АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/2901/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1500/18Головуючий у 1-й інстанції Парахіна Є. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді:ОСОБА_1,

Суддів: Абрамова П.С., Карпушина Г.Л.,

Секретар: : ОСОБА_2,

За участі: позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 08 травня 2018 року ухваленого під головуванням судді Парахіної Є.В. об 11 год. 23 хв. (повний текст рішення складено 17.05.2018 року) по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання договору недійсним.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ПАТ "УкрСиббанк" про внесення змін до кредитного договору в якому просила внести зміни до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28.08.2007 року, укладеного між АКІБ "УкрСиббанк" та нею, шляхом встановлення наступних умов погашення кредиту з наступного місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили, а саме: сума простроченої заборгованості та залишку по кредиту з урахуванням курсу долара США на дату ухвалення рішення, яка складає сумарно 268718 грн. 30 коп., підлягає погашенню ОСОБА_3 протягом 42 місяців рівними щомісячними платежами, розмір яких складає 6398 грн. 05 коп., з датою платежу не пізніше 25 числа поточного місяця.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 28 серпня 2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" (правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк") та нею укладений Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого їй надано кредит у сумі 70000 доларів США з терміном оплати по 26 серпня 2022 року зі сплатою 11,30 % річних.

Вказувала, що добросовісно сплачувала кредит у встановлені договором строки, однак починаючи з 2015 року, у зв`язку з різким коливання курсу долара США, оплата кредиту в установленому кредитним договором ліміті платежу за місяць стала неможливою, оскільки в гривневому еквіваленті вказані суми були непомірно великими, що призвело до виникнення заборгованості за кредитом.

У зв`язку з виникненням заборгованості відповідач, користуючись своїм правом дострокового стягнення кредиту, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, розмір якої складає 39275,42 доларів США, що становить 899925,04 грн. в еквіваленті за курсом долара 22,9 на дату подання позову.

Вказані обставини, а саме падіння гривні до курсу долара США у п`ять разів у порівнянні з курсом гривні станом на дату укладення договору є істотною обставиною в розумінні ст.ст. 651, 652 ЦК України, що є підставою для внесення змін до кредитного договору. Кредитний договір всупереч вимогам законодавства не містить відомостей щодо сукупної вартості кредиту.

19 грудня 2017 року від позивача надійшла заява про зміну предмету та підстав позову, в якій вона вказує, що за результатами проведеного експертного дослідження експертом встановлено ряд порушень чинного законодавства при укладенні Кредитного договору № 0 від 28.08.2007 року, що є підставою для визнання його недійсним. Зокрема, відсутнє письмове повідомлення про орієнтовну сукупну вартість послуг та вартість послуг з оформлення кредиту, реальна процентна ставка визначена експертом у розмірі 13,43 %, тоді як умовами кредитного договору визначена 11,32 %, Банк не повідомив її про можливі ризики, зокрема абсолютне подорожчання кредиту, визначене експертом у розмірі 65519,57 доларів США, а передбачений метод нарахування процентів 30/360, визначений в п. 1.3.3 Кредитного договору, не відповідає умовам Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою правління НБУ № 583/7904 від 18.06.2003 року, положення кредитного договору містять норми щодо права банку збільшувати розмір процентної ставки, що суперечить вимогам ст. 1056-1 ЦК України.

Посилаючись на вищевказані обставини і те, що в момент підписання кредитного договору вона була введена в оману відповідачем щодо істотних умов договору, відсоткової ставки, загальної сукупної вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту, а укладення кредитного договору у вигляді та розмірах, які фактично встановлені шляхом експертного дослідження, суперечили її волевиявленню на його укладення саме на таких умовах, та з урахуванням положень ст. ст. 203, 215, 239, 548 ЦК України, ст. 11, ч. 3 ст. 18, ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" просить визнати недійсним Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 28.08.2007 року, укладений між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 08 травня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ "УкрСиббанк" про визнання договору недійсним відмовлено.

Не погодившись з рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що місцевим судом не надано оцінки, що позивачка не знала про весь необхідний та достатній обсяг інформації яка повинна надаватися банком при укладенні кредитного договору, зокрема про реальну відсоткову ставку.

Крім того, вказувала що не отримувала будь-якого інформаційного листа від банка, а наданий інформаційний лист, як зразок, не вказує на виконання банком свого обовязку перед позичальником та не є належним доказом по справі.

Також вказувала, що банком не дотримано вимог Постанови НБУ №168 та інших нормативних актів Національного Банку України щодо захисту прав споживачів, яким банки не приділяють достатньої уваги.

Зазначала, що реальна процента ставка, яка відображена в додатку № 2 та у висновку судового експерта не збігається, оскільки розраховуючи реальну процентну ставку та абсолютне подорожчання кредиту, експертом не були включені суми щодо сукупних послуг. За підрахунками експерта процентна ставка склала 13,43% , в той час як в додатку № 2 до кредитного договору зазначена реальна процентна ставка складає дану суму, але з врахуванням супутніх послуг.

Таким чином, на думку скаржника, при наданні судовому експерту для дослідження відповідних матеріалів, розмір процентної ставки був би більшим, в наслідок чого реальна процентна ставка, яка відображена у додатку № 2 до кредитного договору та у висновку експерта не збігаються, що вказує на заниження банком даного показника.

За таких обставин вважає, що банком введено її в оману щодо реальної процентної ставки, яка є істотною умовою кредитного договору.

25.06.2018 року від ПАТ «Укрсиббанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому банк просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 28 серпня 2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого позивачці надано кредитні кошти в сумі 70000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 353500 грн. 00 коп. за курсом НБУ на день укладення Договору, а Позичальник зобов`язувався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі.

Також встановлено, що згідно п. 1.2.2 Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28.08.2007 року позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору, але не пізніше 26 серпня 2022 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та/або згідно умов відповідної угоди Сторін.

Місцевим судом також встановлено, що Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 28.08.2007 року підписаний на кожній сторінці сторонами, а позивачка належність свого підпису не оспорювала.

Крім того, в день укладення договору сторонами також підписано ряд додатків до нього, в тому числі Додаток № 1 "Графік погашення кредиту", згідно з яким визначено помісячно порядок повернення позичальником кредиту згідно умов, визначених Договором у розмірах, щоб станом на визначену у графіку дату сума заборгованості не перевищувала зазначений у ньому розмір; Додаток № 2 "Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту".

Із довідки-розрахунку заборгованості виданої ПАТ "УкрСиббанк» вбачається, що станом на 17.08.2016 року, заборгованість позичальника позивачки за кредитом становить 35388,79 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом -7003,99 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 44944,08 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом 41024,30 грн.

Із вказаної довідки також вбачається, що позичальником регулярно здійснювались платежі на виконання умов Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28.08.2007 року до лютого 2015 року.

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий суд виходив з того, що підписуючи договір про надання споживчого кредиту позивачка підтвердила свої права та обовязки, ознайомлена з умовами договору та погодилась виконувати умови цього договору, а також засвідчила, що перед укладенням цього договору отримала від банку інформаційного листа згідно ЗУ «Про захист прав споживачів».

Крім того, ОСОБА_3 отримала кредит для задоволення її особистих потреб. Жодних доказів, які б свідчили про введення її в оману місцевим судом не встановлено.

Апеляційний суд Полтавської області вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції на час укладення оспорюваного правочину), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Таким чином вбачається, що невиконання вимог ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", за змістом положень цієї ж норми мають наслідком те, що суб'єкт господарювання несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Ці обставини не є підставою для визнання договору недійсним.

Згідно розділу 2 "Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", затверджених постановою правління Національного Банку України № 168 від 10.05.2007 року (які були чинними на час укладення договору), банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством. Інформація про платежі споживача, які зазначені в пункті 2.1 цієї глави, надається з обов'язковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума тощо). У разі, якщо окремі умови кредитування діятимуть протягом не всього строку користування кредитом, банки мають обов'язково ознайомити споживача з умовами, а також зі строком, протягом якого діятимуть такі умови, та з порядком інформування споживача про їх зміну. Банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів.

Місцевим судом втановлено, що при укладенні договору про надання споживчого кредиту банком був розроблений Інформаційний лист, який вручається позичальнику перед укладенням договору, цей лист зберігається у позичальника.

Факт ознайомлення з інформацією, передбаченої ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та розділом 2.1 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», ОСОБА_3 підтвердила особистим підписом у договорі про надання споживчого кредиту № 0 від 28.08.2007 року.

Крім того, аналіз змісту Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28.08.2007 року та додатків до нього, які підписані позивачем, свідчить про те, що сторонами визначені усі істотні умови договору, в тому числі розмір кредиту, мета, форми та спосіб забезпечення, строк, умови та порядок погашення, розмір річної процентної ставки, розмір комісії та інших супутніх платежів, розмір реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту у валюті кредиту.

Щодо доводів позивачки про введення її в оману відносно процентної ставки, оскільки експертом вирахувано, що реальна процентна ставка за договором становить 13,43% річних, тоді як умовами договору ставка визначена у розмірі 11,32 % тобто на 2,11 % більше, визначений у договорі метод нарахування процентів 30/360 не відповідає умовам "Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України", Банком при укладенні договору не визначено та не доведено до відому позивача як позичальника абсолютного значення подорожчання кредиту, визначеного експертом у розмірі 65519,57 доларів США, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Із справи вбачається, що згідно висновку експерта, в межах наданих документів встановлено, що при процентній ставці за користування кредитних коштів 11,3% за користування наданими Позичальнику кредитними коштами у розмірі 70000,00 доларів США на момент укладення Кредитного договору від 28.08.2007 року ефективна процентна ставка становила: - 11,32%, абсолютне значення подорожчання кредиту: - 59755,58 доларів США. Оскільки на експертизу не надані відомості щодо платежів за надані супутні послуги (на користь банку та на користь третіх осіб), то експертом вони не включені до суми абсолютного значення подорожчання кредиту.

На підставі вищенаведеного, при розрахунку абсолютного здороження кредиту експертом не враховувались фінансові зобов`язання Позичальника по страхуванню застави, розрахунково-касове обслуговування, інші послуги банку, послуги нотаріусів та інші послуги на користь третіх осіб, повязані із отриманням кредиту. Виходячи із відомостей наданих на експертизу документів (копії додатку№ 2 Графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту), реальна процентна ставка склала 13,43 %, а абсолютне значення подорожчання кредиту становить 65519,57 доларів США.

Відповідно до п. 1.3 Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28.08.2007 року за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, процентна ставка встановлюється в розмірі 11,3 % процентів річних.

Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов цього Договору. У випадку, якщо Банк не повідомив Позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов Договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому місяці. Сторони домовилися, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених ч. 1 пункту 5.2 Договору. Нарахування процентів за цим Договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом "факт/360", відповідно до вимог чинного законодавства України. Період нарахування процентів згідно умов цього Договору починається з дня фактичного надання кредитних коштів, якщо умовами пунктів 1.3.2, 5.2 Договору не передбачено іншу дату початку нарахування процентів, а в наступному з першого календарного дня поточного місяця, і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. При цьому, проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані Банком позичальнику і які ще не повернуті останнім у власність Банку відповідно до умов Договору. Для розрахунку процентів день надання та день погашення кредиту вважається одним днем.

Згідно п. 3.3 "Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", затверджених постановою правління Національного Банку України № 168 від 10.05.2007 року (які були чинними на час укладення договору), банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про те, що платежі за річною процентною ставкою, які має сплачувати за кредитним договором позичальник, є складовою частиною розміру реальної процентної ставки, у зв`язку з чим ці поняття є різними, їх числове значення не може бути однаковим за визначенням, а розмір річної процентної ставки завжди буде меншим за розмір реальної процентної ставки.

При цьому, реальна процентна ставка обумовлена сторонами в договорі про надання споживчого кредиту № 0 від 28.08.2007 року при його укладенні, відображена в Додатку № 2 "Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту" та визначена у розмірі 13,43 %, що підтверджено висновком експерта. Додаток № 2 "Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту", підписаний представником банку та ОСОБА_3, містить також відомості щодо розміру абсолютного значення подорожчання кредиту 65519,57 доларів США.

Таким чином, зміст вказаного документу достовірно свідчить про те, що позивач була обізнана про вказані відомості на час укладення договору, який просить визнати недійсним, погодилась з такими умовами, підписавши угоду та додатки до неї.

Крім того, розмір процентної ставки, встанолелний при укладенні договору про надання поживчого кредиту № 0 від 28.08.2007 року не змінювався.

Таким чином, місцевий суд дійшов вірного висновку про безпідставність позову.

Доводи апеляційної скарги щодо неотримання ОСОБА_3 інформаційного листа спростовуються матеріалами справи та не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено обов`язок для кредитодавця ознайомити у письмовій формі з умовами кредитування потенційного позичальника перед укладенням кредитного договору.

Згідно п.2.5 розділу 2 Полтанови НБУ № 168 (в редакції на час укладення оспорюваного правочину) банки самостійно розробляють форму (бюлетень, довідку, повідомлення, тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовану вартість кредиту».

Таким чином, на виконання вищевказаної вимоги ПАТ «УкрСиббанк» розроблено та використовується інформаційний лист, яким позичальники перед укладенням кредитного договору, інформуються про існуючі форми кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, тощо.

Інформаційний лист було надана позичальнику на руки, про що свідчить п .7.12 договору про надання споживчого кредиту, що підтверджується підписом ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги про те, що банк повинен був надати інформацію позичальнику про сукупну вартість споживчого кредиту не заслуговують на увагу, оскільки ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачає лише надання інформації щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту.

Доводи апеляційної скарги про те, що в кредитому договорі та в додатках до нього були відсутні :

- значення процентної ставки та порядок її обчислення відповідно до обраного методу згідно з нормативними актами НБУ;

- перелік і розмір комісій банку, що повязані з наданням та обслуговуванням кредиту;

- перелік та розмір інших фінансових зобов`язань позичальника, які виникають на користь третіх осіб, не заслуговують на увагу та спростовуються умовами кредитного договору, а саме п.п.1.3.3-1.3.4., п.1.3.5 та Додатком № 2 до кредитного договору.

Щодо посилання ОСОБА_3 на висновки ухвали ВССУ від 23.01.2017 року по справі № 569/19957/14-ц в якій обставини, на думку скаржника, є тотожними слід зазначити наступне.

Вказані справи не є тотожними, оскільки у справі № 569/19957/14-ц у кредитному договорі відсутні обовязкові умови, які необхідні для його укладення, в той час як у даній справі на виконання Постанови НБУ № 168 між позивачем та відповідачем укладено Додаток № 2 до договору, де встановлено розмір реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367,368,374 ч.1 п.1, ст. 375,382,383,384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 08 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л.М. Хіль

Судді: П.С. Абрамов

ОСОБА_6

З оригіналом згідно:

суддя Л.М. Хіль