печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2018 року Печерський районний суд м.Києва

в складі головуючого судді Остапчук Т.В.

при секретарі Медведєва М.Г.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача -Кандиби М.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Науково - дослідного економічного інституту, третя особа: Міністерство економічного розвитку і торгівлі України про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на займаній посаді, стягнення заборгованості із заробітної плати та заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, моральної шкоди , посилаючись , що На виконання рішення Печерського районного суду від 21.08.2017р. по справі № 757/39488/16-ц наказом Відповідача від 26.12.2017 № 2-К Позивача поновлено на посаді виконуючого обов'язків старшого наукового співробітника відділу розвитку зовнішньоекономічної діяльності.Відповідно до наказу Відповідача від 01.03.2018 № 2-К Позивача звільнено з займаної посади у зв'язку з реорганізацією Науково-дослідного економічного інституту п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Проте, вважає, що наказ від 01.03.2018 № 2-К є незаконним та таким що порушує права позивача , оскільки штатний розпис Відповідача - державної установи «Науково-дослідний економічний інститут» на сьогоднішній день не змінений та не скасований, тому у Відповідача наявні посади, що відповідають кваліфікації, а отже повинні були йому запропоновані перед звільненням.Крім того, комісією з реорганізації Відповідача не виконано п. 4.3 Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 23.11.2015 № 1489 року «Про реорганізацію Науково-дослідного економічного інституту шляхом його перетворення», яким комісію зобов'язано запропонувати працівникам роботу. Просить визнати звільнення незаконним та поновити на роботі, стягнути заробітну плату за період з 26.12.2017р. по 1.03.2018р. в розмірі 18 516,97 грн., вихідну допомогу за період з 26.12.2017р. по 1.03.2018р . в розмірі 8 338,8 грн., стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 1.03.2018р . , моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. В судовому засіданні позивач, представник позивача позов підтримали..

Представник відповідача, 3-тої особи позов не визнав, надав письмові заперечення, вказував на те що позивача звільнено без порушень законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 4 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження,заслухавши сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 21.08.2017р. скасовано наказ Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №37-к від 07.07.2016 про звільнення ОСОБА_1 з посади виконувача обов'язків старшого наукового співробітника відділу розвитку зовнішньоекономічної діяльності. Поновлено на роботі на посаді виконувача обов'язків старшого наукового співробітника відділу розвитку зовнішньоекономічної діяльності.

На виконання рішення Печерського районного суду від 21.08.2017 по справі № 757/39488/16-ц наказом Відповідача від 26.12.2017 № 2-К Позивача поновлено на посаді виконуючого обов'язків старшого наукового співробітника відділу розвитку зовнішньоекономічної діяльності.

29.12.2017р. в зв»язку з реорганізацією Науково-дослідного економічного інституту відповідно до Наказу Мінекономрозвитку від 23.11.2015р. № 1489 «Про реорганізацію Науково-дослідного економічного інституту шляхом його перетворення» відповідно ло ст..49-2 КЗпП України комісія з реорганізації НДЕІ попередила ОСОБА_1 про наступне вивільнення з займаної посади за п.1 ст.40 КЗпПУкраїни.

Відповідно до наказу Відповідача від 01.03.2018 № 2-К Позивача звільнено з займаної посади у зв'язку з реорганізацією Науково-дослідного економічного інституту п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ч. З ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до листа від 07.04.2011 р. N 114/06/187-11 «Щодо надання роз'яснення» Міністерство праці та соціальної політики України роз'яснило, що розірвання трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відбувається в разі реорганізації підприємства (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, прийняття власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв'язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпГІ України вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, а саме: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство;

перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Відповідно до ст..49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв"язку з змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, установі , організації .

Відповідно до ст. 42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається певним категоріям працівників. Отже, за правилами ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі, в першу чергу, надасться працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку з скороченням штату, повідомлено позивача про відсутність вакансії, яка б відповідала її кваліфікації.

Вказані обставин підтверджуються відсутністю в штатному розписі вакантної посади на заняття якої могла б претендувати позивачка.

Встановлено , що відповідач виконав всі свої обов'язки по відношенню до позивача Так, 29.12. 2017р. було повідомлено про наступне звільнення та зазначено про відсутність на підприємстві іншої роботи, яка б відповідала кваліфікації ОСОБА_1 (а.с.35)

В день звільнення було видано наказ про звільнення, повідомлено про отримання трудової книжки .

Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

При таких обставинах суд приходить до висновку , що відповідачем додержано норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника , передбачені ст.40 ч.1, 49-2КЗпП України, не порушені права позивача при звільненні , тому позов в частині повлення на роботі , стягнення заботної плати за час вимушеного прогулу є безпідставним та не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 22 цього ж закону, суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 закону, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Також, на підставі статті 115,116 КЗпП України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача невиплачена заробітна плата з 26.12.2017р. по 1.03.2018р. (з дня поновлення на роботі по день звільнення) , виходячи з окладу позивача у розмірі 4 389 грн. 00 коп., в розмірі 9216,90 грн.

На підставі ст..117 КЗпП України з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки при звільненні з 1.03.2018р. по 26.07.2018р., оскільки встановлено що розрахунок в день звільнення не проведений, в розмірі 21 725,55 грн.

Позовні вимоги про стягнення вихідної допомоги в розмірі 8 338,80 грн. не знайшли підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків.

Виходячи зі змісту ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Згідно роз'яснень п.п.3,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробних стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Виходячи з положень матеріального Закону, з урахуванням роз'яснень Верховного Суду України, доводи ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача моральної шкоди є обґрунтованими, а тому враховуючи обсяг завданих позивачу моральних страждань, які є наслідком, несвоєчасної вилати заробітної плати , а також прикладення додаткових зусиль для організації свого життя, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 1 000 грн. 00 коп.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

У зв'язку з частковим задоволенням позову, враховуючи, що ухвалою судді від 11.05.2018 (а.с.63) позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у даній справі, а також звільнення позивача від сплати судового збору в частині вимог про стягнення заробітної плати, на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід Держави належить до стягнення судовий збір за немайнові та майнові вимоги у розмірі 2466,80 грн. (704,80 грн.+ 1762 грн.)

На підставі викладеного та керуючись ст.7, 40 ч.1, 115, 116,118, 233-235, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 10,11,12,76,81,137,141,174,258,259,263,264,265,268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, за участю третьої особи Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі - задовольнити частково.

Стягнути з Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (, зареєстровано за адресою: 01003, м.Київ, б-р Дружби Народів, 28) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: 01042, АДРЕСА_1) не виплачену заробітну плату розмірі 9216,90 грн. , середній заробіток за час затримки при звільненні в розмірі 21 725,55 грн.

Стягнути з Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (, зареєстровано за адресою: 01003, м.Київ, б-р Дружби Народів, 28) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: 01042, АДРЕСА_1) моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

Стягнути з Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (, зареєстровано за адресою: 01003, м.Київ, б-р Дружби Народів, 28) в дохід Держави судовий збір у розмірі 2466,80грн.

В іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Печерський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя Остапчук Т.В.