Справа № 161/6428/18 Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В.П.
Провадження № 22-ц/773/707/18 Категорія: 27 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів Матвійчук Л. В., Русинчука М. М.,

за участю секретаря Концевич Я. О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом. Покликався на те, що він у жовтні 2017 року позичив відповідачу ОСОБА_3 406000 грн. і це підтверджується борговими розписками. У лютому 2018 року, на його вимогу, відповідач не повернув взяту в борг грошову суму. У зв'язку із наведеним ОСОБА_1 просив суд стягнути із ОСОБА_3 в його користь борг за договором позики та відшкодувати понесені ним судові витрати.

З метою забезпечення виконання рішення суду за даним позовом позивач одночасно з позовною заявою подав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

27 квітня 2018 року ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на майно (рухоме і нерухоме) ОСОБА_3 та грошові кошти, які знаходяться в нього або в інших осіб, в межах заявлених вимог, тобто на суму 406000 грн.

Ухвалу направлено до негайного виконання до Луцького районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області.

В поданій на ухвалу апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить її скасувати як незаконну і необґрунтовану, прийняту з порушенням норм процесуального права та без повного з'ясування обставин справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1, вважаючи оскаржувану ухвалу, такою що прийнята судом з додержанням вимог закону та співмірності заявленим позовним вимогам, просить залишити її без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову, а заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, є співмірними із заявленими ним позовними вимогами та не порушують майнових прав відповідача.

Такий висновок суду є правильний.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Одним із видів забезпечення позову, у відповідності до ст. 150 ЦПК України, є: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. На підставі цього пункту з метою забезпечити виконання судового рішення в майбутньому можна накласти арешт також на випущені у будь-якій формі акції, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, оскільки такий арешт не зупиняє та не обмежує інші права учасників товариства, у тому числі право на участь в управлінні останнім, на одержання інформації про його діяльність і дивідендів.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно існують договірні зобов'язання, умови яких як вважає позивач, порушуються відповідачем ОСОБА_3, зокрема відповідач не повертає взяту в борг значну за розміром суму грошових коштів.

Крім того, з наявних у матеріалах справи письмових доказів встановлено, що має місце ухилення відповідача ОСОБА_3 від отримання письмової вимоги про повернення боргу в сумі 406000 грн., і така його поведінка свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

За таких обставин суд вважає, що вжитий судом першої інстанції захід забезпечення позову - накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача в межах суми відповідає сутності заявленого позову та не порушує майнових прав відповідача ОСОБА_4 щодо володіння і користування майном.

Отже, на думку суду, оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду.

Таким чином, ураховуючи наведене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367-368, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 квітня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий

Судді