Ухвала

23 липня 2018 року

м. Київ

справа № 317/2627/16-ц

провадження № 61-5782св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_4,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк», ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 13 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Бондар М. С., Бєлка В. Ю., Онищенко Е. А.,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2015 року ОСОБА_4 подано до суду позов до Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» (далі - ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК»), ОСОБА_6 про припинення зобов'язання за договором поруки.

Свої вимоги ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що 15 квітня 2013 року між ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти на споживчі цілі в сумі 1 000 000 грн строком до 14 лютого 2016 року включно. На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 за зазначеним кредитним договором 15 квітня 2013 року між ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» та ОСОБА_4 укладено договір поруки. Вважає, що договір поруки є припиненим, оскільки банк без згоди поручителя змінив основне зобов'язання, яке забезпечене порукою, а саме збільшив розмір відсотків річних за кредитним договором у два рази - з 23,30 до 46,50 %. Крім того, зазначає, що порука також є припиненою в силу частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки прострочення кредитної заборгованості почалося з березня 2014 року, проте банк протягом наступних шести місяців вимоги до поручителя не направив, позову до суду не пред'явив.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просив визнати договір поруки, укладений 15 квітня 2013 року між ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» та ним, припиненим, а також виключити пункт 3.1 кредитного договору від 15 квітня 2013 року, яким передбачено його поруку за виконанням позичальником зобов'язань за зазначеним кредитним договором.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 26 травня 2016 року позов задоволено. Визнано припиненим договір поруки від 15 квітня 2013 року, укладений між ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» та ОСОБА_4 Виключено пункт 3.1 кредитного договору від 15 квітня 2013 року № КСПДФ/1009866.3, яким закріплено поруку ОСОБА_4

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у банку право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного боржником зобов'язання виникло з березня 2014 року, оскільки саме з цього часу позичальником допущено прострочку виконання зобов'язання за кредитним договором, проте банк таку вимогу (позов) у строк, встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України, до поручителя не пред'явив, що є підставою для припинення договору поруки.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 13 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення заявлених позовних вимог про припинення поруки скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що умовами кредитного договору передбачено строк повернення коштів до 14 лютого 2016 року. При цьому договором також передбачено, що погашення кредиту проводиться щомісячно до 30-31 числа, тобто строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання спливає у відповідне число останнього місяця строку, отже, останній строк виконання основного зобов'язання сторони кредитного договору визначили 14 лютого 2016 року, а тому саме з цієї дати починається відлік шестимісячного строку дії договору поруки.

Крім того, суд зазначив, що правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язання, а тому підстав для припинення поруки за заявленими позивачем вимогами немає.

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 13 жовтня 2016 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилається на те, що суд, ухвалюючи рішення, не повно дослідив наявні у справі докази та не надав їм належної оцінки, оскільки виконання зобов'язання за кредитним договором припинено 03 березня 2014 року, а з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся лише 23 березня 2015 року, тобто з пропуском строку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано Верховному Суду вказану цивільну справу.

Ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2018 року зупинено касаційне провадження у зазначеній цивільній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 408/8040/12.

Ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 липня 2018 року поновлено касаційне провадження у зазначеній цивільній справі.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п'ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Український БізнесБанк», ОСОБА_6 про припинення зобов'язання за договором поруки призначити до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик