Справа № 747/176/18
Провадження № 2/747/101/18
РІШЕННЯ

іменем України

16.07.2018 року смт. Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Косенко Ю.Л.

при секретарі Божко Л.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3О та ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с.м.т. Талалаївка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виселення із житлового приміщення,-

ВСТАНОВИВ:

02 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Талалаївського районного суду із позовом, у якому, уточнивши позовні вимоги, просить суд виселити відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із житлового будинку № 37 по вул. Чоботька в с. Обухове Талалаївського району без надання іншого житлового приміщення у звязку з неможливістю сумісного проживання.

В обґрунтування позову зазначає, що вона являється власником житлового будинку по вул. Чоботька, 37 в с. Обухове Талалаївського району, в якому і проживає. Разом з нею зареєстровані та проживають відповідачі по справі її дочка ОСОБА_3 та зять ОСОБА_4 та їхній син ОСОБА_5. Відповідачі протягом пяти років систематично порушують правила співжиття, роблять неможливим спільне проживання, постійно вчиняють сварки, скандали, погрожують фізичною розправою, чинять психічний та моральний тиск, не приймають участі в утриманні будинку в належному стані. Позивач не веде з відповідачами спільного господарства, не повязана сумісним побутом. Вона неодноразово зверталась із заявами про протиправну поведінку відповідачів, як до сільської ради, так і у відділення поліції.. Так, 06.06.2015 року, 10.07.2015 року, 19.08.2016 року, 13.03.2018 року на відповідача ОСОБА_3 були складені адміністративні протоколи за ст. 173-2 КУпАП та направлені до суду. Відповідач ОСОБА_4 в серпні 2016 року спричинив їй тілесні ушкодження, в звязку з чим було порушено кримінальне провадження відносно нього за ч.2 ст. 125 КК України, яке було закрито судом у звязку з її відмовою від обвинувачення. Оскільки відповідачі роблять неможливим спільне проживання у належному їй будинку, ОСОБА_1, посилаючись на норми ст.. 317, 321, 391, ЦК України та ст. 157, ч. 1 ст. 116 ЖК України, просить суд виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з будинку № 37 по вул. Чоботька в с. Обухове, без надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою від 11 червня 2018 року справу прийнято до провадження суддею Косенко Ю.Л., призначено підготовче засідання та роз»яснено відповідачам право подати відзив на позов.

Відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відзив на позов ОСОБА_1 надавався.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримала та просила задовольнити. Пояснила, що разом із відповідачами проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, який належав її покійній матері. В даний час вона є власником будинку. Відповідачі дочка та зять постійно її ображають, вчиняють сварки та бійки, в звязку з чим вона неодноразово викликала депутатів та поліцію. Дочку притягували до адміністративної відповідальності. ОСОБА_6 ОСОБА_4 була кримінальна справа, яку закрили, бо вона його пожаліла. Дочка нічого не робить по господарству, не обробляє свою половину городу. Також ОСОБА_1 пояснила, що з 2010 року і по даний час всі комунальні послуги оплачують відповідачі, вона коштів на оплату послуг їм не надає, придбала внуку (сину відповідачів ) одяг на випускний, купує продукти.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 позов ОСОБА_1 підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити та виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з будинку № 37 по вул. Чоботька в с. Обухове без надання іншого житлового приміщення, так як відповідачі систематично порушують правила співжиття, що робить неможливим їх спільне проживання з позивачем в одному будинку.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні. Пояснила, що у даному будинку проживає з народження. Разом з чоловіком зробили ремонт за свої кошти, провели воду, опалення водяне, поставили пластикові вікна, двері, постелили лінолеум. Протягом трьох років ОСОБА_1 не проживала у будинку, потім повернулася. Має окрему кімнату. Сварки виникають через відмову позивачки надавати кошти на оплату комунальних послуг, так як вона користується водою, електроенергією, а комунальні послуги сплачують лише вона з чоловіком. Матері неодноразово пропонували розділяти суму платежів на частини та сплачувати кожному окремо, але вона не погоджується, хоча отримує пенсію. Також ОСОБА_1 сама перша чіпляється із сварками, провокує. Твердження позивачки про те, що вона нічого не робить по господарству не відповідають дійсності, так як з чоловіком тримають корів, свиней, птицю і вона їх годує та доглядає. Із зароблених коштів дітям вони купували мотоцикл, комп»ютер, ноутбук. Чоловік давав старшому сину 5 тис. грн для святкування у кафе сімейного свята. Головою господарства за даною адресою був батько, який помер, і їй не зрозуміло яким чином мати одноособово стала власником будинку.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Пояснив, що 23 роки він проживає у вказаному господарстві. Поселився, коли головою господарства був ОСОБА_7В, який у подальшому помер. Разом з дружиною ОСОБА_3 вони у будинку провели водяне опалення, замінили вікна, двері, також побудували два сараї, два гаражі та сінник. Він протиправних дій не вчиняє, а ОСОБА_1 сама провокує сварки.

Допитаний як свідок, голова Поповичківської сільської ради Талалаївського району ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що із сімєю ОСОБА_1М познайомився 4 роки тому. Неодноразово були виклики його, як сільського голови та депутатів з приводу сварок у сімї. Виклики ОСОБА_1 були на наступний день після сварок. У його присутності сварки не відбувалися, він їх свідком не був. ОСОБА_1 заявляла, що її не впускають до будинку, до зятя ОСОБА_4 претензій у неї не було, а дочку прохала припинити сварки. Коли заслуховували іншу сторону конфлікту, то були претензії з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1 щодо втручання з її боку у їх особисте життя. Він підтверджує, що ОСОБА_3 та її чоловік за власні кошти провели воду у будинок. Наталія сплачувала податок за земельну ділянку біля будинку.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що працює на посаді дільничного інспектора поліції. Виїздив на виклики ОСОБА_1, яка повідомляла про конфлікти із дочкою та зятем. Опитували членів сімї, сусідів. Ним складалися адміністративні протоколи за насильство у сімї відносно ОСОБА_3, так як заявником була ОСОБА_1, а ОСОБА_3 до поліції не зверталася . Сварки у сімї виникали на побутовому ґрунті. Під час одного із виїздів була розмова, щоб ОСОБА_3 обладнала для матері будинок у селі, який пустує, щоб остання туди відселилася. Коли пішли подивитися на даний будинок, то спільної мови вони не знайшли.

Суд, заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.01.2018 року за ОСОБА_1 29.12.2017 року зареєстроване право власності на житловий будинок по вул. Чоботька, 37, в с. Обухове Талалаївського району (а.с.7-7зв.).

Згідно довідки Поповичківської сільської ради Талалаївського району від 15.02.2018 року ОСОБА_1 зареєстрована і проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 і має наступний склад сімї дочка ОСОБА_3, зять ОСОБА_4, онук ОСОБА_10 (а.с.21).

Згідно довідок Поповичківської сільської ради Талалаївського району від 03.07.2018 року ОСОБА_3 зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 з 21 червня 1977 року, а ОСОБА_4 зареєстрований та проживає за вказаною адресою з 14 червня 1995 року ( а.с.82)

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сімї ОСОБА_1 від 13 березня 2018 року, проведеного комісією в складі сільського голови, секретаря та депутата Поповичківської сільської ради, встановлено, що ОСОБА_1 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з нею проживають дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, зять ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, онук ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6 Будинок складається з трьох кімнат та коридору. В одній кімнаті проживає ОСОБА_1 в інших кімнатах решта членів сімї. Приміщення занедбані, потребують ремонту. В кімнаті ОСОБА_1 площею 3 на 4 метри є диван, два крісла, дві шафи, холодильник. Коридором користуються спільно, за електроенергію та водопостачання сплачує ОСОБА_4 одноосібно. У господарстві утримують дві корови, дві телиці, троє свиней, птицю. ОСОБА_1 неодноразово зверталась до сільської ради зі скаргами на дочку ОСОБА_3 щодо насильства в сімї та викликала поліцію. Виконкомом сільської ради проводились бесіди з метою врегулювання конфлікту між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та недопущення насильства у сім»ї з боку ОСОБА_3 Конфлікти тривають по даний час. (а.с.13).

З листів Талалаївського РВ УМВС, а в подальшому Талалаївського відділення поліції вбачається, що протягом 2015-2018 років ОСОБА_1 зверталася із заявами з приводу сварок із донькою ОСОБА_3, за результатом розгляду яких 06.06.2015 року, 10.07.2015 року, 19.08.2016 року, 13.03.2018 року складалися протоколи про адміністративні правопорушення за ст. 173-2 КупАП відносно ОСОБА_3 ( а.с 10,11, 16,17 )

Ухвалою Талалаївського районного суду від 12.09.2016 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 125 КК України за фактом нанесення ним 14 серпня 2016 року ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоровя, закрито у звзку із відмовою потерпілої ОСОБА_1 від обвинувачення ( а.с.9).

Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Приписами ч. 4 ст. 9 ЖК України також встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

У відповідності зі статтею 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або у судовому порядку.

Статтею 157 ЖК України передбачено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Відповідно до ч.ч 3. 4 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З досліджених у судовому засіданні проколів про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП складених відносно ОСОБА_3 06.06.2015 року, 10.07.2015 року, 19.08.2016 року, 13.03.2018 року, на які посилається ОСОБА_1 у обґрунтування позовних вимог, та постанов Талалаївського районного суду прийнятих за результатом розгляду вказаних протоколів, судом встановлено, що ОСОБА_3 притягалася до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення у виді громадських робіт на строк 40 годин 10 липня 2015 року та 22 липня 2015 року. 22 серпня 2016 року та 15 березня 2018року провадження у справах відносно ОСОБА_3 було закрито. (а.с.73-80.).

Позивачем ОСОБА_1 не надано суду доказів систематичного порушення її дочкою ОСОБА_3 правил співжиття протягом 2016-2018років, з врахуванням положень ст.39 КУпАП, належних доказів про попередження останньої з приводу її антигромадської поведінки, або застосування до відповідача заходів громадського впливу протягом 2017-2018 років.

Також, окрім ухвали Талалаївського районного суду від 12.09.2016 року, якою кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 125 КК України закрито у звзку із відмовою потерпілої ОСОБА_1 від обвинувачення, інших доказів на підтвердження вчинення ним адміністративних чи кримінальних правопорушень, застосовування заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів, ОСОБА_1 суду не надано.

Окрім того позивач не надала суду належних і допустимих документальних доказів, які б достовірно підтверджували наявність у її дочки ОСОБА_3 та зятя ОСОБА_4 іншого житла. та доказів, що відповідачі перебувають на обліку, як особи що зловживають алкогольними напоями.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 також послалася на ст.ст. 317, 321, 391 ЦК України, які регламентують право власника на володіння користування та розпорядження майном, непорушність права власності та право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Проте у даних правовідносинах, що виникли між сторонами, зазначені норми повинні застосовуватися у сукупності з приписами ст. 157 та ч 1 ст. 116 ЖК України.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання з боку держави у використання особою прав, зазначених в пункті 1 цієї ж статті, а отже і у використання прав на житло, є виправданим. Таке втручання повинно бути передбачено законом і необхідне у демократичному суспільстві, здійснюватися в інтересах національної безпеки, громадського спокою або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Враховуючи, що відповідачі мають право на користування житловим будинком № 37 по вул. Чоботька в с. Обухове Талалаївського району, як члени сім'ї власника будинку ОСОБА_1, при цьому ОСОБА_3 проживає у будинку від народження, а її чоловік ОСОБА_4 вже протягом 23 років, та відсутні докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 порушують правила ст.116 ЖК України, при цьому до них застосовувались заходи попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів, суд приходить до висновку по відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про виселення відповідачів із житлового приміщення.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України у звзку із відмовою у позові судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 12,13, 19, 76-81, 211, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виселення із житлового приміщення, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 26 липня 2018 року.

Суддя Ю.Л. Косенко