Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/1700/17 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 5 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Борисюка Р.М.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі

цивільну справу № 278/1700/17 за позовом територіальної громади в особі Садківської сільської ради Житомирського району Житомирської області до ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування рішення виконкому сільської ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності

за апеляційною скаргою Садківської сільської ради Житомирського району Житомирської області

на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 29 травня 2018 року, яка постановлена під головуванням судді Зубчук І.В. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року територіальна громада в особі Садківської сільської ради Житомирського району звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 Просила визнати: незаконним та скасувати рішення виконкому Садківської сільської ради Житомирського району від 21 жовтня 2010 року №69 про посвідчення права власності за ОСОБА_1 на ? частину приміщення будинку контори (другий поверх), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та недійсним свідоцтво про право власності від 27 жовтня 2010 року серії НОМЕР_1, яке видане на ім'я відповідача. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що засідання виконкому 21 жовтня 2010 року не проводилося, а рішення виконкому, що оскаржується, підроблене з метою незаконного заволодіння майном.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 29 травня 2018 року позовна заява територіальної громади в особі Садківської сільської ради Житомирського району залишена без розгляду.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, територіальна громада в особі Садківської сільської ради Житомирського району подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що в судовому засіданні 26 жовтня 2017 року її представник заявив клопотання про оголошення перерви для ознайомлення із матеріалами справи. В судове засідання, призначене на 01 лютого 2017 року, її представник не з'явився. Письмовим клопотанням, своєчасно поданим до канцелярії суду, повідомив, що 01 лютого 2017 року не може з'явитися у зв'язку із смертю близького родича та від'їздом до Вінницької області. В судове засідання 13 березня 2018 року її представник з'явився та заявив клопотання про оголошення перерви для ознайомлення з відзивом представника відповідача. В судове засідання, призначене судом першої інстанції о 16 годині на 03 квітня 2018 року, її представник не з'явився. Проте, до канцелярії суду її представник подав клопотання про поновлення процесуальних строків, надання часу для підготовки зміни обсягу позовних вимог та перенесення у зв'язку із цим розгляд справи на іншу дату. В судове засідання, призначене о 16 годині на 29 травня 2018 року, її представник також не з'явився. Письмовим клопотанням, направленим на електронну адресу до канцелярії суду 29 травня 2018 року о 13 год. 39 хв., повідомив, що перебуває за межами Житомирської області, а тому попросив перенести розгляд справи на іншу дату.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, апеляційний суд доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву без розгляду на підставі п.3 частин першої ст.257 ЦПК України та частини п'ятої ст.223 ЦПК України, суд першої інстанції виходив також із того, що секретар Садківської сільської ради 07 квітня 2018 року отримав судову повістку про виклик в судове засідання на 29 травня 2017 року, але у дане судове засідання представник позивача не з'явився, при цьому не повідомив про причини неявки та заяву про перенесення розгляду справи на адресу суду не направляв.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції, приймаючи до уваги те, що вони не відповідають обставинам справи, що призвело до порушення норм процесуального права, а відтак і безпідставного залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до положень п.3 частини першої ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з частиною п'ятою ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Із матеріалів справи вбачається та апеляційним судом установлено, що в судове засідання, призначене на 03 квітня 2018 року о 16 годині, представник позивача не з'явився (а.с.56). Про призначення судового засідання на дану дату представник позивача був повідомлений належним чином (а.с.49). Від представника позивача 03 квітня 2018 року надійшло письмове клопотання про розгляд його заяви про поновлення процесуальних строків та надання йому часу для підготовки змін обсягу позовних вимог, у зв'язку із чим просив розгляд справи перенести на іншу дату (а.с.50-55).

Ухвалою суду першої інстанції від 03 квітня 2018 року продовжено перерву до 29 травня 2018 року до 16 години (а.с.56).

Як убачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення про наступне судове засідання позивач повідомлений 07 квітня 2018 року (а.с.60).

Проте 29 травня 2018 року до призначеного часу проведення судового засідання до суду першої інстанції від представника позивача надійшло письмове клопотання про перенесення розгляду даної справи на іншу дату в зв'язку із його перебуванням за межами Житомирської області та неможливістю прибуття в судове засідання (а.с.61).

Отже, матеріалами справи доводиться, що хоча представник позивача дійсно не з'являвся у судові засідання, призначені на 03 квітня 2018 року та 29 травня 2018 року, але обидва рази представник позивача своєчасно повідомляв суд про причини неявки та просив перенести судові засідання на інші дати. За таких обставин висновки суду першої інстанції про те, що представник позивача не повідомив про причини неявки в судове засідання, яке призначалося на 29 травня 2018 року, та не просив про перенесення даного судового засідання на іншу дату є помилковими, оскільки спростовуються матеріалами справи.

У матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували доводи апеляційної скарги про те, що о 13 годині 39 хвилин 29 травня 2018 року на електронну адресу суду першої інстанції представником позивача направлено письмове клопотання про причину неявки та перенесення розгляду справи на іншу дату.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.

Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини, яку він викладає у своїх рішеннях.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Так, у справі Delcourt v. Belgium зазначено, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. France вказано, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Із огляду на вищевикладене, відповідно до приписів ст.379 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції, якою позовна заява була залишена без розгляду та яка перешкоджала подальшому провадженню у справі, і направляє справу до Житомирського районного суду Житомирської області для продовження її розгляду.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,379,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Садківської сільської ради Житомирського району Житомирської області задовольнити.

Ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 29 травня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 28 липня 2018 року.