Справа №613/447/18 Провадження № 2/613/288/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Шалімова Д.В.,

за участю секретаря Макушинської О.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м. Богодухові цивільну справу №613/447/18, пров. № 2/613/288/18 за позовом ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3, представник відповідача ОСОБА_4, треті особи: Богодухівська державна нотаріальна контора Харківської області, ОСОБА_5, про визнання договору дарування удаваним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: Богодухівська держнотконтора Харківської області, ОСОБА_5, про визнання договору дарування удаваним, в якому просить: визнати договір дарування квартири від 06 лютого 2017 рок, реєстровий номер №2-159, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 удаваним, який вчинено для приховання договору купівлі-продажу квартири, що фактично був укладений між цими сторонами; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Богодухівською державною нотаріальною конторою Харківської області 01 квітня 2016 року за реєстром № 1-540, належала квартира № 2 за адресою: сщ. Максимівка, вул. Молодіжна, 4 Богодухівського району Харківської області. З метою продажу квартири вона надала довіреність ОСОБА_5 для здійснення всіх необхідних дій з оформлення документів. Однак, 06 лютого 2017 року ОСОБА_5 замість договору купівлі-продажу, уклав договір дарування квартири ОСОБА_6, пояснюючи тим, що він витратив менше часу на оформлення документів, а також зменшив витрати у порівнянні з укладанням договору купівлі-продажу. При цьому, ОСОБА_5 повідомив їй, що у відповідача він взяв гроші за квартиру у розмірі 57 670 грн., які передав їх позивачу разом з копією договору дарування квартири. Також, ОСОБА_5 надав від імені позивача ОСОБА_6 розписку в отриманні грошей за цією угодою. Позивач зазначила, що при укладені удаваного правочину волевиявлення учасників правочину не відповідає їх внутрішній волі, тобто у неї не було бажання подарувати квартиру, а хотіла саме продати її і отримати в результаті продажу грошові кошти, що фактично і зробила. У звязку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 в підготовче засідання не зявились. Представник позивача надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності. Позов підтримала, просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3, представник позивача ОСОБА_4 в підготовче засідання не зявились. Представник відповідача надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності. Зазначив, що позов визнає у повному обсязі.

Третя особа: представник Богодухівської держнотконтори Харківської області в підготовче засідання не зявилась, надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності. Зазначила, що питання задоволення позовної зави покладає на розсуд суду.

Третя особа: ОСОБА_5 в підготовче засідання не зявивсь, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Підтвердив обставини викладені в позові, а також те, що ним була складена розписка про отримання грошових коштів, які він передав позивачу. Проти задоволення позовної заяви не заперечував.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 06 лютого 2017 року ОСОБА_1 (дарувальник), від імені якої на підставі довіреності, посвідченої Богодухівською держнотконторою Харківської області 16 січня 2017 року за реєстром 2-29, діяв ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (обдаровуваний) уклали договір дарування квартири, посвідчений державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області, зареєстрований в реєстрі за № 2-159.

Згідно п. 1 вказаного договору дарування, ОСОБА_1 передала безоплатно у власність ОСОБА_3, квартиру за № 2, житловою площею 34,3 кв.м., загальною площею 59,1 кв.м, що знаходиться в сщ. Максимівка Богодухівського району Харківської області, по вул. Молодіжна, буд. 4.

Відповідно до п. 2 договору, дар цей сторони оцінюють в сумі 57 670 грн.

Згідно копії ОСОБА_2 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06 лютого 2017 рокуАДРЕСА_1 загальною площею 59,1 кв.м., житловою площею 34,3 кв.м., за адресою: Харківська область, Богодухівський район, сщ. Максимівка, вул. Молодіжна, 4, належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування квартири від 06 лютого 2017 року посвідченого Богодухівською держнотконторою Харківської області, за № 2-159.

Відповідно до копії розписки складеної ОСОБА_5 06 лютого 2017 року, останній отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 57 670 грн. за договором за квартиру (сщ. Максимівка, АДРЕСА_2) для передачі власнику цієї квартири ОСОБА_1, в якості узгодженої суми продажу.

Згідно ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. ОСОБА_1 буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ч. 2 ст. 717 ЦК України, договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування та з'ясування питання про те, чи не укладена ця угода з метою приховати іншу угоду та яку саме.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач ОСОБА_1 зазначила, що при укладені даного правочину її волевиявлення, як учасника правочину не відповідає внутрішній волі, оскільки у неї не було бажання подарувати квартиру, а хотіла її саме продати та отримати в результаті продажу грошові кошти, що фактично і вчинила, тому насправді між сторонами було вчинено договір купівлі-продажу, а нотаріальне посвідчення укладання договору дарування відбулося з метою приховування цього правочину.

Таким чином, виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач ОСОБА_3 сплатив третій особі ОСОБА_5, грошові кошти у розмірі 57 670 грн. в якості узгодженої суми продажу за квартиру, розташовану за адресою: сщ. Максимівка, АДРЕСА_2, про що свідчить відповідна розписка ОСОБА_5 і які в подальшому останній передав позивачу ОСОБА_1

На підставі викладеного, суд вважає, що укладений договір дарування квартири є удаваним правочином, так як був укладений з метою приховання вчинення іншого правочину, а саме договору купівлі-продажу, оскільки при його укладенні волевиявлення учасників правочину (як зовнішній прояв волі) не відповідає їх внутрішній волі. Також, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., сплачений позивачем при подачі позову до суду.

Рішення виноситься у межах заявлених вимог, на підставі предявлених доказів.

Керуючись ст.ст. 202, 203, 235, 267, 635, 638, 655, 717 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 200, 206, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, до ОСОБА_3, треті особи: Богодухівська державна нотаріальна контора Харківської області, ОСОБА_5, про визнання договору дарування удаваним задовольнити.

Визнати договір дарування квартири від 06 лютого 2017 року, реєстровий номер №2-159, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 удаваним правочином, який вчинено для приховання договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: с-ще Максимівка, АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ОСОБА_1 в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення виготовлено 04 червня 2018 року.

СУДДЯ