлення пропущеного строку.

Відповідно до статті 385 ЦПК України 2004 року скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Проте, якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, суд повинен керуватись загальними положенням процесуального закону щодо наслідків пропущення процесуальних строків, які визначені статтею 72 ЦПК України 2004 року, а саме: право вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Отже, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_3 з підстав пропуску строку на оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця суперечить нормам процесуального права, оскільки у разі пропуску заявником строку для звернення до суду, передбаченого статтею 385 ЦПК України 2004 року, суд мав би або вирішити питання про його поновлення, за умови наявності відповідного клопотання заявника, і тільки тоді розглядати скаргу по суті, або залишити скаргу без розгляду у зв'язку з пропуском строку на звернення до суду та відсутністю клопотання про його поновлення.

Проте, суд першої інстанції відмовив у задоволені скарги з підстав пропуску строку на звернення до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції, вказані недоліки не усунув.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Виходячи з викладеного, касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а постановлені у справі ухвали - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції для усунення допущених порушень норм процесуального права.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І.Усик