Дата документу Справа №
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 328/355/18

Провадження №22-ц/778/2468/18

Апеляційний суд Запорізької області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Подліянової Г.С.,

за участю секретаря судового засідання Евальд Д.Д.,

учасники справи:

представник позивача ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» - Якушев Сергій Олександрович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 17 квітня 2018 року в складі судді Коваленка П.Л. в справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

13 лютого 2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначало наступне.

Відповідно до укладеного договору №б/н від 24.07.2012 ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а ОСОБА_3 не виконує взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 31.12.2017 має заборгованість в розмірі 33 558,26 грн.

Враховуючи зазначене, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №б/н від 24.07.2012 в сумі 33 558,26 грн., з яких 598 грн. 08 коп. - заборгованість за кредитом, 26 770 грн. 84 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4115 грн. 14 коп. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500 грн.00 коп. - штраф (фіксована частина), 1574 грн. 20 коп. - штраф (процентна складова). Також, просить стягнути сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1762 грн. 00 коп.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 17 квітня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду, фактичним обставинам справи, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що, вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд не визначився з початком її перебігу. Позивач має право на отримання процентів за користування кредитними коштами за період з 31.12.2014 року по 31.12.2017 року в межах загальної позовної давності. Судом першої інстанції помилково відмовлено в задоволені позову та застосовано наслідки спливу строку позовної давності до усіх позовних вимог банку.

Відповідач не скористався своїм правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції не з'явився, повідомлений про місце та час розгляду справи згідно до вимог ст..ст.128,130 ЦПК України. Причини неявки не повідомив ( а.с.101).

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, враховуючи положення ч.2 ст.. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності відповідача, який не прибув у судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»,дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду поза межами трирічного строку позовної давності. Про застосування строку позовної давності відповідачем подано відповідну заяву.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та відхиляє аргументи, викладені в апеляційній скарзі з таких мотивів.

Встановлено, що 24.07.2012 року на підставі заяви ОСОБА_3 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого позивач надав, а відповідач отримав в кредит грошові кошти в сумі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7).

Згідно змісту вказаної заяви, підписаної ОСОБА_3, останній погодився, що вказана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між сторонами договір про надання банківських послуг.

Своїм підписом ОСОБА_3 підтвердив, що він ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому в письмовому вигляді.

Згідно Заяви відповідач зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також самостійно ознайомлюватися зі всіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів на сайті ПриватБанку.

24.07.2012 року на картковий рахунок був встановлений кредитний ліміт в розмірі 500,00 гривень.

Згідно з п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг кредитний ліміт на платіжну картку встановлюється за рішенням банку, клієнт надає право банку у будь-який момент змінювати кредитний ліміт.

В матеріалах справи міститься виписка по картковому рахунку НОМЕР_1 за період з 24.07.2012 року по 21.03.2018 року, яка відображає рух коштів по зазначеному рахунку та підтверджує, що ОСОБА_3 користувався кредитними коштами та отримував кредитну картку (а.с. 66-68).

За нормами частин 1-2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати в договорі, передбаченому актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, однак не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами ( ч.ч.2.3 ст. 6 ЦК України).

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Виходячи з положень ст.ст. 526, 1048-1050, 1054 ЦК України, зобов'язання за договором, в тому числі за договором кредиту, за яким кредитор надає кошти, а позичальник зобов'язується їх повернути зі сплатою процентів, є обов'язковими для виконання сторонами, мають виконуватися належним чином.

В суді першої інстанції відповідач заявив про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Таким чином за кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що договір діє впродовж 12 місяців з часу підписання. Якщо протягом цього строку ні одна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення строку дії договору, то він автоматично пролонгується на такий же строк.

Відповідно до Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» розмір щомісячних платежів складається не лише із процентів, а також включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді 7 % (з 01.04.2014 - 5%) від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, термін внесення щомісячних платежів відповідно до картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» - до 25 числа місяця, наступного за звітним.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 12 місяців до 24 липня 2013 року.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач здійснив останній платіж 18.06.2014 року в розмірі 34, 86 грн.

З виписки по рахунку НОМЕР_1 вбачається, що 18.06.2014 року було здійснено автоматичне погашення заборгованості.

Проте, самостійне списання позивачем з рахунку відповідача грошових коштів з метою погашення заборгованості за кредитним договором не є дією відповідача про визнання ним свого боргу і відповідно не може бути підставою для переривання позовної давності.

Згідно з випискою по рахунку НОМЕР_1 останній платіж ОСОБА_3 здійснено 25.01.2014 року.

Згідно п. 2.1.1.12.4 Умов та Правил надання банківських послуг терміни та порядок погашення кредиту за кредитною картою з встановленим мінімальним обов'язковим платежем, а також Овердрафта, який виникає за такими картами, наведений в Пам'ятці клієнта про умови кредитування, яка є невід'ємною частиною Договору, а також встановлюється цим пунктом. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, а також заборгованість по кредиту. Згідно ст. 212 ЦК України, в разі наявності простроченого Кредиту (Овердрафта) - строком повернення Кредиту (Овердрафта) є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості (а.с. 30).

Відповідно до п. 2.1.1.12.6.3 Умов та Правил надання банківських послуг проценти за користування кредитом (кредитним лімітом) та/або овердрафтом нараховуються в дату їх сплати, передбачену пунктами 2.1.1.12.4 і 2.1.1.12.5, при цьому проценти розраховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично витрачені в рахунок Кредиту та/або овердрафту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли кредит (кредитний ліміт) та/або овердрафт стають простроченим кредитом.

Разом з цим, відповідно до п. 2.1.1.12.6.4 Умов та Правил надання банківських послуг, у разі непогашення суми простроченого кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії), овердрафту або його частини понад 210 днів увесь, кредит (овердрафт) вважається простроченим та нарахування з дати переведення кредиту (овердрафту) у статус прострочених боргових зобов'язань проводяться згідно з п.п. 2.1.1.12.6.1. На залишок простроченої заборгованості позичальник сплачує пеню у розмірі, зазначеному в п. 2.1.1.12.6.1 цих Умов. При цьому винагорода відсотки за користування кредитом не сплачуються.

Отже, з врахуванням того, що ОСОБА_3 здійснено останній платіж 25.01.2014 року, а також п. 2.1.1.12.4 Умов та Правил надання банківських послуг, то безперервна прострочена заборгованість відповідача з повернення кредиту виникла з 25.01.2014 року, відтак період прострочення повернення відповідачем частини кредиту у 210 днів розпочався з 26.01.2014 року (ч. 1 ст. 253 ЦК України) та закінчився 24 серпня 2014 року.

Тобто, після 24 серпня 2014 року весь кредит став простроченим, відповідно до пунктів 2.1.1.12.4, 2.1.1.12.6.4 Умов та Правил надання банківських послуг та почався з 24 серпня 2014 року перебіг строку позовної давності.

Таким чином, останнім днем звернення до суду з позовом є 24 серпня 2017 року. Позивач звернувся до суду 13.02.2018 року, тобто більше, ніж через три роки, тобто поза межами позовної давності.

Таким чином, судом першої інстанції помилково встановлено дату початку перебігу строку позовної давності як 18.06.2014 року, проте, зазначене не спростовує правильного висновку суду щодо звернення позивача до суду з пропуском строку позовної давності та не призвело до ухвалення незаконного рішення суду.

Посилання апеляційної скарги щодо перебігу позовної давності за вимогами, що складаються із сукупності прострочених щомісячних зобов'язань, слід зазначити наступне.

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Відповідачем останній платіж було внесено 25.01.2014 року, а позивач звернувся до суду з позовом 13 лютого 2018 року, тобто після спливу позовної давності навіть щодо останнього щомісячного платежу.

Колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги про те, що він мав право нараховувати, передбачені договором, проценти за період з 31.12.2014 року по 31.12.2017 року, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ("Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як зазначалося вище, за умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відтак, у межах строку кредитування відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то до вимоги позивача про стягнення таких процентів за період з 31.12.2014 року по 31.12.2017 року позовна давність не може бути застосована. А тому вказана вимога є необґрунтованою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). При цьому, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, на який посилається апелянт, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, який уможливлював стягнення процентів за кредитом і пені за процентами у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з огляду на заперечення відповідача, в яких він заявляв про сплив строку давності, дійшов обґрунтованого висновку про залишення позовних вимог без задоволення у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 17 квітня 2018 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01 серпня 2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

Г.С. Подліянова