Справа № 530/534/18

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

30.07.2018 року м. Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого - судді Демянченка С.М., секретарі Тараненко Т.І. розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Зіньків Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років,-

в с т а н о в и в:

Позовна заява мотивована тим, що сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14.09.2013 року. Шлюб між сторонами зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зіньківського районного управління юстиції у Полтавській області 14.09.2013 року, актовий запис № 66. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з позивачкою і повністю перебуває на її утриманні та вихованні. В свідоцтві про народження ОСОБА_3 батьком зазначений відповідач ОСОБА_2. Посилаючись на те, що між сторонами погіршились подружні відносини, психологічна несумісність, часті сварки з цього приводу, відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина та на її особисте утримання не надає, тому позивачка ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду і просила шлюб розірвати та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 23.04.2018 року і до його повноліття та на її особисте утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 800 (вісімсот) гривень щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, послалась на обставини викладені в позовній заяві, відповідач ОСОБА_2 позов визнав частково.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зіньківського районного управління юстиції у Полтавській області 14.09.2013 року, актовий запис № 66 (а.с.6,7). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з позивачкою і повністю перебуває на її утриманні та вихованні. В свідоцтві про народження ОСОБА_3 батьком зазначений відповідач ОСОБА_2 ( а.с.8-9). Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, причиною цьому послужили, різні характери, різниця в поглядах на сімю та сімейне життя, сторони разом не проживають. При таких обставинах справи суд вважає, що сімя сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами не має, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя та інтересам неповнолітньої дитини і тому, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині розірвання шлюбу.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Частиною 1 ст. 182 СК України, в редакції закону чинній з 8 липня 2017 року передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів ; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В частині 2 цієї статті вказано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно з ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою розяснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка ніде не працює, перебуває на обліку в Зіньківському УСЗН та отримує допомогу у розмірі 860 грн щомісячно до досягнення дитиною віку трьох років.

Відповідач ОСОБА_2 є здоровою працездатною людиною, працює приватним підприємцем, за 2017 рік доходу не задекларував, непрацездатних осіб на утриманні не має і тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та дружини.

Суд, враховуючи вищевикладене, приймає до уваги те, що відповідач належним чином не виконує своїх батьківських обовязків і матеріальної допомоги добровільно в достатній мірі на утримання дитини та на утримання дружини позивачці не надає, враховуючи матеріальне становище сторін, прожитковий мінімум для дитини відповідного віку і приходить до висновку, що є підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною віку трьох років.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 79, 105, 110, 112, 180 183, 191 СК України, ст.51 Конституції України, ст.ст.180 183 Сімейного кодексу України, ст.5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.4, 12, 18, 76-77, 81, 84,141, 274-279, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Шлюб, між ОСОБА_2 (прізвище до шлюбу Рижа) ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зіньківського районного управління юстиції у Полтавській області 14.09.2013 року, актовий запис № 66 - р о з і р в а т и.

Після розірвання шлюбу позивачці ОСОБА_1 залишити прізвище ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер суду невідомий аліменти на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, жительки м. Зіньків, вулиця Беївська, 51, Зіньківського району Полтавської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, але не менше ніж мінімальний розмір аліментів визначений чинним законодавством України для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.04.2018 року і до його повноліття

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер суду невідомий аліменти на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, жительки м. Зіньків, вулиця Беївська,51,Зіньківського району Полтавської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на її особисте утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 800 (вісімсот) гривень щомісячно і до досягнення сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, віку трьох років, тобто до 01.01.2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер суду невідомий 1409 (одна тисяча чотириста девять ) гривень 60 копійок, судового збору на користь: Рахунок: 0001, одержувач : ГУК у м. Києві/м. Київ/ 22030106, код за , банк одержувача ГУДКС України в м. Києві, код банку отримувача : 820019, код класифікації доходів бюджету : 22030106.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок

Рішення суду про стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за на слідками апеляційного перегляду.

Суддя -