Номер справи 820/5142/17
Номер провадження 6/623/55/2018
У Х В А Л А

іменем України

25 липня 2018 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

у складі:головуючого судді Винниченка П.П.,

за участю секретаря Ардашевої Я.В.,

розглянувши подання головного державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу без вилучення паспортного документу до виконання зобов"язань, покладених на неї Харківським окружним адміністративним судом., -

в с т а н о в и в:

Державний виконавець звернувся до суду з поданням про вирішення питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі території України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, без вилучення паспорту до виконання нею своїх зобовязань по сплаті податкового боргу згідно виконавчого листа № 820/5142/17 від 16.02.2018 виданого Харківським окружним адміністративним судом про стягнення податкового боргу в сумі 2565, 60 грн.

На підтвердження подання заявник вказав наступне:

На виконанні в Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Харківській області знаходиться виконавче провадження № 56002525 по виконанню виконавчого листа № 820/5142/17 від 16.02.2018 Харківського окружного адміністративного суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь держави податкового боргу в розмірі 2565, 60 грн., на підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, копії за вих. № 8938 направлено для виконання до банківських установ та сторонам до відома.

06.07.2018 державним виконавцем здійснено вихід за місцем мешкання боржника: м. Ізюм, пл. Радянська, 3/32, та встановлено, що у боржника вдома відсутнє майно на яке може бути звернено стягнення, коштів на рахунках не має або їх не достатньо для погашення боргу.

В заяві стягувача від 16.03.2018 міститься клопотання щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Наміру сплачувати заборгованість боржник не має, про що свідчить відсутність будь-яких дій з боку боржника, направлених на виконання рішення суду з дня відкриття виконавчого провадження.

На виклики державного виконавця боржник до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмськс районах та місту ОСОБА_1 територіального управління юстиції Харківській області не зявляється, і відповідно ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього Харківським окружним адміністративним судом.

Представник заявника в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд подання за його відсутності.

З огляду на наведене, суд вважає за можливе розглянути подання без участі представника заявника, оскільки його відсутність не перешкоджає розгляду заявленого подання.

Вивчивши матеріали справи, на підставі наданих доказів та доведення їхньої переконливості, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні подання виходячи з наступного.

Статтею 441ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

З огляду на специфіку виниклих правовідносин та для вирішення спірного питання суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на наступне.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Заявник в свої доводах посилається на положеннями ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та виїзд з України громадян України».

Отже, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та виїзд з України громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Тобто, лише у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець може звернутися з поданням до суду за місцезнаходженням органу ДВС щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Інструкція з організації примусового виконання рішень, що набрала чинності з 17 квітня 2012 р. та затверджена наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. № 512/5, містить окремий розділ XI "Обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в'їзду в Україну", в якому передбачено зміст подання державного виконавця при зверненні до суду.

Відповідно до приписів вище вказаної Інструкції встановлено, що подання державного виконавця про обмеження у праві виїзду за межі України повинно містити підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань. До подання додаються копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження, а також інші документи виконавчого провадження, які, на думку державного виконавця, підтверджують ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, відомості про характер та розмір невиконаних зобов'язань боржником. Крім того, копії документів, що додаються до подання мають бути належним чином засвідчені.

Як вбачається з матеріалів справи, до подання державним виконавцем не додано жодного документу. В матеріалах справи відсутні відомості про характер та розмір невиконаних зобов'язань боржником.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. Тобто, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

З огляду на матеріали справи, не можливо зроби висновок щодо повноти вчинення виконавчих дій, натомість вбачається відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В матеріалах справи не містяться беззаперечні докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки щодо невиконання боржником зобовязання через виїзд до іншої країни, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів третьої особи без вжиття таких заходів обмеження боржника у праві виїзду за межі України не містяться в матеріалах справи та не вбачаються в письмових доводах заявника.

З огляду на викладене можна зробити висновок про необґрунтованість подання ДВС через недоведеність обставин, на які посилається заявник. Тобто, останній не обґрунтував необхідність вжиття заходів щодо обмеження боржника у праві виїзду відповідно до встановленого законодавством порядку, не вказав в чому полягає очевидна небезпека залишення країни боржником та ухилення останнього від виконання обовязків покладених на нього судовим рішенням.

За змістом ст. 441 ЦПК вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця будується на активній позиції заявника щодо обґрунтування заявлених вимог, оскільки саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Проаналізувавши викладене, а також оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що державним виконавцем не надано доказів, які свідчили б про те, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судом. Крім того, відсутні докази про вжиття державним виконавцем будь-яких заходів щодо розшуку та встановлення іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення.

Керуючись ст.ст. 258, 260, 441 ЦПК України,

у х в а л и в:

ОСОБА_1 державному виконавцю Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 в задоволенні клопотання про тимчасове обмеження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу без вилучення паспортного документу до виконання зобов"язань, покладених на неї Харківським окружним адміністративним судом - відмовити.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://izm.hr.court.gov.ua/sud2016/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд, а особам які не приймали участь під час проголошення у той же час з дня отриманні копії ухвали суду.

Суддя: