Справа № 654/1240/18
Провадження №2/654/711/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2018 року Голопристанський районний суд Херсонської області у складі:

головуючої судді - Охтень А.А.,

при секретарі - Друговин В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки та скасування державної реєстрації -,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 з вимогами про визнання недійсним договору дарування ? частини земельної ділянки, що укладений 07.02.2018 р.між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, та посвідченого нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Негрою Л.А. за реєстровим номером № 121 та скасування його державної реєстрації.

В обґрунтування вимог посилався на те, що з 23.08.2002 р. по даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, за час якого придбано спірну земельну ділянку, та яку в подальшому поділено між подружжям рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 21.10.2014 р. по справі № 654/2986/14-ц. Незважаючи на відсутність рішення суду щодо виділу даної земельної ділянки, за відсутності згоди між подружжям щодо її реального поділу, його жінка 07 лютого 2018 р. за договором дарування, без його згоди та погодження, здійснює відчуженння ? (однієї другої ) частки земельної ділянки на користь відповідачки. Просить визнати недійсним договір дарування на підставі ст. 203, 215 ЦК, ст. 67 СК України та скасувати його державну реєстрацію.

Ухвалою від 10.05.2018 року відкрито загальне позовне провадження по справі та за клопотанням позивача витребувано докази у приватного нотаріуса Голопристанського районного нотаріального округу. 31.05.2018 року докази надійшли до суду.

У судове засідання призначене на 01.06.2018 року зявився представник позивача ОСОБА_5, відповідач або її представник не зявились, слухання справи відкладено на 14.06.2018 р. Представник відповідача ОСОБА_6 14.06.2018 р. надала заяву про відкладення розгляду справи. Слухання справи призначене на 25.06.2018р., відповідач або її представник не зявились без поважних причин, також відповідач або її представник не зявились без поважних причин 05.07.2018р.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, зазначила, що ОСОБА_2 не може бути відповідачем по справі, до участі у справі не залучено дарувальника, просила відмовити у задоволенні позову із зазначених підстав.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають з 23.08.2002 р., зареєстрованому шлюбі, що зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, який на час розгляду даної справи не рорзірваний.

З матеріалів справи прослідковується, що 07 лютого 2018 р. за договором дарування ? (однієї другої ) частки земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Негрою Л.А., та зареєстровано в реєстрі за № 121, відповідачем по справі- ОСОБА_2 прийнято в дар від ОСОБА_3 ? частину земельної ділянки площею 1,2334 га, кадастровий номер НОМЕР_1. розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Вказана земельна ділянка набута відчужувачем на підставі Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 21.10.2014 р. по справі № 654/2986/14-ц. Суд констатує, що аналіз вказаного судового акту свідчить, що даним рішенням суду визнано за ОСОБА_3 на ? частину земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що придбана у період шлюбу подружжя та яка перебувала у спільній сумісній власності подружжя- ОСОБА_1 та ОСОБА_3, без виділу її в натурі, та без визначення порядку користування даним майном.

Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, зважаючи, що спір стосується майна, яке на момент розгляду справи перебуває у власності саме відповідача по справі, а на момент звернення позивача до суду, ОСОБА_3 вже не була власником земельної ділянки, та враховуючи правову природу договору дарування, зокрема його безвідплатність, відтак залучення до участі в справі будь-яких інших осіб є недоцільним та призведе виключно до затягування судового процесу, оскільки в даному випадку рішення суду вплине безпосередньо на права та обовязки саме відповідача по справі, а не інших осіб.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність, яка рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав і інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо.

Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.ст. 629, 638 ЦК України).

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Статтею 126 Земельного кодексу України унормовано, що право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується, зокрема, договором дарування.

Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.2 ст. 719 ЦК України). Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч.1 ст. 722 ЦК України).

Виходячи з положень ст.ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. У зв?язку з цим, суд вважає, що змістом внутрішніх правовідносин спільної часткової власності є право кожного зі співвласників по володінню, користуванню і розпорядженню спільною річчю й обов?язок кожного зі співвласників погодити свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільною річчю з іншими співвласниками.

Норми ст. 358 ЦК України надають можливість співвласникам домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 369 Цивільного кодексу України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном здійснюється лише за згодою всіх співвласників. Така згода у випадку вчинення правочину шляхом дарування нерухомого майна щодо розпорядження спільним майном має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена (стаття 65 Сімейного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 14 Закону України «Про нотаріат» правила ведення нотаріального діловодства затверджуються Міністерством юстиції України за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері архівної справи та діловодства.

Механізм посвідчення нотаріусом правочинів врегульовано Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

У роз'ясненнях від 20.01.2011 р. щодо особливостей посвідчення договору дарування нерухомого майна, Міністерство юстиції акцентує увагу, що укладання одним із подружжя зі сторонньою особою, зокрема, договору дарування щодо своєї частки у

спільній сумісній власності можливе лише за умови її визначення та

виділу в натурі або визначення порядку користування майном згідно

з вимогами статті 67 Сімейного кодексу України.

На запит суду, приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Негрою Л.А., листом вих. № 141/0116 від 31.05.2018 р. надано матеріали та документи, прийняті нотаріусом при посвідченні оспорюваного договору дарування, серед яких значаться паспорт ОСОБА_3, паспорт ОСОБА_2, Звіт з експертної оцінки земельної ділянки, складений ТОВ «Асоціація незалежних експертів України», Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави, Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, копія Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 21.10.2014 р. по справі № 654/2986/14-ц.

Надаючи правову оцінку та характеру спірних правовідносин, суд констатує наступне.

З умов оскаржуваного договору дарування ? (однієї другої ) частки земельної ділянки від 07.02.18 р., що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, та посвідчений приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Негрою Л.А., визначено обставини, серед яких суд акцентує на наступні.

Оскаржуваний договір дарування укладено без згоди чоловіка ОСОБА_3, та без виділу земельної ділянки в натурі, як того вимагає ст. 358 ЦК України, ст. 59, 65, 67 Сімейного Кодексу України.

Крім того, визначаючи вартість дарунка у сумі 197344,00 грн ( п. 2.1.) та посилаючись на експертну грошову оцінку відчужуваної земельної ділянки (п.2.1), яка становить 197344,00 грн. згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, складеного СОД ТОВ «Асоціація незалежних експертів України» від 06.02.2018 р., в порушення п.1.11 пункту 1 глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, здійснено посвідчення правочину без належної грошової оцінки відчужуваної земельної ділянки. Наявний в матеріалах висновок, складений ТОВ «Асоціація незалежних експертів України» не є належним висновком щодо вартості майна, що відчуджується, в розумінні п.1.11 Порядку, оскільки зазначене товариство не є суб'єктом оціночної діяльності за напрямком оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати обов'язкових платежів, не має сертифікату суб'єкта оціночної діяльності за даним напрямком оцінки та не включений до Державного реєстру оцінювачів та суб'єктів оціночної діяльності .

Поряд з цим, зазначаючи про перевірку відсутності заборони відтяження, арешту, іпотеки (п.3), в порушення п.1.10 пункту 1 глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус не перевірив відсутність (наявність) обмежень (обтяжень) такої земельної ділянки не тільки у її відчужувача, але й у її співвласника, по справі, та не вказав всі встановлені обмеження (обтяження) щодо земельної ділянки за даним кадастровим номером, скільки спірна земельна ділянка не є виокремленим об'єктом, їй не присвоювався окремий кадастровий номер та не вносились відповідні зміни до кадастрового номеру первісної земельної ділянки, та не зазначив, що перехід права власності на земельну ділянку не припиняє встановленого обмеження (обтяження).

У п.3 спірного Договору, нотаріус констатує, що вказана земельна ділянка є її особистою приватною власністю дарувальника, оскільки набута за рішенням суду та за договором про поділ, при цьому нотаріус не перевірив наявність договору про поділ, як і не перевірив факт перебування /неперебування відчужувача у шлюбі, з огляду на відображення цієї обставини в Рішенні Голопристанського районного суду Херсонської області від 21.10.2014 р. по справі № 654/2986/14-ц, який був наданий сторонами нотаріусу при посвідченні оскаржуваного договору.

Крім того, в порушення п.п. 4.1 п. 4 гл. 5 Розділу пункту 1 глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, яка зазначає, що укладення одним із подружжям зі сторонньою особою договорів купівлі-продажу, дарування щодо своєї частки, можливе лише за умови її визначення або виділу в натурі, здійснено відчуження земельної ділянки сторонній особі без її визначення та виділу в натурі.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що на момент укладення договору дарування, позивач не надавав згодина відчуження спірної частини земельної ділянки, земельна ділянка в натурі не виділялась, та сторонами не визначався порядок користування, а при укладенні оскаржуваного договору дарування та його нотаріального посвідчення допущенні численні порушення вимог законодавства, в тому числі: відсутня експертна грошова оцінка відчужуваної земельної ділянки; не перевірено відсутність (наявність) обмежень (обтяжень) такої земельної ділянки не тільки у її відчужувача, але й у її співвласника, не перевірено фактичну відсутність договору про поділ, не встановлено обставину щодо перебування ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі.

Цивільним Кодексом передбачено вичерпний перелік підстав, за наявності яких угода може бути визнана недійсною. Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і за наслідками, передбаченими в законі.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 215 ЦК України правочин є недійсним у разі недодержання сторонами при його укладанні вимог, що встановлені законом. Крім того, законом встановлено конкретні випадки, при настанні яких правочин може бути визнаний недійсним у судовому порядку.

Під час судового розгляду судом встановлено, що ОСОБА_1 не надавав згоди на відчуження його жінкою майна, про що свідчить відсутність його волевиявлення на укладення даного договору, а його посвідчення відбулося із вищезазначеними порушення діючого законодавства, що свідчить про його невідповідність вимогам ст. 203 ЦК України.

Згідно ч.1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статті 77 та 78 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими.

За принциповими положеннями ст. ст.12, 13 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст.81 ЦПК України.

Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог, що є підставою для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263-265, 274-279 ЦПК України, ст.ст. 203, 207, 215, 217, 369, 717, 718, 719 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування ? частини земельної ділянки площею 1, 2334 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої за адресою:АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідченого нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Негрою Л.А.

Скасувати державну реєстрацію договору дарування ? частини земельної ділянки площею 1,2334 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої за адресою:АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідченого нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Негрою Л.А.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Херсонської області протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текс рішення складений 19.07.2018 року.

Суддя А. А. Охтень