АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 639/7646/15-ц

Провадження № 22-ц/790/3736/18

31 липня 2018 року

м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 23 квітня 2018 року (суддя Труханович В.В.)

по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жовтневе трамвайне депо» про стягнення процентів за користування кредитом, -

встановив:

У грудні 2017 ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до КП «Жовтневе трамвайне депо» про стягнення процентів за користування кредитом.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 22.08.2013 року між нею та ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» був укладений договір строкового вкладу (депозиту) №306Д/13. Згідно п.1.1 умов якого, вкладник вносить в банк грошові кошти в сумі 348150, доларів США, а банк приймає вклад та зобов'язується на умовах та в порядку передбачених договором, повернути вкладнику вклад та виплачувати проценти.

11.06.2014 року між нею та ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» у забезпечення виконання вимог Заставодержателя до КП « Жовтневе трамвайне депо» за договором №70 на кредитну не відновлювальну лінію від 26.04.2012 року був укладений договір застави майнових прав №70/14.

У зв'язку з невиконанням КП «Жовтневе трамвайне депо» зобов'язань по погашенню кредиту згідно договору № 70, в рахунок погашення кредиту було списано за договором застави №70/14 майнових прав від 11.06.2014 року укладеним між ПАТ «ОСОБА_2 ворота» та позивачем суму у розмірі 72827, 44 долл. США.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.07.2016 року з КП «Жовтневе трамвайне депо» на користь ОСОБА_1 в порядку регресу стягнуто 847073,36 гривень та три відсотки річних у розмірі 13411,99 гривень.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначала, що оскільки вона як майновий поручитель за кредитним договором КП «Жовтневе трамвайне депо», виконала зобов'язання боржника перед ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» за рахунок належного їй депозитного вкладу у розмірі 72 827, 44 долл. США, що складало на момент такого виконання 847073,36 гривень, то до неї перейшло право вимоги від боржника відшкодування сплаченої суми та нарахованих відсотків.

Просила суд стягнути з КП «Жовтневе трамвайне депо» на її користь проценти за користування кредитом у розмірі 275298,75 гривень.

Представник позивача в судовому засіданні заявлений позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.04.2018 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким задовольнити її позов в повному обсязі. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що для задоволення позову є всі підстави.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимогст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогамист.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, а також посилався на те, що з відповідача в порядку регресу вже було стягнуто на користь ОСОБА_1 три відсотки річних.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Матеріалами справи встановлено, що 22.08.2013 року між ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» та ОСОБА_1 був укладений договір строкового вкладу (депозиту) № 306Д/13. Згідно п.1.1 умов якого вкладник вносить в банк грошові кошти в сумі 348150, доларів США, а банк приймає вклад та зобовязується на умовах та в порядку передбачених договором, повернути вкладнику вклад та виплачувати проценти.

11.06.2014 року між нею та ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» у забезпечення виконання вимог Заставодержателя до КП «Жовтневе трамвайне депо» за договором №70 на кредитну не відновлювальну лінію від 26.04.2012 року був укладений договір застави майнових прав №70/14, згідно якого у забезпечення виконання вимог Заставодержателя до КП « Жовтневе трамвайне депо» за договором №70 на кредитну не відновлювальну лінію від 26.04.2012 року та всіма додатковими угодами до нього, а саме повернення кредиту за графіком у розмірі 1820000 дол. США у строк 11.06.2014 року, сплати відсотків за користування кредитом по ставці 15 % річних в порядку згідно з умовами Кредитного договору, неустойки та інших можливих витрат Заставодержателя, пов'язаних з невиконанням або неналежним виконанням Боржником ( КП «Жовтневе трамвайне депо») зобов'язань за кредитним договором.

Згідно зістаттею 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема, така, що випливає з договору позики, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.

Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про заставу» предметом застави можуть бути майно та майнові права.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави.

Листом від 13.06.2014 року за №2838 ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» повідомив, що у звязку з невиконанням КП «Жовтневе трамвайне депо» зобовязань по погашенню кредиту згідно договору №70 на кредитну лінію (не відновлювальну) від 26.04.2012 року, було списано 11.06.2014 року за договором застави №70/14 майнових прав від 11.06.2014 року, укладеним між ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» та ОСОБА_1, суму у розмірі 72 827,44 дол. США, в рахунок погашення простроченого кредиту КП « Жовтневе трамвайне депо».

З вказаного листа також вбачається, що ОСОБА_1 лише частково виконала зобовязання КП «Жовтневе трамвайне депо» перед ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» (а.с. 52-53).

Згідно п. 3.2.1 договору Заставодавець має право в будь-який строк до моменту реалізації майнових прав виконати забезпечене заставою зобовязання.

Згідно п.п.2.4 договору застави майнових прав № 70/14 від 11 червня 2014 року, у разі погашення кредиту, відсотків, неустойки та витрат, повязаних з виконанням зобовязань за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на майнові права, до Заставодавця переходять права кредитора за кредитним договором.

У звязку з виконанням позивачем кредитних зобовязань КП «Жовтневе трамвайне депо» перед банком, до позивача перейшло право регресної вимоги по поверненню грошових коштів.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У статті 1050 ЦК України вказано, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.07.2016 року по справі № 639/1955/16-ц з КП «Жовтневе трамвайне депо» на користь ОСОБА_1 в порядку регресу стягнуто 847073,36 гривень та три відсотки річних у розмірі 13411,99 гривень.

Позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом ОСОБА_1 при розгляді вказаної справи не заявлялося.

Відповідачем заборгованість за вказаним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.07.2016 року повністю погашена на підставі договору від 20.10.2016 року про розстрочення грошових зобовязань.

З огляду на навеведене судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, щовідповідачем було повністю відшкодовано суму сплачену майновим поручителем, а тому у разі стягнення процентів за користування кредитом матиме місце подвійне стягнення.

Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Доводи на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують.

Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, а також враховуючи додержання судом норм матеріального та процесуального права під час ухвалення оскаржуваного рішення, дане рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 23 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 серпня 2018 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

ОСОБА_3