Справа № 333/3588/18
Провадження № 4-с/333/45/18
У Х В А Л А

Іменем України

24 липня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді Дмитрієвої М.М.

за участю секретаря Барахової Г.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні, у залі суду міста Запоріжжя, цивільну скаргою ОСОБА_1, заінтересована особа: Комунарський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла вищезазначена скарга, в обґрунтування якої заявник посилався на те, що 09.06.2018 року державним нотаріусом Шостої запорізької державної нотаріальної контори видано Свідоцтво про право на спадщину за законом згідно якого заявник після смерті свого батька ОСОБА_2 отримав квартиру АДРЕСА_1. Того ж дня йому стало відомо про наявність арешту на все його майно, у звязку з чим останній звернувся до Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області з проханням надати інформацію щодо арешту нерухомого майна. ОСОБА_1 Листом від 19.06.2018 року повідомлено, що на виконанні Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області перебувало виконавче провадження №12444529 з примусового виконання судового наказу №2н-152 від 23.03.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СоцКомБанк» суми боргу у розмірі 5718,61 грн., та в рамках цього провадження було накладено арешт майна. 17.09.2009 року державним виконавцем за виконавчим провадженням було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Документи виконавчого провадження знищено. Повторно судовий наказ №2н-152 від 23.03.2009 року не предявлявся. 05 липня 2018 року заявник звернувся до Заінтересованої особи із заявою про зняття арешту. Проте, Листом від 10.07.2018 року №25032-2-16.3-34 йому було відмовлено у звязку з відсутністю підстав для зняття арешту. В звязку з цим заявник просить суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо відмови в скасуванні арешту майна, та зобовязати державного виконавця скасувати відповідний арешт.

23 липня 2018 року до канцелярії Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява від представника заявника адвоката ОСОБА_3, в якій представник просить розглянути скаргу без участі заявника та представника заявника. Не наполягає на фіксації судового процесу. Скаргу підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.

Заінтересована особа - Комунарський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, явку свого представника за судовими викликами не забезпечила, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що на виконанні Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області перебувало виконавче провадження № 12444529 з примусового виконання судового наказу № 2н-152 від 23.03.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СоцКомБанк» суми боргу у розмірі 5718,61 грн.

Під час виконання судового наказу №2н-152 від 23.03.2009 року 17.04.2009 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. На підставі вказаної постанови в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень було зареєстровано відповідне обтяження, яке є діючим на теперішній час.

17.09.2009 року державним виконавцем за виконавчим провадженням було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Документи виконавчого провадження знищено. Повторно судовий наказ на виконання не предявлявся.

05 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області із заявою про зняття арешту. Листом від 10.07.2018 року №25032-2-16.3-34 йому було відмовлено у звязку з відсутністю підстав для зняття арешту.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обовязковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та обєктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

В п.1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» судам розяснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства.

В п.5 вказаної постанови розяснено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог ст.181 КАС України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У зв'язку із цим боржник (учасник кримінального провадження, на майно якого накладено арешт) не може пред'являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

Частиною 1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.447 ЦПК України передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами, права чи свободи яких порушено, до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Таким чином, за змістом наведених положень законодавства, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа, що не є боржником, вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Арешт майна, який не пов'язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Як вбачається з поданої скарги, підставою звернення до суду є не вирішення спору про право власності на арештоване майно, а оскарження бездіяльності державного виконавця щодо не зняття арешту з майна скаржника ОСОБА_1, накладеного за постановою державного виконавця від 17.04.2009 року в рамках виконавчого провадження, в якому скаржник виступав боржником.

Таким чином, суд вважає, що останнім обрано вірний спосіб захисту порушеного права в порядку, передбаченому нормами розділу VII ЦПК України.

Окрім, цього суд бере до уваги, що станом на 15 травня 2009 року заявником в добровільному порядку було погашено суму боргу перед стягувачем у даному виконавчому провадженні без участі державної виконавчої служби, що підтверджується Випискою по рахунку приватного клієнта №/0518, розрахунковий період з 04.01.2007 року по 18.05.2009 року.

При цьому за вказаних вище обставин іншого порядку, ніж скасування арешту на майно боржника державним виконавцем в даному випадку діючим законодавством не передбачено.

З урахуванням вищенаведеного та у відповідності до ч.2 ст.451 ЦПК України, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою і підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1,2,37,40,59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.2,4,5, 247, 258-260, 447, 449, 451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1, заінтересована особа: Комунарський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати дії начальника Комунарського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіально управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_4 щодо не зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1, накладеного постановою державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_5 від 17 квітня 2009 року - неправомірними.

Зобовязати начальника Комунарського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіально управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_4 зняти арешт, накладений 17 квітня 2009 року постановою державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_5 № 397/4 на нерухоме майно ОСОБА_1.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Повний текс ухвали суду складено 27 липня 2018 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва