Номер провадження 2/754/1313/18
РІШЕННЯ

Іменем України

16 липня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.

секретаря судового засідання: Двірко Т.В.

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи Харченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 05.02.2011 року між її сином та відповідачем було укладено шлюб. Від вказаного шлюбу народилася її онука ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батько дитини, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Малолітня ОСОБА_4 після розірвання шлюбу між батьками, з 2013 року повністю перебуває на утриманні позивача та остання піклується про дитину і дівчинка постійно проживає з нею. Відповідач по справі ОСОБА_2 є матір'ю малолітньої ОСОБА_4, 2011 року народження, проте, вона не піклується про фізичний та духовний стан дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Позивач вважає, що з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, відповідача доцільно позбавити батьківських прав.

Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримала з підстав викладених в ньому та просила його задовольнити. Зауважила на те, що оскільки відповідач веде аморальний спосіб життя та не працевлаштована вона хвилюється за онуку, коли та знаходиться з матір'ю. Неодноразово позивач робила зауваження відповідачу з приводу того, що у неї в квартирі знаходяться підозрілі особи та влаштовуються гучні вечірки. Звертала увагу суду на те, що умови проживання відповідача не придатні для проживання з відповідачем дитини.

Представник третьої особи: Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог, про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказувала на те, що позивач має можливість забезпечити онуці належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням ОСОБА_4, 2011 року народження, чого відповідач забезпечити не в змозі, оскільки вона не працевлаштована, раніше вживала алкогольні напої, палить. Під час обстеження житлово-побутових умов відповідача виявилося, що з нею в квартирі проживають сторонні особи. Також в квартирі присутній неприємний запах, на кухні немає холодильника, тріснуте вікно, яке закрите покривалом. Під час перебування дитини з матір'ю вона завжди знаходиться в неохайному стані, в брудних речах, емоційний стан дитини збуджений та напружений. Наразі тільки перебуваючи з бабусею дівчинка почуває себе впевнено та спокійно.

Відповідач в судовому засіданні заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав відносно її малолітньої доньки. Вказувала на те, що намагається активно займатися дитиною та приймає участь у її житті. Також позивач відвідує доньку в садочку та забирає її до себе від бабусі. Всупереч досягнутій домовленості з бабусею остання не віддає відповідачу дитину, оскільки бабуся вважає що з відповідачем дитині буде небезпечно.

Вислухавши позивача, відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.02.2001 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві.

Від вказаного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_2, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.12.2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5. що зареєстрований 05.02.2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві.

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року у віці 38 років.

З копії свідоцтва про народження ОСОБА_5 вбачається, що його матір'ю є позивач по справі - ОСОБА_1

Як вказувала позивач в судовому засіданні після смерті її сина невістка самоусунулася від обов'язку піклуватися про свою доньку, її онуку ОСОБА_4, 2011 року народження. Також зазначила, що в інтересах самої дитини проживати саме з нею, а не з матір'ю дитини, оскільки вона може в повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Робота позивача знаходиться в дошкільному закладі, який відвідує її онука, тому вона має достатньо часу відводити дитину до садочка, займатися із нею вечорами, оскільки дитина відстає у навчанні від своїх одноліток, гуляти та іншим чином піклуватися про неї. В той час відповідач не працює та відповідно не має жодного доходу для матеріального забезпечення дитини. Позивач мешкає в квартирі, яка придатна для проживання дитини та може надати дитині постійне місце проживання.

Відповідно до характеристики на дитину ОСОБА_4, яка видана дошкільним навчальним закладом №170 комбінованого типу Деснянського району м. Києва після смерті батька усі обов'язки щодо виховання дитини взяла на себе бабуся ОСОБА_4, ОСОБА_1, яка на даний час приймає активну участь у житті онуки в садочку та вдома. Вона приводить та забирає дитину, цікавиться успіхами та її життям. Сприяє всебічному розвитку дівчинки. Протягом 2016-17 навчального року мама ОСОБА_4 жодного разу не з'являлась у групі та не цікавилась життям дитини.

Згідно актів обстеження умов проживання дитини від 25.01.2018 року, 13.03.2018 року, 16.07.2018 року вбачається, що працівники служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації неодноразово відвідували помешкання відповідача, однак остання не спромоглася створити належні умови для проживання малолітньої дитини.

Відповідно до акту обстеження умов проживання дитини від 30.05.2018 року вбачається, що працівниками служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації проведено обстеження умов проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 та зроблені висновки про те, що дитина проживає за даною адресою та для неї створені належні умови для навчання та розвитку.

За результатами роботи психологічного обстеження малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року Міським центром дитини складено Висновок за №079 від 26.04.2018 року, відповідно до якого вбачається, що у ОСОБА_4 сформована міцна емоційна прив'язаність до бабусі та дідуся. Повне задоволення потреб відбувається з боку гр. ОСОБА_4. Емоційна прив'язаність ОСОБА_4 до матері відсутня, це є результатом ставлення матері до доньки, пасивної участі у житті дитини, перекладання відповідальності та незадоволеної потреби в любові з боку матері, що негативно впливає на розвиток дитини.

Відповідно до положень п. п. 2, 3 ст. 150 СК України, які кореспондуються з положеннями абз. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

П. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позивачем у такій справі, згідно ст. 165 СК України та абз. 1 п. 18постанови пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», може бути один з батьків.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається з висновку Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав від 13.07.2017 року за №102103/31-6244, мати дитини свідомо нехтує своїми обов'язками, ухиляється від виховання та навчання дочки, не проявляє щодо неї батьківської турботи, не цікавиться її життям та здоров'ям, не утримує матеріально. Виховання, контроль та матеріальне забезпечення дитини здійснює бабуся - ОСОБА_1 Враховуючи інтереси та думку дитини Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2, стосовно малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол №12 від 06.07.2017 року).

Відповідно до ст. 165 СК України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інших заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Всупереч закону та моральним засадам суспільства відповідач жодного з покладеного законом на матір обов'язків не виконує, вона належним чином не піклується про дитину, не спілкується з нею, не проявляє до неї материнської турботи, не цікавиться її долею, не відвідує, не турбується про фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на виховання, тобто остання у цілому ігнорує факт споріднення з дитиною. При цьому суд враховує, що протягом розгляду справи, який тривав майже рік, мати дитини - відповідач по справі - доньку не забабрала до себе, дитина так і проживає з позивачем.

Оскільки вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідача та свідомим нехтуванням батьківськими обов'язками, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно її малолітньої доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини, відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішення суду.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 є особою працездатного віку. Відомостей про незадовільний стан її здоров'я відповідачем суду не надано. Крім того, відповідачем не наведено доказів на підтвердження того, що у неї є інші діти, окрім малолітньої ОСОБА_4, 2011 року народження, а також не надано доказів на підтвердження того, що на її утриманні перебувають непрацездатні особи.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4, 2011 року народження в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 09.08.2017 року до досягнення донькою повноліття.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 640,00 грн. та присуджує з відповідача судовий збір у сумі 640,00 грн. в дохід держави.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст.19, 150, 164, 165, 166, 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», п. п. 15, 16, 18 постанови пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та, керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 09.08.2017 року до досягнення донькою повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в частині стягнення аліментів в сумі 640,00 грн.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Повний текст рішення виготовлено 25.07.2018 року.

Суддя: Н.Г. Таран