АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3334/18 Справа № 186/1539/17 Головуючий у 1 й інстанції - Кривошея С. С. Доповідач - Красвітна Т.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Попазовій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2018 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

25 листопада 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що між ним та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №б/н від 23 вересня 2010 року, згідно якого відповідачу були надані кредитні кошти в розмірі 4000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з відсотковою ставкою за користування кредитними коштами в розмірі 36% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов договору відповідач зобов'язання належним чином не виконав, тому, станом на 30 вересня 2017 року, утворилась заборгованість в загальному розмірі 92915,40 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2621,78 гривень, заборгованості по відсотках за користування кредитом в розмірі 80563,05 гривень, заборгованості за пенею та комісією в розмірі 4829,84 гривень, а також штрафів (фіксована частина) в розмірі 500,00 гривень, штрафу (процентна складова) в розмірі 4400,73 гривень. Тому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість в загальному розмірі 92915,40 грн. та судові витрати в сумі 1600,00 грн.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Згідно абз. 3 п. 3 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Також п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлялись належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України, що стверджується, зокрема, рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки ПАТ КБ «ПриватБанк», яке долучене до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №б/н від 23.09.2010 року шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7).

Як вбачається зі змісту вказаної вище анкети-заяви від 23.09.2010 року, відповідач надав свою згоду на те, що підписана заява разом із пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 7 зворот).

Відповідно до п. 1.1.2.5. Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256 (надалі Умови), які є невід'ємною частиною кредитного договору, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (а.с. 9-32).

У пункті 1.1.3.2.3 Умов сторони погодили, зокрема, що банк має право проводить зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше, ніж за сім днів до впровадження змін проінформувати клієнта.

Відповідно до п. 1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг погоджено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій.

Також, згідно п. 1.1.5.25 зазначених умов, за несвоєчасну сплату послуг, передбачених договором, умовами та правилами клієнт платить банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг погоджено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку ні одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк.

Згідно з пунктом 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг строк позовної давності стосовно вимог банку щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки, пені, штрафів, видатків банку становить 50 років (а.с. 22).

У зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань ОСОБА_2 умов кредитного договору, станом на 30 вересня 2017 року банком нарахована заборгованість у розмірі 92915,40 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 2621,78 гривень, заборгованості по відсотках за користування кредитом в розмірі 80563,05 гривень, заборгованості за пенею та комісією в загальному розмірі 4829,84 гривень, а також штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 гривень, штрафу (процентна складова) в розмірі 4400,73 гривень ( а.с.4-6).

Також встановлено, що Умови та правили надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256 відповідачем не підписані. Крім того, текст заяви позичальника про надання кредиту - не містить умови щодо встановлення п'ятдесятирічного строку позовної давності.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Колегія дійшла висновку про доведеність факту неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору та наявність, у зв'язку із цим, заборгованості перед банком.

Разом з тим, статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що даний позов, пред'явлений до суду 25.11.2017 року (що стверджується відбитком поштового штемпеля на відповідному конверті на аркуші справи 41), подано з порушенням, без поважних причин, трирічного строку позовної давності, виходячи з наступного.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки від 24.09.2010 року, представленої позивачем, строк дії картки, наданої відповідачу, встановлено до вересня 2014 року (а.с. 83).

З розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, наданих позивачем, вбачається, що останній платіж відповідачем було здійснено 16 липня 2013 року (а.с .5, 87) на суму 301,00 грн. та 12 червня 2014 року було проведено автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти на суму 20,16 грн. (а.с. 5, 89); після 12.06.2014 року до банку не надходили кошти за вказаним вище кредитним договором.

Виходячи з викладеного, колегія дійшла висновку, що про порушення свого права банк дізнався не пізніше 01.10.2014 року, тобто трирічний строк позовної давності закінчився 01.10.2017 року.

Доказів наявності поважних причин порушення банком трирічного строку позовної давності - суду не представлено, клопотань про витребування відповідних доказів судом не заявлено. Про перебування на розгляді в судах цивільних справ за позовами банку за вказаним вище кредитним договором, про наявність відповідних судових рішень, про переукладення кредитного договору, про видачу відповідачу нових карток за умовами даного договору, про вчинення відповідачем дій, які б свідчили про переривання перебігу строку позовної давності після 01.10.2014 року - сторонами не заявлено. Викладене стверджується письмовими матеріалами справи, змістом апеляційної скарги, протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Збільшений строк позовної давності у даному випадку не підлягає застосуванню. Так, у пункті 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що строк позовної давності стосовно вимог банку щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки, пені, штрафів, видатків банку становить 50 років. Однак, вказані Умови та правила надання банківських послуг відповідачем не підписані, а текст кредитного договору (анкети-заяви) не містить умов щодо збільшеного строку позовної давності. Таким чином, сторонами не дотримано письмової форми угоди про збільшення позовної давності, що суперечить положенням ст. 259 ЦК України.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги, що заяву про застосування позовної давності відповідачем надано місцевому суду до винесення оскаржуваного рішення - 19.01.2018 року (а.с. 71-73), з позовом до суду банк звернувся лише 25 листопада 2017 року, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову у зв»язку з порушенням банком, без поважних причин, трирічного строку позовної давності. Оскаржуване рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді