Справа № 615/1125/16-ц
Провадження № 2/615/87/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Токмакової А.П.,

при секретарі Антоненко М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Валки Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_4,

в с т а н о в и в:

26.08.2016 року позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики від 18.04.2012 року в розмірі 74342 грн., а також сплачений позивачем судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18.04.2012 року відповідач взяв у позику грошові кошти в розмірі 74342 грн. шляхом власноручного оформлення розписки, в якій останній зобовязався повернути взяту суму грошових коштів, сплачуючи щомісячно не менше 2000 грн. до повної виплати. Згідно розрахунку відповідачем взято позику строком на 37 місяців, тобто по 18.05.2015 року.

З того часу відповідач, використовуючи довіру позивача, неодноразово в усній формі продовжував строк повернення грошей, посилаючись на неможливість заробити дану суму. При цьому обіцяв повернути гроші в повному обсязі при першій же можливості, але не зважаючи на всі обіцянки, до цього часу не повернув.

Як зазначає позивач, вона направила з рекомендованим повідомленням на адресу місця реєстрації та проживання відповідача лист з вимогою повернути борг до 15.08.2016 року, який було отримано ним особисто, але відповідач проігнорував дану вимогу, ніяким чином не відреагував. Через неправомірну поведінку відповідача позивач змушена звернутися до суду з даним позовом.

Перевірка позовної заяви та судовий розгляд проводилися за правилами Цивільного процесуального кодексу України в редакції, яка діяла на час пред'явлення позову.

12.09.2016 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено у відкрите судове засідання, яке неодноразово відкладалося за клопотанням відповідача для ознайомлення з матеріалами справи та в звязку з неявкою позивача. В подальшому відповідач скористався правом безоплатної правової допомоги адвоката ОСОБА_4 на підставі доручення № 6 від 25.01.2017 року, що потребувало додаткового ознайомлення з матеріалами справи.

02.03.2017 року адвокатом ОСОБА_4 в інтересах відповідача подано заперечення відповідно до ст.128 ЦПК України в редакції, яка діяла на час пред'явлення позову, зі змісту яких останній вважає позов необґрунтованим, посилаючись на те, що розписка, на яку посилається позивач, за словами ОСОБА_2 була написана ним під погрозою фізичної розправи щодо нього та його близьких родичів. Як вказує адвокат, до правоохоронних органів відповідач не звертався, бо боявся фізичної розправи. Вважає, що розписка, написана під впливом погроз, не може бути доказом у справі, тому просить відмовити в задоволенні позову.

Враховуючи таку позицію відповідача, на підставі ухвали суду від 02.03.2017 року явка позивача в судове засідання визнана обовязковою. Проте, не дивлячись на неодноразові судові виклики, позивач в судове засідання жодного разу не зявилась, посилаючись кожного разу на різні причини.

З урахуванням думки відповідача та його представника ухвалою суду від 14.08.2017 року на підставі ч.2 ст.77 ЦПК України в редакції, яка діяла на час пред'явлення позову, судом визнано причини неявки позивача не поважними та відповідно до ч.3 ст.169, п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України в цій же редакції цивільну справу з даним позовом залишено без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25.10.2017 року вказана ухвала суду першої інстанції скасована, а справа за позовом ОСОБА_1 направлена для продовження розгляду до того ж суду, оскільки суд не звернув увагу, що позивач надала довіреність на право представляти свої інтереси в суді ОСОБА_3 При цьому наявна у справі довіреність обмежує права представника лише строком її дії, тобто до 25.08.2017 року, тому представник позивача мав усі повноваження на ведення справи в суді і міг вчиняти від імені позивача, яку він представляє, усі передбачені у ст.27 ЦПК України процесуальні дії сторони у справі. Згідно висновку суду апеляційної інстанції закон в контексті зазначених статей не передбачає як наслідок обовязкову особисту участь позивача, який має свого представника в процесі.

08.11.2017 року цивільна справа надійшла до Валківського районного суду Харківської області та призначена в судове засідання, яке не відбулося через неявку позивача та неможливість участі в судовому засіданні її представника ОСОБА_3 через закінчення повноважень згідно довіреності. Крім того, не зявився представник відповідача адвокат ОСОБА_4, повноваження якого згідно доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги також закінчилися.

15.12.2017 року набрав законної чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року.

З урахуванням п.9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року на підставі ухвали суду від 10.01.2018 року судовий розгляд цивільної справи продовжено за правилами цього Кодексу, відповідно до вимог ст.274 за правилами загального позовного провадження, про що оголошено сторонам в підготовчому судовому засіданні та розяснено їм про порядок та строки виконання ними вимог ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року, для чого відкладено розгляд справи в погоджені між сторонами строки.

Позивач підтримала позовні вимоги, про що повідомила суд шляхом подачі заяви від 09.02.2018 року та надала нову довіреність щодо участі в судовому розгляді її представника ОСОБА_3 від 23.01.2018 року.

Відповідач 09.02.2018 року надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що дійсно 18.04.2012 року написав розписку про отримання ним у борг від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 74342 грн. Дана розписка була написана ним під тиском та погрозами з боку чоловіка позивача - ОСОБА_5 та його друзів, хоча зазначені в розписці гроші не брав взагалі.

Як пояснив відповідач, свого часу без офіційного працевлаштування працював у ОСОБА_1 За сімейних обставин вирішив піти з роботи, але йому повідомили, що він має заборгованість перед позивачем. Коли заперечив з даного приводу, відповіли, що так цього не залишать. Через деякий час додому в с. Литвинівка Валківського району приїхали молодики, які зайшовши до хати, почали погрожувати відповідачу та його сім'ї фізичною розправою, якщо не поверне борг або не відпрацює його. Потім ці молодики запропонували позичити у них 28000 грн., з яких повинен був одразу віддати 3000 грн., як проценти за користування грошима, на що погодився, так як злякався за своє життя та життя своєї сім'ї. Після цього випадку не звернувся до міліції, оскільки ОСОБА_5 і його друзі були міліціонерами. Отримавши гроші від молодиків, віддав 25 000 грн. ОСОБА_5, але через деякий час вони знову з'явились і почали погрожувати.

Вказав, що заперечує проти задоволення позову, оскільки розписка написана ним під тиском, ніколи цих грошей не брав, заборгованості по роботі ніколи не мав. ОСОБА_1 зводить на відповідача наклеп, зі своїм чоловіком підсилає якихось молодиків, щоб ті залякували його та сім'ю. У відповідності до ст.ст.231,1051 ЦК України вважає Договір позики недійсним.

Позивач 23.04.2018 року подала відповідь на відзив, в якій посилаючись на викладені в позові обставини, вказує, що відповідач у відзиві наводить на свій захист надумані ним обставини, які не можуть слугувати підставою для невиконання взятих на себе грошових зобовязань після отримання у позивача грошей та складання власноручної розписки.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила задовольнити позов, посилаючись на викладені вище обставини.

При цьому позивач вказала, що знає ОСОБА_2, як мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1. В квітні 2012 року він звернувся з проханням позичити грошей, можливо хтось посовітував звернутися до неї. Не говорив, що буде віддавати гроші частинами. Призначення отриманих грошей також не запитувала. Передача грошей відбулася в магазині «Автодом», після чого відповідач там же написав розписку в присутності працівників, хто ще був не памятає. Яким чином та в який період відповідач зобовязався віддавати гроші, не домовлялися. Всі обставини розписки він вказав добровільно.

Відповідач позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Пояснив, що з 2006 року по квітень 2012 року неофіційно працював у ОСОБА_1 комірником. В сезон з лютого по березень продавали від 500 до 300 коліс. Як правило, колеса знаходилися в нього на складі, видавалися на лотки для продажу на підставі написаних від руки записок про кількість переданих вантажникам коліс. Кожного вихідного дня здавали ОСОБА_1 звіт про кількість наявних коліс. Ключі від складу були у всіх. Крадіжки та заміна коліс траплялися часто, але цього разу аж через місяць сказали йому про недостачу коліс, в звязку з чим в подальшому написав розписку про борг на суму вартості коліс, які були в недостачі. Підтвердив, що розписку писав добровільно.

Після написання розписки звільнився з роботи, не вийшовши наступного дня на зміну. Після цього додому приїхали якісь люди, які вказали, що він винен позивачу гроші або повинен відпрацювати на її підприємстві, тому подумав, що люди приїжджали на її прохання. Не один раз до укладення розписки на складі виявлялася недостача автомобільних коліс і кожного разу заставляли писати розписки. Звільнився, так як хотів стабільної роботи. З того часу і до сьогодні працює на цегельному заводі.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами укладено Договір позики від 18.04.2012 року, за умовами якого позивач передає у власність відповідача грошові кошти в розмірі 74342 грн., а відповідач зобовязується повернути грошові кошти безвідсотково, не менше 2000 грн. щомісячно до повної виплати. (а.с.11)

Достовірність зазначених в розписці обставин підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_6, який пояснив, що в його присутності, а також батька відповідача, свідка ОСОБА_7 та позивача ОСОБА_1 в приміщенні магазину «Автодом» в квітні 2012 року ОСОБА_2 написав розписку позивачу про позику грошей, які обіцяв віддати. При цьому ніхто на нього не давив. Свідка запросили бути присутнім при оформленні розписки, так як він знав ОСОБА_2, тривалий час разом працювали. Знав, що відповідач має борги, але хто запросив його бути присутнім під час написання розписки, не памятає. Особисто передачу грошей не бачив.

Відповідач підтвердив показання свідка та вказав, що його запросила ОСОБА_1 Завірив суд, що найняті нею люди погрожували йому вдома, а вже в магазині він дійсно добровільно написав розписку. Раніше позичав 200-700 грн., які тут же віддавав. Свідка знає зі школи, останнім часом він зловживає спиртним.

Позивач звернула увагу суду, що знає ОСОБА_2 як порядну людину, ніколи не відмовляла йому в позиці грошей. На що йому потрібні гроші, не обговорювали.

Свідок ОСОБА_8 батько відповідача пояснив, що його син ОСОБА_2 з 2010 року проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із цивільною дружиною, яка є інвалідом дитинства, та двома дітьми. Вказав, що син деякий час працював у приватного підприємця ОСОБА_1 Після народження дитини йому часто доводилося залишатися вдома та допомагати сімї, що в подальшому стало причиною для звільнення та пошуку роботи з вільним графіком роботи.

На початку квітня 2012 року йому стало відомо, що сина розшукують міліціонери з м. Харкова. Наступного дня до нього додому завітали два чоловіки, які сказали, щоб син терміново звязався з ними по телефону, або йому буде дуже погано. На запитання що сталося, вони відповіли, що ОСОБА_2 сам усе знає. Після розмови з сином, зясувалося, що коли він хотів звільнитися з роботи, але ОСОБА_1 повідомила про велику недостачу шин на складах, де він працював, тому вони його просто так не відпустять.

Вказав, що відповідач декілька місяців працював у приватного підприємця, зовсім не отримуючи заробітну плату. Проживав на кошти дружини, а по аліментах накопичувався борг. Зі слів ОСОБА_2 знає, що коли він знову не зявився на роботу, до нього додому завітали чоловіки, які в грубій формі запросили до свого автомобіля, де дали сину кошти в сумі 25000 грн., але в розписці, яку він написав, указав, що отримав 28000 грн., тобто 3000 грн., як вони сказали, то відсотки за користування коштами за 2 місяці. Отримані кошти він відразу ж відвіз до магазину «Автодом», де його вже чекав ОСОБА_5 чоловік позивача, якому віддав гроші.

Крім того, ОСОБА_2 повідомив батькові, що в квітні він повинен ще заплатити 1400 грн. відсотків за користування кредитом. Чоловіки почали часто зявлятися вдома, погрожуючи віддати борг. Казали, якщо немає коштів, то є варіант, щоб син відпрацював борг на одній із приватних шахт Донбасу. Просили віддати одразу ж всі 28000 грн., а не частинами. Часто почали зявлятися на цегельному заводі, де працює свідок. При цьому говорили, що ОСОБА_2 знову повинен піти на роботу до ПП Танасейчук, щоб покрити недостачу. Щоб позбутися цих погроз, які йшли безпосередньо від ОСОБА_5 та їх друзів, він разом з відповідачем пішли до магазину «Автодом» назустріч з чоловіком позивача, який запропонував написати розписку і працювати на них, а позивач буде сплачувати 4000 грн. в місяць, з яких 2000 грн. забиратимуть на погашення боргу по недостачі. Коли ОСОБА_2 написав розписку під їх диктовку, ОСОБА_5 вигнав їх з магазину, вказавши, що такі працівники йому не потрібні.

Після даного випадку погрози продовжувались і вони із сином змушені були сплатити 1400 грн. відсотків по першій розписці, поки не знайдуть гроші, щоб заплатити всю суму відразу. Лише 15.12.2012 року свідку вдалося взяти в банку великий кредит та віддати всю суму боргу. Зустрівшись пізно ввечері біля магазину «Автодом» 18.12.2012 року, віддали чоловікам кошти, на що отримали розписку, в якій ті вказали про відсутність претензій з їхнього боку.

Просить визнати недійсною розписку, що є предметом позову, так як вона написана під тиском та під дією обману. ОСОБА_9 не отримував. До міліції не звертались, так як боялися, що чоловік позивача здійснить свої погрози.

Аналогічні показання надала в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 співмешканка відповідача, яка про обставини справи знає зі слів ОСОБА_2 Бачила, що неодноразово до двору приїжджали невідомі люди, які зі слів ОСОБА_2 погрожували та заставили написати розписку, вимагали, щоб віддав гроші ОСОБА_1 Не знає, чому вони перестали їздити. Також не знала, що ОСОБА_2 винен іншим людям, що батькові прийшлося брати кредит щоб погасити борги. Від ОСОБА_1 в її присутності погроз не було. Відповідач розповідав свідку, що повинен сплачувати кожного місяця по 2000 грн., але вважає це неможливим, оскільки на його утриманні дві сімї.

З наданої свідком ОСОБА_8 розписки слідує, що 20.02.2012 року ОСОБА_2 добровільно позичив суму в розмірі 28000 грн., які зобовязується повернути через 2 місяці, тобто 20.04.2012 року. Нижче значиться запис позичальника ОСОБА_11 про те, що гроші отримав в повному обсязі, претензій не має.

Суд звертає увагу, що згідно даної розписки відповідач повернув позичальнику суму в розмірі 28000 грн., яка є надто великою для сімї ОСОБА_2, саме до 20.04.2012 року, що свідчить про те, що останній отримав їх 18.04.2012 року від ОСОБА_1 під час укладення розписки.

Зазначені обставини спростовують пояснення відповідача та надані з його слів показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_10 щодо застосування відносно нього погроз під час оформлення розписки. Сторони підтвердили, що відповідач писав розписку в присутності свідків добровільно.

Як вбачається з наданого позивачем листа, адресованого відповідачу 29.07.2016 року, ОСОБА_1 запропонувала ОСОБА_2 виконати взяті на себе зобовязання до 15.08.2016 року, у разі невиконання змушена буде звертатися до правоохоронних та судових органів за захистом своїх інтересів. Зазначений лист відповідач отримав особисто 04.08.2016 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. (а.с.11-12)

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Цивільні обовязки згідно з вимогами ч.1 ст.14 ЦК України виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Ст.626 ЦК України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Положеннями ст.ст.638,639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Якщо сторони домовилися укласти договір в певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Зміна або розірвання договору відповідно до ст.651 ЦК України допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, розписка сама по собі є підтвердженням передачі грошей та укладення договору позики. Зазначена в розписці дата вказує лише на день її складання, який може не співпадати з моментом передачі грошей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, відповідач не надав до суду у передбаченому ст.ст.78,81 ЦПК України порядку належних та допустимих доказів, які б спростовували позовні вимоги, а отже зазначені в ній обставини свідчать про правомірність заявлених позовних вимог.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки докази свідчать про те, що відповідач через неналежне виконання умов Договору позики має заборгованість, яка до теперішнього часу не погашена. Позивач правомірно предявив йому обґрунтовану вимогу відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства України.

Враховуючи, що понесені позивачем судові витрати у справі документально підтверджені, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.265-272 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії ММ № 758078, виданий 07.12.2000 року Валківським РВ УМВС України в Харківській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_6, паспорт серії МК № 898329, виданий 06.08.1998 року Валківським РВ УМВС України в Харківській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, грошові кошти за договором позики від 18.04.2012 року в розмірі 74342 (сімдесят чотири тисячі триста сорок дві) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 743,42 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Валківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.П. Токмакова