н/п 2/490/1710/2018 Справа № 490/2295/17
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва

у складі: головуючого судді Гуденко О.А.,

при секретарі Кваші С.О.,

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання відповідача про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки у праві спільної сумісної власності ,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017 року позивач звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до ОСОБА_3 про поділ земельної ділянки, що знаходиться у спільній сумісній власності, за адресою: вул.Потьомкінська, буд. 210, у м.Миколаєві. Позивач просить вказану земельну ділянку площею 614 кв.м. розподілити між позивачем та відповідачем відповідно до положень ст.. 89 ЗК України та ст.. 370 ЦК України та виділити йому в натурі відповідну частину земельної ділянки, встановити відповідно до ст. 106 ЗК України тверді межі ділянки в натурі . Зазначив, що законом передбачено, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ниим, законом або рішенням суду. Ніяких домовленостей між ними не існувало, ніяких правочинів відносно цієї ділянки вони не укладали. . Проте , рішенням суду він успадкував після матері ОСОБА_4, яка була також співвласницею спірної ділянки, 1/10 частку цієї ділянки, отже розподілу підлягає 9/10 часток. Отже, просить здійснити поділ на ліву частину, якою буде володіти і користуватися тільки він, а на праву частину ділянки виділити у користування відповідачеві по 276,3 кв.м. кожному. Також вважає, що на розподільчій межі земельних ділянко він має право встановити огорожу для захисту свого майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що вони із відповідачем є співвласниками вказаної земельної ділянки, їх частки відповідно до норм ЦК України, є рівними. Оскільки тривалий час між ним та відповідачем існують суперечки щодо порядку користування земельною ділянкою, відповідач тримають собаку, яка перешкоджає йому вільно проходити до власної квартири, намагається його покусати, дочка відповідачки та її приятелі здійснюють крадіжки його майна, в зв'язку із чим він неодноразово звертався до правоохоронних органів, є нагальна необхідність відокремити належну йому ділянку.

Ухвалою суду від 05.10.2016 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_2

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, вказав, що він просить суд саме виділити частку в натурі із майна, що є в спільній сумісній власності саме з метою її відокремлення огорожею і створення окремого входу, обгрунтовуючи необхідністю захисту від протиправних дій родини відповідачки. Можливість влаштування такого входу обґрунтовує в тому числі положеннями ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» щодо ширини сходових проходів у 1,05 м., та вимог ДБН 79-92 п.2.20 щодо відстані від межі суміжної ділянки до стін житлового будинку або господарської споруди не менше 1 метра.

При цьому він просить із загальної площі земельної ділянки 614 кв.м., виділити в натурі йому фактично 1/10 частку, яку він успадкував після смерті матері, та половину від 9/10 частин земельної ділянки.

Відповідачка ОСОБА_2 надала суду письмові заперечення, в яких вказує, що повністю не згодна із позовом, заперечує проти розподілу ділянки таким чином, як зазначив у позові позивач.Доданий позивачем технічний висновок не відповідає взагалі ні часткам співвласників, оскільки позивач невірно зазначає вихідні дані і вважає, що його частка повинна бути більшою. Жоден з варіантів взагалі унеможливлює нормальне користування спільним двором, оскільки грубо порушує фактичний порядок користування, що склався протягом багатьох років, позбавляє її будь-якого вїзду у двір. Неможливість виділення в натурі частки земельної ділянки, що відповідала б ідеальним часткам співвласників, підтверджується висновком земельно-технічної експертизи , зробленої на її замовлення судовим експертом ОСОБА_5

Ухвалою суду від 26 лютого 2018 року залучено в якості відповідача по справі ОСОБА_2 як правонаступника (спадкоємець першої черги) після смерті ОСОБА_3

В судовому засіданні 05 червня 2018 року відповідачка заявила клопотання про закриття провадження по справі. Клопотання мотивоване тим, що 08 грудня 2016 року Центральним районним судом м.миколаєва вже було розглянуто аналогічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , справа № 490/7061/16-ц про поділ цієї ж земельної ділянки. Наведене є підставою для закриття провадження по справі за п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Позивач заперечував проти заявленого клопотання, зазначаючи про звернення до суду з інших підстав та за наявності нових доказів.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України суд ухвалою закриває провадження у справі ,якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

При цьому, позови вважаються тотожними тільки в тому випадку, коли в них одночасно співпадають сторони, предмет позову (матеріально-правова вимога позивача до відповідача) та підстава позову (посилання на належне позивачу право, юридичні факти, що призвели до порушення його права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту необхідно перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 08 грудня 2016 року відмовлено у задволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про розподіл земельної ділянки.

Як вбачається зі змісту вказаного рішення, суд дійшов висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про можливість розподілу земельної ділянки в натурі саме за запропонованим ним самим варіантом , а своїм правом на призначення земельно-технічної експертизи, незважаючи на неодноазове розяснення суду не скористався .

За такого, право позивача як співвласника земельної ділянки на виділ своєї частки , закріпленее ст.370 ЦК України та ст. 89 ЗК України, так і не захищене судом , за твердженням позивача порушення його прав триває, до того ж він посилається на нові докази по справі.

За такого, у відповідності до наведеної норми, суд не знаходить підстав закрити провадження по справі , оскільки рішення суду, які набрали законної сили, ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, але новий позов був поданий в звязку зі зміною обставин , які є стали підставою для відмови у позові попереднім рішенням суду.

Керуючись ст. 255 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі відмовити.

Ухвала окремому від рішення суду апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя О.А. Гуденко