Справа № 204/4124/18
Провадження № 2/204/1343/18
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Невеселій К.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

за участю відповідача ОСОБА_3,

за участю представника відповідача адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні власника права користування та розпорядження своїм майном шляхом зняття особи з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, якою просила усунути перешкоди у здійсненні власницею права користування та розпорядження своїм майном - домоволодінням АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 із домоволодіння АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову, позивач вказала на те, що вона є власником домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 14.11.1997 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сидоровим І.Ф. за реєстровим №1-2530 та зареєстровано в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу №492 за реєстровим №206. Крім неї, в домоволодінні проживає та зареєстрована її донька ОСОБА_3. Зазначила, що у зв'язку з її скрутним матеріальним становищем, вона не в змозі самостійно сплачувати всі комунальні платежі за належне домоволодіння, тому вирішила продати його. Вона неодноразово зверталась до відповідача із проханням добровільно знятися з реєстрації, але отримувала відмову, тому, позивач вимушена звернутися до суду.

Позивач, представник позивача, кожен окремо, в судовому засіданні підтримали позовну заяву, просили її задовольнити, посилаючись на підстави, які зазначеній в позовній заяві.

Відповідач, її представник - адвокат, кожен окремо, в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_3 є донькою позивача; поселилась у зазначене домоволодіння, разом з матір'ю як член її сім'ї у 1997 році; у 2000 році, після досягнення нею повноліття, вона отримала паспорт із зазначенням місця проживання та реєстрації: АДРЕСА_1. Отже, починаючи з 1997 року, відповідач постійно проживає і користується жилими приміщеннями, разом з позивачем у домоволодінні АДРЕСА_1. Враховуючи, що відповідач постійно проживає у домоволодінні, користується в ньому всіма жилими приміщеннями, іншого житла не має, вимоги позивача вважає такими, що не підлягають задоволенню.

04.07.2018 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву.

Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 14.11.1997 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сидоровим І.Ф. за реєстровим №1-2530 та зареєстровано в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу №492 за реєстровим №206 (арк.с.8-9,11-14).

Як вбачається з довідки від 09.07.2018, за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані дві особи: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Встановлено, що ОСОБА_3 поселилась у домоволодіння АДРЕСА_1, разом з матір'ю як член її сім'ї у 1997 році. У 2000 році, після досягнення нею повноліття, вона отримала паспорт із зазначенням місця проживання та реєстрації: АДРЕСА_1. Отже, починаючи з 1997 року, відповідач постійно проживає і користується жилими приміщеннями, разом з позивачем у домоволодінні АДРЕСА_1; іншого житла відповідач не має.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з вимогами ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1)позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4)оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).

Враховуючи правові підстави даного позову і його правове обґрунтування, суд вважає, що він не підлягає задоволенню з огляду на те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Крім того, зняття з реєстрації місця проживання проводиться відповідним органом реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, виселення, що набрало законної сили, а не судом, а тому зняття з реєстрації місця проживання відповідача не належить до компетенції суду.

Інші вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, крім того, вони спростовуються доводами відповідача, наданими в судовому засіданні, а отже, вимоги позивача є незаконним і необґрунтованими, а тому, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати віднести за рахунок позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12,13,76-82,133,141,259,263-265 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319,321,391 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні власника права користування та розпорядження своїм майном шляхом зняття особи з реєстрації - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар