Справа № 199/8820/17
РІШЕННЯ

Іменем України

19.07.2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., за участі відповідача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4, до ОСОБА_1 про визнання договору дарування домоволодіння недійсним, треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Верба Віталій Миколайович, Четверта Дніпровська державна нотаріальна контора, орган опіки та піклування в особі Амур-Нижньодніпровської районної в місті Дніпрі ради, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про визнання договору дарування домоволодіння недійсним, зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_6. З метою прийняття спадщини після смерті батька, 27.09.2017 року він звернувся до Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори, де йому було повідомлено про те, що за життя батько відповідно до договору дарування від 18 серпня 2014 року подарував своїй донці, відповідачу по справі, належне йому на праві власності домоволодіння АДРЕСА_1

Постановою державного нотаріуса Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 12.12.2017 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Позивач, вважає, що вищевказаний договір дарування був укладений з порушенням вимог діючого законодавства, без дозволу органу опіки та піклування, так як порушує права на житло його малолітньої дитини, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на момент укладання договору дарування і до цього часу зареєстрована у вищевказаному домоволодінні разом із своїми батьками.

Тому позивач просить ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір дарування віл 18 серпня 2014 року домоволодіння АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою Віталієм Миколайовичем, зареєстрований у реєстрі за № 1054.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, останній надав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, оскільки на час укладання спірного договору, батько сторін не був опікуном дитини, тому дозволу органу опіки на укладання правочину не була потрібна. Крім того, заявили про застосування позовної давності, оскільки про спірний правочин позивачу було відомо ще в 2014 році, про що свідчить його звернення до правоохоронних органів у листопаді 2014 року.

Представник третьої особи, орган опіки та піклування в особі Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради в судове засідання не з'явилась, надала заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала.

Представник третьої особи, Четвертої дніпровська державна нотаріальна контора, в судове засідання не з'явилась, надала заяву про слухання справи у її відсутність та винести рішення на розсуд суду.

Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Верба Віталій Миколайович у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про слухання справи, право надання пояснень на позов не скористався..

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2014 року визнано за ОСОБА_6 у порядку спадкування за законом право власності на домоволодіння АДРЕСА_1.

Також судом встановлено, що 18 серпня 2014 року між ОСОБА_6 та відповідачем по справі, ОСОБА_1, було укладено договір дарування, який був зареєстрований приватним нотаріусом Вербою Віталієм Миколайовичем в реєстрі за № 1054.

На момент укладання зазначеного договору у домоволодінні АДРЕСА_1 була зареєстрована та фактично проживала малолітня донька позивача, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується записом в домовій книзі.

Згідно ст.17 Закону України «про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Статтею 18 цього ж Закону передбачено, що органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей» Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти,

необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що

надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та

піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та

інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо

нерухомого майна, яке належить дітям.

Таким чином, посилання позивача на порушення вищезазначених норм є безпідставними, оскільки ці норми закону розповсюджуються на відносини батьків чи осіб, що їх замінюють, і їх дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна право власності або право користування яким мають діти. Оскільки власник майна, ОСОБА_7 на час укладання спірного правочину не був опікуном чи іншим законним представником малолітньої ОСОБА_7, він мав на підставі ст. 319 ЦК України розпоряджатися своїм майном на власний розсуд без надання згоди органу опіки та піклування.

Також згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Проте позивачем не надано суду належних, достовірних та допустимих доказів тому, що відповідач порушує, не визнає або оспорює право малолітньої дитини на користування домоволодінням, оскільки дитина до теперішнього часу проживає у спірному домоволодінні разом з батьками, питання про їх виселення в добровільному чи в судовому порядку відповідачем не ставилось, що остання підтвердила в судовому засіданні.

Крім того, ст. 257 ЦК України передбачена загальна позовна давність тривалістю три роки. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу,яка його порушила.

Про укладання спірного правочину позивач дізнався у листопаді 2014 року, про що свідчить його заява від 07 листопада 2014 року до Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області щодо прийняття заходів до приватного нотаріуса Верби В.М. та йогоо батька ОСОБА_7 по факту незаконної реєстрації у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. До суду позивач звернувся 13 грудня 2017 року, тобто з пропуском позовної давності, питання про його поновлення перед судом не ставить.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених законом, для визнання спірного правочину недійсним.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги результат розгляду справи, суд вважає за необхідне судові витрати позивача віднести за його рахунок, судові витрати відповідачів не відшкодовуються, як не понесені останніми.

Крім того, відповідно до ст. 158 ч.9 ЦПК України суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, застосовані відповідно до ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2017 року

Керуючись ст.ст. 203,215,224 ЦК України,ст.ст. 5, 12, 13, 264-266 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У позовних вимогах ОСОБА_3, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4, до ОСОБА_1 про визнання договору дарування домоволодіння недійсним,-відмовити.

Судові витрати позивача віднести за його рахунок.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані відповідно до ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2017 року - зняти заборону ОСОБА_1 на вчинення будь-яких дій щодо відчуження, передачі третім особам у будь-який інший спосіб домоволодіння АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя