РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/190/18
Провадження № 2/327/87/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.07.2018 року смт.Розівка
Розівський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Антіпової Т.А.
при секретарі судового засідання Вьюкіній Г.В., Літвіновій Т.А.,
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Розівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання права оренди земельної ділянки та зміну договору,
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до ухвали Розівського районного суду Запорізької області від 20.04.2018 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого судового засідання на 17.05.2018 року (а.с. 20), який в звязку з першою неявкою відповідача було відкладено на 07.06.2018 року.
Згідно даної ухвали суду, представнику відповідача було запропоновано протягом 15 календарних днів з дня отримання ухвали суду, надіслати відзив на позовну заяву, проте представник своїм правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, не скористався та письмову позицію щодо позовних вимог ОСОБА_2 до суду не надав.
З огляду на вище викладене, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 07.06.2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 призначено до судового розгляду на 25.06.2018 року (а.с. 43-44), який було відкладено у звязку з першою неявкою належним чином повідомленого представника відповідача на 12.07.2018 року.
В судове засідання позивач не прибув, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та за участі його представника, зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с. 53).
Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлений належним чином (а.с. 46, 52), причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив.
Представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення. За згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України.
Виходячи з наведеного, а також положень ч.3 ст.211, ст.280 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача та представника відповідача.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просив суд позов задовольнити. Додатково, під час судового розгляду пояснив суду, що ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на право оренди земельної ділянки та звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області для реалізації свого права, проте отримав відмову, яка взагалі не була обґрунтованою, оскільки у ній не було наведено жодних мотивів незгоди сторони договору оренди замінити орендаря, не надано жодних заперечень. Вважає, що з даної відповіді вбачається не визнання за позивачем права оренди земельної ділянки, чим було порушено права та інтереси ОСОБА_5 щодо реалізації ним права користування земельною ділянкою, оскільки договір оренди не містить заборони переходу права оренди земельної ділянки до спадкоємців, а навпаки встановлює таке право. Зазначає, що спірний договір оренди не було припинено, орендні платежі позивачем сплачувалися.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.
Щодо субєктного складу в спірних правовідносинах, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній справі є земельні ділянки державної форми власності сільськогосподарського призначення.
Згідно із ст. 122 Земельного кодексу України в редакції, чинній на час звернення з позовом до суду, повноваження щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності, надання у власність або у користування для всіх потреб віднесено до компетенції центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів.
Відповідно до положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, та положення про Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.03.2015 № 18, Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області є територіальним органом центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів.
Тобто, з 03.03.2015 року розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Запорізької області стало Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області.
Таким чином, позивач вірно визначив в своєму позові як відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області.
З метою всебічного і повного зясування дійсних обставин справи, прав і обовязків сторін та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, судом розяснювалось представнику позивача його права на залучення у даній справі в якості співвідповідача Розівську районну державну адміністрацію, яка виступала орендодавцем за договором оренди земельної ділянки від 20.02.2009 року.
Отже, з огляду на відсутність з боку позивача та його представника клопотань про залучення до участі у справі Розівську районну державну адміністрації Запорізької області, а також відсутність відповідних заяв та клопотань про вступ у справу представника Розівської районної державної адміністрації Запорізької області, суд вважає за можливе розглянути дану справу за участі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, який є належним відповідачем у цій справі.
Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту передбачені ст. 16 ЦК України.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази надаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно із пунктом 8 вказаного договору, договір укладено терміном до 30.11.2018 року (а.с. 6).
Пунктом 41 вказаного договору передбачено, що право на орендовану земельну ділянку у разі смерті особи-орендаря, засудження або обмеження дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом із орендарем.
Актом прийому-передачі земельних ділянок, вказану земельну ділянку передано ОСОБА_3 для сінокосіння та випасання худоби (а.с. 9 зворотній бік).
ОСОБА_3 померла 06.03.2016 року, про що Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області видано свідоцтво про смерть серії І-НО №917804 від 07.03.2016 року (а.с. 5).
З метою прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3, позивач ОСОБА_2 звернувся із заявою до приватного нотаріуса, яка 28.07.2016 року здійснила реєстрацію спадкової справи за № 59290997 (номер у нотаріуса 13/2016) (а.с. 15).
У задоволенні вказаного звернення Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області відмовлено, і не надано згоду орендодавцем на заміну орендаря за договором оренди землі, мотивуючи це тим, що відповідно до ст.529 ЦК України боржник у зобовязанні може бути замінений іншою особою лише за згодою кредитора, а відповідно до ст. 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін, що також закріплено і в ст. 651 ЦК України, що підтверджується відповіддю № К--181-152/6-18 від 30.03.2018 року (а.с. 11). Окрім цього, в даному листі було розяснено право на оскарження в судовому порядку рішень, дій, бездіяльності органів виконавчої влади, якщо вони обмежують чи порушують права громадян.
Відповідно до довідки заступника начальника-начальника Розівського відділення Пологівської ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області №39/14/08-15 від 09.02.2018 року, наданої ОСОБА_2, вбачається, що за 2016 рік та за 2017 рік заборгованість по сплаті орендної плати з фізичних осіб по Вишнюватській сільській раді відсутня (а.с. 14).
Статтею першою Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою (стаття 5 Закону України «Про оренду землі»).
Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону (стаття 6 Закону України «Про оренду землі»).
Відповідно до вимог статті 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.
Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (частина друга статті 792 ЦК України).
Статтею 31 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що договір оренди землі припиняється, зокрема у разі смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки.
Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.
За змістом частини першої статті 7 Закону України «Про оренду землі» на час виникнення спірних правовідносин право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону.
Отже, якщо умовами договору оренди земельної ділянки, укладеного сторонами, не передбачається заборона переходу права на оренду в порядку спадкування, то спадкоємці орендаря після смерті останнього можуть успадкувати право на оренду земельної ділянки, яка є предметом цього договору.
Згідно роз'яснень, наданих в пункті 10 Постанови Пленуму Верхового Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).
Із пункту 41 вказаного договору вбачається, що право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом із орендарем.
Так, п. 37 договору оренди від 20.02.2009 року встановлено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розвязується у судовому порядку (а.с. 7).
Даний пункт договору кореспондується із положеннями законодавства, які регулюють спірні правовідносини, зокрема ч. 1 ст. 30 Закону України «Про оренду землі», відповідно до якого зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.
Відповідно до положень статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч.1. ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Жодних законодавчих актів, які передбачали б примусовий обовязок сторони укласти договір всупереч її бажанню, немає.
Також слід зазначити, що ОСОБА_3 померла 06.03.2016 року, з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, спадкову справу відкрито 28.07.2016 року за №59290997, свідоцтво про право на спадщину отримано лише 01.02.2018, а заяву про заміну сторони в зобовязанні було надіслано відповідачу 27.02.2018 року, тобто з моменту відкриття спадщини і до цього часу ОСОБА_2 не повідомляв уповноважені органи про те, що він є спадкоємцем ОСОБА_3 та має бажання отримати право на оренду земельної ділянки в порядку спадкування.
Отже, ОСОБА_2 не звертався до відповідача з заявами про укладення додаткової угоди для зміни сторін договору оренди. Рішення, дії чи бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області не оскаржував.
Крім того, відповідно до п.38 Договору, дія договору припиняється у разі: закінчення строку на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із ст. 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється в разі смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки.
Позивачем та його представником не надано суду належних та допустимих доказів того, що на час розгляду справи договір оренди земельної ділянки площею 31.0000 га, цільове призначення якої для сінокосіння та випасання худоби, яка знаходиться за межами населених пунктів Вишнюватської сільської ради, Розівського району Запорізької області, строком дії до 30.11.2018 року, укладений 20.02.2009 року між Розівською державною адміністрацією та ОСОБА_3, не припинений чи не розірваний.
Таким чином, у зв'язку із смертю орендаря ОСОБА_3, договір оренди від 20.02.2009 року припинив свою дію. Іншого договору, який є підставою виникнення права оренди у спадкоємця, між позивачами та розпорядником земельної ділянки Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області не укладено.
Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, шляхом визнання за ним права оренди земельної ділянки, яке визнано за ним, як за спадкоємцем за законом, та ніким не оспорюється, а правом на оскарження відмови відповідача у заміні сторони зобовязання в договорі оренди земельної ділянки позивач не скористався, суд дійшов висновку щодо відсутності законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2
Керуючись ст.ст. 12, 13, 77-81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 288-289 ЦПК України, суд,
В И Р І Ш И В:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання права оренди земельної ділянки та зміну договору відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив - Розівським районним судом Запорізької області, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції - Розівський районний суд Запорізької області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст заочного рішення виготовлено 20 липня 2018 року.
Суддя: Т.А. Антіпова