Дата документу 23.07.2018
Справа № 334/7155/17
Провадження № 2/334/1371/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого - судді Добрєва М.В.,

при секретарі Череп М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей по Дніпровському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей по Дніпровському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про визначення місця проживання дитини про визначення місця проживання дитини, вказавши, що він перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою ОСОБА_2

11.02.2009 року у них народився син, ОСОБА_3. Дитина з народження мешкає разом з відповідачкою.

Відповідачка ніде не працює, має психічні розлади та не має можливості належним чином та в належних умовах утримувати сина. Позивач вважає, що він, як батько має можливість утримувати дитину в належних побутових умовах, які суттєво кращі ніж у відповідачки. В його квартирі обладнана кімната для сина, щоб син міг мати здоровий сон, навчатися, гратися. На цей час син досяг десяти років та може приймати участь щодо визначення місця свого проживання, шляхом надання особистої прихильності одному з батьків.

Позивач отримує пенсію, має час відводити сина до школи, займатися з ним вечорами, гуляти з ним та іншим чином піклуватися про нього.

Разом з тим, позивач не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із сином і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування матері.

Позивач просить суд визначити місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 з позивачем, ОСОБА_1.

Відповідач ОСОБА_2 на питання чи визнає позов, відповісти зрозуміло не змогла.

Представник третьої особи проти задоволення позову не заперечує, надала суду висновок про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача адвоката ОСОБА_4, спеціаліста відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов пред'явлений обгрунтовано і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст.160, ч. 1 ст.161 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Поняття «забезпечення найкращих інтересів дитини» визначається п. 4 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III, як дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров'я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Питання забезпечення інтересів дитини базується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження. Дорослі, поринаючи у свої власні проблеми, скуті взаємними образами, почуття дітей і їх переживання за інерцією відсовують на другий план. Тоді ж як в більшості випадків кардинально змінюється саме життя дитини: це і нове оточення, часто нове місце проживання, неможливість спілкування з обома батьками одночасно тощо. Тоді ж як кожній дитині необхідне емоційно комфортне середовище для нормального фізичного, духовного та морального розвитку.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах.

11.02.2009 року у них народився син, ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про його народження серія І-ЖС № 242401, виданий Ленінським відділом РАЦС реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 16.01.2014р. (а.с.11).

10.07.2018 року районною адміністрацією Запорізької міської ради, як орган опіки та піклування, надав суду висновок про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, згідно до якого на підставі зібраних матеріалів встановлено, що батько ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, інвалід з дитинства, зареєстрований і мешкає разом з дитиною за адресою: АДРЕСА_1. Згідно з актом обстеження умов проживання за вищевказаною адресою створені всі необхідні умови для виховання, розвитку та проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, він працює офіційно в Запорізькій філії ТОВ «Єврокомунсервіс» на посаді робітника з комплексного прибирання. ОСОБА_1 отримує державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства ІІІ групи згідно з довідкою УПСЗН по Дніпровському району від 14.05.2018 № 4068.

Мати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, інвалід з дитинства, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_2. Згідно з актом обстеження умови проживання за вищевказаною адресою незадовільні, квартира потребує ремонту, в кімнатах брудно та смердить, дитина мешкала разом з бабусею в кімнаті, умови для виховання, розвитку та проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, створені не належним чином. ОСОБА_2 не працевлаштована.

Дитина перебуває на обліку в службі (управлінні) у справах дітей Запорізької міської ради від 02.05.2017р. згідно з повідомленням батька ОСОБА_1, загальноосвітньої школи І-ІІ ступнів № 29 Запорізької міської ради щодо вчинення насильства над дитиною співмешканцем матері.

У судове засідання позивачем було надано виписку із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, яки перебував у стаціонарі КУ «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» у відділенні загальної хірургії, нейрохірургічні ліжка з 16.04.2017р. по 19.04.2017р., в анамнезі хвороби, зі слів бабусі, 16.04.2017р. приблизно о 15-00 год. хлопчик був побитий своїм вітчимом.

Спеціалістами відділу служби у справах дітей проведена бесіда з малолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та отримано пояснення, в якому він зазначив, що бажає проживати разом з батьком.

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ОСОБА_4 України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року № 1385, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

При цьому під забороною розлучення дитини з своєю матір'ю в контексті Декларація прав дитини слід розуміти не обов'язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі матері прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією.

Відповідно до положень ст. 12 Конвенції держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що її стосується, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов'язком батьків діяти в її інтересах.

Вирішуючи питання щодо заявлених позовних вимог, суд враховує думку дитини, викладену в письмових поясненнях малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що були отримані від нього за згодою батька на проведення бесіди з дитиною спеціалістами відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, пояснення батька, ОСОБА_1, що з травня 2018 року син мешкає у нього, ставлення матері до вирішення питання місця проживання дитини, яка не зявлялася на засідання органу опіки та піклування та не телефонувала.

З урахуванням ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, інші обставини у справі, що були встановлені судом, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, визначивши місце проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 з позивачем, ОСОБА_1, оскільки це буде якнайкраще відповідати інтересам дитини.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що визначення місця проживання дитини з батьком не позбавляє права матері спілкуватися з дитиною.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 1-4, 5, 12, 13, 76-81 89, 258, 263-265, 280-283 ЦПК України, ст.ст.19, 161 СК України, Законом України "Про охорону дитинства", суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей по Дніпровському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 з позивачем, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_4.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Добрєв М. В.