Постанова

Іменем України

25 липня 2018 року

м. Київ

справа № 465/7528/16-ц

провадження № 61-30951 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4;

представники ОСОБА_3: ОСОБА_5, ОСОБА_6;

відповідач - Франківська районна адміністрація Львівської міської ради;

представник відповідача - ОСОБА_7;

треті особи: Львівське комунальне підприємство «Затишне», Львівська міська рада, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, ОСОБА_8;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення апеляційного суду Львівської області від 14 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Шеремети Н. О., Ванівського О. М., Цяцяка Р. П.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво.

Позовна заява мотивована тим, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1. Зазначали, що попередніми власниками квартири була влаштована веранда до вказаної квартири, ними лише було проведено заміну звичайних дерев'яних вікон на металопластикові вікна та облаштовано фасад веранди. До влаштування веранди квартира не відповідала чинним будівельним нормам та правилам, оскільки вхід до квартири здійснювався в приміщення кухні. Зазначали, що належна їм квартира із влаштованою до нею верандою відповідає Державним будівельним нормам, що підтверджується висновком експертного будівельно-технічного дослідження від 3 жовтня 2016 року №11/16, прав та інтересів інших співвласників будинку не порушує.

У зв'язку з наведеним, ОСОБА_3, ОСОБА_4, посилаючись на статті 375, 376 ЦК України, просили суд визнати за ними право власності на самочинну збудовану веранду квартири АДРЕСА_1.

У лютому 2017 року Франківська районна адміністрація Львівської міської ради пред'явила зустрічний позов до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Львівське комунальне підприємство «Затишне» (далі - ЛКП «Затишне), Львівська міська рада, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, ОСОБА_8, про знесення самочинного будівництва.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що на території ЛКП «Затишне» знаходиться житловий будинок АДРЕСА_1. 30 серпня 2016 року працівниками ЛКП «Затишне» встановлено, що на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_3, ОСОБА_4, самочинно влаштовано веранду зі сторони дворового фасаду площею 10,6 кв. м, про що складено відповідний акт. Постановою адміністративної комісії Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 8 вересня 2016 року № 264 за фактом самовільного влаштування веранди ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 360 грн.

Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 2 грудня 2016 року 641 «Про знесення самочинної влаштованої веранди до квартири АДРЕСА_1» зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_4 у місячний термін за власні кошти знести самочинну влаштовану веранду до зазначеної вище квартири. На неодноразові вимоги ЛКП «Затишне» про знесення самочинної веранди відповідачі не реагували, дозвільних документів на самовільно побудовану веранду не надали. Будівництво веранди є самочинним, проведене без належних дозвільних документів, призводить до порушення прав інших осіб, зайняття прибудинкової території порушує права інших власників квартир будинку.

Ураховуючи викладене, Франківська районна адміністрація Львівської міської ради просила суд зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_4 знести самочинно влаштовану веранду.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14 березня 2017 рокуу складі судді Мартинишин М. О. позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_4 право власності на самочинно збудовану веранду у квартирі АДРЕСА_1, площею 10,6 кв. м, яка позначена у технічному паспорті за літ. «1а-5».

У зустрічному позові Франківської районної адміністрації Львівської міської ради відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що самочинно влаштована веранда не суперечить Державним будівельним нормам та правилам, а у випадку знесення самочинної прибудови уникнути пошкоджень конструктивних елементів будинку в цілому неможливо. При цьому суд врахував відсутність заперечень мешканців будинку щодо влаштування спірної веранди.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 14 серпня 2017 року апеляційну скаргу Франківської районної адміністрації Львівської міської ради задоволено частково. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 березня 2017 року в частині вирішення позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові ОСОБА_3, ОСОБА_4 В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 апеляційний суд виходив із того, що позивачами не вчинялися жодні дії для оформлення права власності в установленому законом позасудовому порядку, що підтверджується відсутністю в матеріалах справи їх звернень до державних органів, до компетенції яких належить вирішення питання узаконення самочинного будівництва, звернень позивачів до органу місцевого самоврядування, рішення яких чи відсутність такого рішення свідчили б про наявність спору про право.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, апеляційний суд виходив із того, що питання можливості проведення переобладнання, перебудови самочинної прибудови веранди до квартири АДРЕСА_1 не було предметом розгляду Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради, а знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. При цьому суд врахував висновок експертного будівельно-технічного дослідження від 3 жовтня 2016 року №11/16 про відповідність самочинного будівництва Державним будівельним нормам.

У вересні 2017 року Франківська районна адміністрація Львівської міської ради подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просила рішення апеляційного суду в частині вирішення зустрічного позову Франківської районної адміністрації Львівської міської радискасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову Франківської районної адміністрації Львівської міської ради.

Касаційна скарга Франківської районної адміністрації Львівської міської радимотивована тим, що працівниками ЛКП «Затишне» встановлено, що на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_3, ОСОБА_4, самочинно влаштовано веранду зі сторони дворового фасаду, площею 10,6 кв. м. По даному факту 30 серпня 2016 року ЛКП «Затишне» складено протокол про адміністративне правопорушення, з яким ОСОБА_4 була ознайомлена та повідомила, що готує документи на узаконення самочинного будівництва.

Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 2 грудня 2016 року 641 «Про знесення самочинної влаштованої веранди до квартири АДРЕСА_1» зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_4 у місячний термін за власні кошти знести самочинну влаштовану веранду до зазначеної вище квартири. Вказане розпорядження відповідачами не оскаржувалось.

Самочинно влаштована веранда до квартири АДРЕСА_1 споруджено на земельній ділянці комунальної власності, яка не була відведена для цієї мети (будівництва) та дозволу на забудову такої власник земельної ділянки - Львівська міська рада, не надавала.

Самочинно влаштована веранда порушує також права третіх осіб, зокрема мешканців будинку АДРЕСА_1, що підтверджується їхніми численними зверненнями.

В частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 судові рішення не оскаржуються, тому в силу частини першої статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду частково не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_1.

Працівниками ЛКП «Затишне» встановлено, що на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 самочинно влаштовано веранду зі сторони дворового фасаду площею 10,6 кв. м, про що складено протокол від 30 серпня 2016 року (а.с. 57).

Постановою адміністративної комісії Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 8 вересня 2016 року № 264 за фактом самовільного влаштування веранди ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 360 грн.

Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 2 грудня 2016 року 641 «Про знесення самочинної влаштованої веранди до квартири АДРЕСА_1» зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_4 у місячний термін за власні кошти знести самочинну влаштовану веранду до зазначеної вище квартири.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Вирішуючи спір в частині зустрічного позову Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, апеляційний суд не врахував таке.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини другої статті 55 Конституції України та статті 5 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII) у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, визначальним критерієм віднесення справи до справ адміністративної юрисдикції є наявність стороною у справі суб'єкта владних повноважень та виконання ним у спірних відносинах управлінських функцій.

Водночас за змістом пункту 7 частини першої статті 4 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII) суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Звертаючись до суду з позовом про знесення самочинного будівництва і мотивуючи такий позов порушеннями архітектурних, містобудівних, пожежних, санітарних або інших подібних норм і правил, суб'єкт владних повноважень діє не з метою захисту своїх приватних прав та інтересів, а з метою захисту прав та інтересів громади або невизначеного кола осіб від можливих порушень їхніх прав та з метою запобігти можливих суспільно значимих несприятливих наслідкам порушення відповідних норм і правил.

Як орган місцевого самоврядування Франківська районна адміністрація Львівської міської ради відповідно до статті 25 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» правомочна розглядати та вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до її відання.

У статті 30 згаданого Закону передбачено, зокрема, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: управління об'єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв'язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про основи містобудування» державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

Таким чином спір в частині зустрічного позову Франківської районної адміністрації Львівської міської радиє публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення факту самовільного будівництва веранди та усунення порушень шляхом знесення самочинного будівництва. Отже, справа за позовом такого суб'єкта належить до компетенції адміністративних судів.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 11 квітня 2018 року № 11-251апп18, від 30 травня 2018 року № 14-92цс18.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини п'ятої статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У зв'язку з цим, оскільки суд касаційної інстанції закриває провадження у справі в частині зустрічного позову Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, клопотання Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про солідарне стягнення судових витрат з відповідачів за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 є безпідставним.

Відповідно до частин першої та другої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

За таких обставин рішення апеляційного суду в частині вирішення зустрічного позову Франківської районної адміністрації Львівської міської радине може вважатись законним й обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню в цій частині із закриттям провадження у справі в цій частині.

Керуючись статтями 400, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Франківської районної адміністрації Львівської міської радизадовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 14 серпня 2017 року в частині вирішення зустрічного позову Франківської районної адміністрації Львівської міської радискасувати, провадження у справі за зустрічним позовом Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Львівське комунальне підприємство «Затишне», Львівська міська рада, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, ОСОБА_8, про знесення самочинного будівництва закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк