Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/211/18
Провадження № 2/376/189/2018
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2018 р. Сквирський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді - Ярошенко С.М.,

при секретарі Ткаченко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

встановив:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом.

В позовній заяві позивач вказує, що рішенням Сквирського районного суду Київської області від 24.12.2015 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти в розмірі 3000,00 грн. на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання ОСОБА_2 у розмірі 2000,00 грн. до досягнення сином трьох років, починаючи з 25.09.2015 року.

На час ухвалення вказаного рішення, позивач був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, мав достатній заробіток від ведення підприємницької діяльності.

Однак з 2016 року погіршився стан здоров`я позивача, що значно вплинуло на можливість працювати та отримувати дохід і 30.05.2017 року припинив підприємницьку діяльність.

02.06.2017 року позивач проходив військово-лікарську комісію у Могилів-Подільському об`єднаному військовому комісаріаті Вінницької області. Згідно довідки військово-лікарської комісії №27/288 від 02.06.2017 року, позивачеві поставлено діагноз: гіпертонічна хвороба 2 ступеню, гіпертензивне серце, ангіопатія сітківки обох очей, ризик ускладнень 2. Наслідки перенесеної закритої черепно-мозкової травми (ЗЧМТ), струсу головного мозку. Астено-вегетативний та гіпертензивний синдроми, та визнано непридатним до військової служби.

З 14.06.2017 року позивач зареєстрований в Дніпровській філії Київського міського центру зайнятості як безробітний та отримує щомісячну соціальну допомогу в розмірі 1280,00 грн.

Інших доходів позивач не має, також немає ніякого нерухомого чи рухомого майна, з яких можна утримувати доходи.

На його утриманні знаходиться дитина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 мати їхньої дитини.

У зв`язку з зазначеним, не може сплачувати аліменти в тому розмірі, який визначений за рішенням Сквирського районного суду Київської області від 24.12.2015 року, а тому просить зменшити розмір стягуваних щомісячно аліментів на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 3000,00 грн. до 1000,00 грн., яка підлягає індексації відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав та обставин, наведених вище.

Відповідач, представник відповідача у судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що 21.10.2015 року Сквирським районним судом Київської області було ухвалено заочне рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття, та стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу)до досягнення сином трьох років, починаючи з 25.09.2015 року.

Згідно ухвали Сквирського районного суду Київської області від 21.12.2015 року, заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Сквирського районного суду Київської області від 21.10.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів скасовано, та 24.12.2015 року ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти в розмірі 3000,00 грн. на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання ОСОБА_2 у розмірі 2000,00 грн. до досягнення сином трьох років, починаючи з 25.09.2015 року.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 24.12.2015 року по справі № 376/2035/15-ц установлено, що матеріальну допомогу на утримання дитини та позивача, з якою проживає їхня спільна дитина, відповідач надає нерегулярно, ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність та отримує дохід, стан його здоров`я, внаслідок ДТП - незадовільний, інших дітей не має. Має на утриманні непрацездатну матір.
Рішення Сквирського районного суду Київської області по справі № 376/2035/15-ц від 24 грудня 2015 року набрало законної сили 04 січня 2016 року.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 72187567 від 03 листопада 2016 року, ОСОБА_6 , володів на праві власності двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 , в якій не проживав, і, вважають, що дану квартиру здавав в оренду, а отримані від цього кошти в якості орендної плати є його прихованим прибутком.
Разом з тим, 26 травня 2017 року ОСОБА_1 , не виконуючи свої батьківські обов`язки по утриманню ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до досягнення сином трьох років, з метою не погашення заборгованості по аліментах, відчужив, шляхом дарування двокімнатної квартири АДРЕСА_1 матері ОСОБА_7 , що підтверджується копією інформаційної довідки №115631151 від 28.02.2018 року і свідчить про ухилення ОСОБА_1 від сплати аліментів, при цьому з пропозицією укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо) до ОСОБА_2 він не звертався.
За рішенням Сквирського районного суду Київської області по справі № 376/2035/15-ц від 24 грудня 2015 року, загальна заборгованість по аліментах на ОСОБА_3 за період з 01 жовтня 2015 року по 01 березня 2018 року складає 63500,00 грн., а на утримання ОСОБА_2 до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років, починаючи з 25 вересня 2015 року по 01 січня 2017 року складає 30333,30 грн.
Вважають, що справжньою метою звернення ОСОБА_1 з даним позовом є уникнення відповідальності за прострочення сплати аліментів за рішенням суду від 24.12.2015 року по справі №376/2035/15-ц. При цьому відповідач також зазначила, що їхнє з сином матеріальне становище погіршилося, оскільки, щоб хоч якось прокормитися, вимушена була влаштуватися на роботу у м. Києві, оскільки роботи за професією по місцю її проживання не було та винаймати у зв`язку з цим із сином кімнату в гуртожитку, місяць оренди якої становить 1600,00 грн.
Крім того, ОСОБА_3 , 2014 року народження часто хворіє. Згідно довідки Шамраївської амбулаторії від 18 жовтня 2016 року ОСОБА_3 діагностовано дефіцитну анемію та вказано на потребу дитині: дієтичного харчування (фрукти, овочі, м`ясо, печінка, соки); актиферін 20 кап.х3 рази в день; кіндербіовіталь 1 ч.л. х 3 рази в день. У зв`язку з цим, ОСОБА_2 одразу після виповнення сину трьох років пішла на роботу і вимушена була віддати сина у дитячий садочок № 141.
З огляду на викладене, просять в задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, вивчивши письмові докази, надані ними в обґрунтування та заперечення позовних вимог, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 21.10.2015 року Сквирським районним судом Київської області було ухвалено заочне рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття, та стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу)до досягнення сином трьох років, починаючи з 25.09.2015 року.

Згідно ухвали Сквирського районного суду Київської області від 21.12.2015 року, заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Сквирського районного суду Київської області від 21.10.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів скасовано, та 24.12.2015 року ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти в розмірі 3000,00 грн. на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання ОСОБА_2 у розмірі 2000,00 грн. до досягнення сином трьох років, починаючи з 25.09.2015 року.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 24.12.2015 року по справі № 376/2035/15-ц установлено, що матеріальну допомогу на утримання дитини та позивача, з якою проживає їхня спільна дитина, відповідач надає нерегулярно, ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність та отримує дохід, стан його здоров`я, внаслідок ДТП - незадовільний, інших дітей не має. Має на утриманні непрацездатну матір.
Рішення Сквирського районного суду Київської області по справі № 376/2035/15-ц від 24 грудня 2015 року набрало законної сили 04 січня 2016 року.
ОСОБА_3 , 2014 року народження часто хворіє. Згідно довідки Шамраївської амбулаторії від 18 жовтня 2016 року ОСОБА_3 діагностовано дефіцитну анемію та вказано на потребу дитині: дієтичного харчування (фрукти, овочі, м`ясо, печінка, соки); актиферін 20 кап.х3 рази в день; кіндербіовіталь 1 ч.л. х 3 рази в день.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 72187567 від 03 листопада 2016 року, ОСОБА_6 , володів на праві власності двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 , в якій не проживав, і суд, вважає, що дану квартиру здавав в оренду.
26 травня 2017 року ОСОБА_1 , не виконуючи свої батьківські обов`язки по утриманню ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до досягнення сином трьох років, відчужив, шляхом дарування двокімнатної квартири АДРЕСА_1 матері ОСОБА_7 , що підтверджується копією інформаційної довідки №115631151 від 28.02.2018 року. При цьому з пропозицією укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо) до ОСОБА_2 позивач не звертався.
30.05.2017 року ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність.

02.06.2017 року позивач проходив військово-лікарську комісію у Могилів-Подільському об`єднаному військовому комісаріаті Вінницької області. Згідно довідки військово-лікарської комісії №27/288 від 02.06.2017 року, позивачеві поставлено діагноз: гіпертонічна хвороба 2 ступеню, гіпертензивне серце, ангіопатія сітківки обох очей, ризик ускладнень 2. Наслідки перенесеної закритої черепно-мозкової травми (ЗЧМТ), струсу головного мозку. Астено-вегетативний та гіпертензивний синдроми, та визнано непридатним до військової служби.

З 14.06.2017 року позивач зареєстрований в Дніпровській філії Київського міського центру зайнятості як безробітний та отримує щомісячну соціальну допомогу в розмірі 1280,00 грн.

На утриманні ОСОБА_1 знаходиться дитина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 мати їхньої дитини.

За рішенням Сквирського районного суду Київської області по справі № 376/2035/15-ц від 24 грудня 2015 року, загальна заборгованість по аліментах на ОСОБА_3 за період з 01 жовтня 2015 року по 01 березня 2018 року складає 63500,00 грн., а на утримання ОСОБА_2 до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років, починаючи з 25 вересня 2015 року по 01 січня 2017 року складає 30333,30 грн.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Виходячи із системного аналізу положень ст.192 СК України, зробленого у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року №143цс13, зазначена стаття вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3, 4 ст.82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що стан його здоров`я з 2016 року погіршився і він потребує лікування та на підтвердження зазначених обставин надав, зокрема, довідку військово-лікарської комісії №27/288 від 02.06.2017 року, ксерокопію медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 . Однак, вказані документи не свідчать про те, що позивач придбавав ліки, проходив лікування, яке він потребує.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається також на обставину зміни його сімейного стану та наявність на його утриманні дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 матері їхньої дитини. При цьому стверджуючи, що має статус безробітного та отримує соціальну допомогу в розмірі 1280,00 грн., інших доходів не має, немає нерухомого чи рухомого майна, з яких можна отримувати доходи. Проте, до зазначених документів, в контексті, суд відноситься критично і вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивачем не надано довідку або декларацію про його доходи за останні три роки та доходи його сім`ї. Окрім того, до тверджень позивача, що зменшення суми аліментів з 3000,00 грн. до 1000,00 грн. щомісячно, фінансового утримання нової родини, його лікування, при отриманні ним 1280,00 грн. щомісячного доходу, суд відноситься критично.
Крім того, судом враховано те, що за рішенням Сквирського районного суду Київської області від 24.12.2015 року ОСОБА_1 має заборгованість за аліментами в розмірі 93833,30 грн.

За ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи зазначене, позивачем не доведено існування передбачених законом підстав для зменшення розміру аліментів, визначених за рішенням Сквирського районного суду Київської області від 24.12.2015 року по справі № 376/2035/15-ц.
Керуючись ст. 4,5,12,82,95,141,263-265,268 ЦПК України,

ст.180-184,192 СК України, суд, -
вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ярошенко С.М.