ПОСТАНОВА

Іменем України

27.07.2018 року м. Кропивницький

Справа №401/3016/16-ц

Провадження № 22-ц/781/1100/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Карпенка О.Л. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С.І., Чельник О.І.,

за участю секретаря судового засідання Тимошенко Т.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - держава Україна в особі Президенту України - ОСОБА_5, Управління Державної казначейської служби в Кіровоградській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_6 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Іващенко В.М.) від 18 квітня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до держави, в особі Президента України ОСОБА_5, про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявленого позову зазначав, що постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2016 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно нього закрите. Протягом чотирьох місяців він перебував під адміністративним провадженням. У вказаному судовому рішенні відсутній висновок суду про наявність або відсутність вини позивача у скоєнні ДТП. Проте відсутність його вини встановлена ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 серпня 2016 року у цивільній справі провадження № 22-ц/781/1771/16. У період з 3 вересня 2015 року по 3 січня 2016 року позивач перебував під адміністративним провадженням, що привело до погіршення його звичок і бажань, відносин з оточуючими, моральних страждань. За таких обставин, посилаючись на п. 4 ст. 2, ст. 4, ст. 13 Закону № 266/94-ВР, він вважає, що має право на відшкодування державою завданої йому моральної шкоди, яку оцінив у розмірі 5512 грн., що є кратним розміру мінімальної заробітної плати за кожен з чотирьох місяців перебування під адміністративним провадженням.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 1 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 січня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 1 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 січня 2017 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Суд касаційної інстанції мотивував своє рішення тим, що суд першої інстанції не дотримався положень ч. 4 ст. 10, ст. ст. 32, 33, п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України та не роз'яснив позивачу його право на звернення до суду з клопотанням про залучення до участі у справі відповідного органу Державного казначейства.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду кіровоградської області від 23 січня 2018 року за заявою позивача до участі у справі залучено Головне управління Державної казначейської служби в кіровоградській області в якості співвідповідача.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до Держави Україна в особі Президента ОСОБА_5, Головного управління Державної казначейської служби в Кіровоградській області про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу відносно ОСОБА_4 не було, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно позивача закрито за нереабілітуючою підставою, а саме в зв'язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП. Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводів сторін

В поданій апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення місцевого суду повністю і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права та не взято до уваги вказівки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Відповідачі не скористалися своїм правом надати суду відзив на апеляційну скаргу.

Від представник позивача - ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Відповідачі повідомленні належним чином про час, дату і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками, явку в судове засідання суду апеляційної інстанції своїх представників не забезпечили.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв'язку з неявкою всіх учасників справи та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Крім того, згідно ч.ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Встановлені суд першої інстанції неоспорювані обставини

Згідно постанови Світловодського міськрайонного суду від 11 січня 2016 року у справі № 401/3966/15-п суд встановив, що 3 вересня 2015 року о 16 год. 05 хв. ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Фольксваген Транспортер», номерний знак НОМЕР_1, на перехресті нерівнозначних вулиць Криворізької та Київської в місті Дніпропетровську, рухаючись по другорядній дорозі, не надав перевагу та скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ 11183, номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7, котрий наближався по головній дорозі. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Проте на час розгляду справи минув встановлений ч. 2 ст. 38 КУпАП строк накладення адміністративного стягнення, а тому, відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП, суд закрив провадження про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_4 у зв'язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу (а.с. 11).

Оцінка суду доводів апеляційної скарги та мотивів рішення суду

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої його незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, посилаючись на норми Конституції України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

У статті 3 Конституції України проголошено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ст. 55 Конституції України).

Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Вказані конституційні норми деталізуються іншими актами законодавства.

Так відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК Українишкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратуриабо суду.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Частиною 7 ст. 1176 ЦК Українипередбачено, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі за текстом - Закон № 266/94-ВР) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу, а згідно ч. 2 ст. 1 цього Закону у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення (п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР).

Таким чином шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється. 1 ст. 1176 ЦК України та ст. 1 Закону № 266/94-ВР, зокрема, у випадку незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України та ст. 1 Закону № 266/94-ВР, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті- така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Суд першої інстанції правильно встановив, що в ході здійснення провадження у справі вчинення ОСОБА_4 адміністративного проступку, передбаченого ст. 124 КУпАП, на нього адміністративне стягнення не накладалося, а провадження у справі було закрито за спливом строків накладення такого стягнення.

Таким чином місцевий суд дійшов правильного висновку, що відсутні підстав для задоволення позову, пред'явленого позивачем на підставі норм Закону № 266/94-ВР, та передбачених ч. 1 ст. 1176 ЦК України.

Сам лише факт закриття справи про адміністративне правопорушення (п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР) не є єдиною і достатньою підставою для відшкодування моральної шкоди особі, відносно якої закрито провадження у справі.

Обов'язковою умовою для цього є незаконне накладення адміністративного стягнення та наявність моральних страждань особи.

Звертаючись до суду з позовом, позивач не зобов'язаний правильно визначити норму права, яка регулює спірні правовідносини, а тому суд вважає за необхідне обговорити питання наявності підстав покладення на державу відповідальності, відповідно до ст. ст. 1173, 1174 ЦК України, оскільки позивач посилався на те, що завдана йому моральна шкода пов'язана з його знаходженням під адміністративним провадженням протягом чотирьох місяців.

Для доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди на загальних підставах позивач мав довести і підтвердити відповідними доказами наявність його моральних страждань, протиправність дій чи бездіяльності органу державної влади чи органу місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, наявність його вини.

Проте, звертаючись до суду, позивач не вказав орган державної влади, його посадову або службову особи, діями чи бездіяльність яких завдано йому моральної шкоди, тобто не вказав конкретного заподіювача шкоди.

Позивач не вказав в чому саме полягає незаконність провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Суд вважає, що посилання позивача на ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 серпня 2016 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_4 про встановлення факту відсутності його вини у ДТП, яка сталася 3 вересня 2015 року в м. Дніпропетровську є безпідставним. По-перше, вказаною ухвалою суду апеляційної інстанції залишено без змін ухвалу Світловодського міська районного суду Кіровоградської області від 29 червня 2016 року про відмову у відкритті провадження у справі, в тій справі вирішувалося лише процесуальне питання, а факти, які стосуються суті звернення заявника судом не встановлювалися. По-друге, відповідачі у цій справі не брали участі у справі, яку 11 серпня 2016 року переглядав апеляційний суд, а тому для них вказане судове рішення не має приюдиційного значення. По-третє, відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України (2004 року, який діяв на час пред'явлення позову) а також відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України (2017 року) постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої її ухвалене, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Світловодського міськрайонного суду від 11 січня 2016 року у справі № 401/3966/15-п суд встановив, що керуючи транспортним засобом ОСОБА_4 не надав переваги в русі іншому транспортному засобу та допустив зіткнення з ним в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Суд також встановив, що строки накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_4 спливли.

Отже суд вважає, що позивач безпідставно стверджує по спричинення йому моральної шкоди внаслідок здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення так, як факт вчинення ним адміністративного проступку був встановлений судом, але накладення на нього стягнення він уникнув внаслідок сплину строків давності.

Суд вважає, що позивач не обґрунтувавв позовній заяві наявність моральної шкоди внаслідок тривалості провадження у справі про адміністративне правопорушення. Він лише узагальнено зазначив про те, що «погіршення його звичок і бажань, погіршилися відносини з оточуючими людьми». Однак позивач не деталізував, які саме його звички і бажання не могли бути реалізовані у зв'язку із вирішенням питання про притягнення його до адміністративної відповідальності, як саме наявність невирішеної справи про адміністративне правопорушення вплинуло на якість відносин позивача з оточуючими його людьми.

Отже позивачем не доведено наявність складу делікту внаслідок якого у нього виникло б право вимагати від держави відшкодування моральної шкоди.

Таким чином доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права є безпідставним.

Не заслуговують на увагу суду також аргументи позивача про невиконання судом вказівок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладений в ухвалі від 25 жовтня 2017 року так, як на виконання цих вказівок суд першої інстанції за клопотанням позивача вирішив питання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача органу Державної казначейської служби України.

Суд першої інстанціїухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_6 без задоволення, а рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду з підстав передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 27 липня 2018 року.

Головуючий О.Л. Карпенко

Судді: С.І. Мурашко

О.І. Чельник