Справа № 493/1387/18
Провадження № 2-о/493/92/18
25 липня 2018 року
Балтський районний суд Одеської області в складі:
головуючого-судді БОДАШКО Л.І.,
за участю: секретаря ТИХОНОВОЇ Н.І.,
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балті Одеської області цивільну справу за заявою ОСОБА_2 за участю зацікавленої особи - Балтського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про встановлення факту смерті особи,
Представник заявника ОСОБА_1 просить встановити факт смерті матері позивача ОСОБА_3, стверджуючи, що та померла 24 жовтня 2017 року в м. Алчевськ Луганської області, про що було видано свідоцтво про смерть серії І-ВВ № 048083. Однак, зазначене місце смерті є тимчасово окупованою територією України і тимчасово органи державної влади України не мають право здійснювати свої повноваження, тому Балтський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області відмовив їй у видачі свідоцтва про смерть матері, яке їй потрібно для оформлення спадщини, що вимушує її звернутися до суду.
В судове засідання ОСОБА_2 не зявилася, однак направила суду заяву про розгляд справи без її участі, при цьому просила допустити до участі у справі її представника ОСОБА_1 і задовольнити її вимоги.
Представник позивача ОСОБА_1 просить суд задовольнити заяву ОСОБА_2 у повному обсязі з підстав, вказаних в заяві.
Представник зацікавленої особи Балтського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в судове засідання не зявилася, але направила суду заяву про розгляд справи без участі його представника, проти задоволення заяви ОСОБА_2 не заперечує.
Заслухавши вимоги представника позивача, пояснення свідка ОСОБА_4, вивчивши матеріали справи, надані заявником письмові докази, суд вважає за можливе заяву ОСОБА_2 задовольнити у звязку з наступним.
Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_4, ОСОБА_3 померла 24.10.2017 року в м. Алчевськ Луганської області та похована на кладовищі м. Алчевськ.
Наведені документи, тобто свідоцтво про смерть та довідка про причини смерті, відповідно до інформаційного листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо окремих питань застосування ЗУ від 04.02.2016 року «Про внесення змін до ЦПК України щодо встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території» беруться до уваги під час розгляду даної справи, проте відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ЗУ « Про державну реєстрацію актів цивільного стану».
Заявник звернулася до Балтського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області та отримала відмову, оскільки нею були надані документи, які не відповідають законодавству України та не створюють правових наслідків на території України, і було запропоновано звернутись до суду для встановлення факту смерті.
За п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
За ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.
Відповідно до ст. 17 ЗУ«Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Таким чином, медичні документи, що підтверджують факт смерті особи на території Луганської області, видані діючими сьогодні медичними закладами, за формою та змістом не відповідають вимогам українського законодавства, а тому не можуть бути підставою для проведення реєстрації смерті особи в органах РАЦС Міністерства юстиції України.
Не може вважатись легітимним на території України і свідоцтво про смерть особи, видане органом, який створено на цій території в порядку, не передбаченому законом України.
Документи, як видані органом, що створений на тимчасово окупованій території Луганської області у порядку, не передбаченому законами України, відповідно до частини 3 статті 9 «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсними і не створюють правових наслідків.
Проте, виходячи з практики ЄСПЛ, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами як джерело права, необхідно враховувати висновки суду у справах проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001), Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]. Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Відповідно до ч.1 ст. 18 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України»громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 4 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.
Суд приходить до висновку,що заявник не має можливості отримати документ встановленої форми про смерть ОСОБА_3 у м. Алчевську Луганської області, оскільки на вказаній території не здійснюють повноваження органи влади України як заклади охорони здоров'я або судово-медичні установи, які б мали можливість встановити факт смерті, так і органи реєстрації актів цивільного стану, які б мали можливість зареєструвати факт смерті та видати належне свідоцтво про смерть.
Статею 17 ч. 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.
Згідно роз'яснень, викладених у п.1 постанови ПВСУ від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.
Встановлення факту смерті ОСОБА_3 породжує юридичні наслідки для заявника. При цьому, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту смерті.
Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Оскільки ОСОБА_3 померла на території тимчасово непідконтрольній Україні, її смерть не може бути зареєстрована в органах ДРАЦСУ на підставі довідки, виданої лікувальним закладом, який знаходиться на тимчасово непідконтрольній території Україні, тому вимоги заявника про встановлення факту смерті ОСОБА_3 підлягають задоволенню.
Керуючись ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст. ст. 4, 10, 264, 265, 273, 293, 315, 317, 319, 430 ЦПК України, суд
Заяву ОСОБА_2, за участю зацікавленої особи - Балтського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про встановлення факту смерті особи задовольнити.
Встановити факт смерті ОСОБА_3, яка народилася 01 липня 1927 року в с. Ярославець Глухівського району Сумської області, проживала і померла 24 жовтня 2017 року на тимчасово окупованій території України в м. Алчевськ Луганської області.
Допустити рішення до негайного виконання.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Одеської області, через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.
Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

С у д д я