Єдиний унікальний номер 225/5935/17
Номер провадження № 2/225/124/2018
РІШЕННЯ

іменем України

(повне)

23 липня 2018 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі: головуючого - судді Качаленка Є.В.

за участю секретаря Федорцової І.С.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області у режимі відеоконференції з Одеською виправною колонією №14 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування. В обґрунтування позову зазначила.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3. Після його смерті відкрилася спадщина, спадкоємцями якої є його дружина - ОСОБА_1 та його син - ОСОБА_2 ОСОБА_3 був особою похилого віку, часто хворів, останні роки не міг самостійно себе обслуговувати та потребував постійної сторонньої допомоги, не міг вільно та самостійно пересуватись. Його доглядом, забезпеченням ліками, продуктами займалась його дружина - ОСОБА_1 Позивач просить усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом у зв'язку з тим, що він ухилявся від догляду, піклування про батька, не бажав та не надавав матеріальної чи іншої допомоги.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, пояснила суду, що ОСОБА_3 хворів з 2008 року - було хворе серце, поясниця, язва. У 2016 році поїхав до Черноморська (Іллічівськ) Одеської області, в Торецьку не проживав. В Іллічівську працював водієм. В червні 2017 року потрапив до лікарні на три дні. Позивач дізналась від сусіда про його хворобу. Поїхала до м.Черноморськ (Іллічівськ), однак не встигла застати чоловіка живим, він помер до її приїзду через те, що відмовили легені. Пояснила, що померлий відносини з сином ОСОБА_4 не підтримував. Померлий не повідомляв сину проте, де він перебував перед смертю, оскільки не бажав, щоб син знав про хворобу, про його місце мешкання, про роботу. Просив не казати про це сину. Позивач вважала, що відповідача слід усунити від права на спадкування, оскільки він ніколи не допомагав у сім'ї, лише крав та зловживав алкоголем.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив що тривалий час мешкав у місті Одеса, з 2012 року до квітня 2014 року відбував покарання, був звільнений умовно-достроково. З 2014 року проживав у Одесі, кілька разів приїздив у гості до батька до м.Торецьк в кінці 2014 року та на початку 2015 року. Потім батька не бачив. Знав, що той працює водієм десь у Черноморську (Іллічівськ), але у 2015-2017 роках не зустрічались з ним. Відповідач не знав, що батько хворів, оскільки батько до останнього працював водієм і не казав про хворобу, допомоги не просив. У 2017 році відповідачеві зателефонувала його сестра ОСОБА_5 та повідомила, що батько помер. Позивач приїхала в Одесу, де її зустрів відповідач і вони разом їздили на похорони до м.Черноморськ (Іллічівськ), де помер ОСОБА_3

Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об'єктивно оцінивши докази, зазначає наступне.

В судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб 19.01.2016 року у виконавчому органі Новгородської селищної ради м.Дзержинська Донецької області, актовий запис №1, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с.10).

У ОСОБА_3 є син ОСОБА_2, який згідно відповіді державної установи «Одеська виправна колонія» (№14) відбуває покарання за вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.04.2014 року та за ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 05.06.2015 року у Державній установі «Одеська виправна колонія» №14 з 06.10.2017 року по теперішній час (а.с.66).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Чорноморськ Одеської області, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.9)

Згідно виписки з і/х №3160 неврологічного відділення ЦМЛ м.Дзержинська із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_3 мав діагноз: хронічний вертеброгенний (остеохондроз з лівобічною форамінальною грижею диска в сегменті L3-L4, правобічною форамінальною та задньою протрузєюй дисків в сегменті L4-L5, задньою циркулярною протрузією диска в сегменті L5-S1, грижі Шморля Д12, L4-L5 хребців, деформуючий спондилоартроз, ускладнений антелістезом LЗ хребця, бічним зміщенням L4 хребця ) п/крижовий радикуліт у стадії загострення з вираженим стійким больовим, м'язово-тонічним, правостороннім корінцевим с-ом, статико-динамічними порушеннями хребта (а.с.12). Що також підтверджено епікризом №1108, №635 та випискою із і/х №5674 із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.6,7)

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, спадкоємцями якої є його дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_2

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи яка померла ( спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців) .

Згідно з ч.1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини, або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі її не охоплення заповітом усієї частини спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.

Правилами статі 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя хто його пережив та батьки.

Згідно довідки №1359 від 07.03.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

Однак ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає з 2013 року, що підтверджено Актом №б/н (а.с.11)

Відповідно до положень частини 5 статі 1224 ЦК України за рішенням суду, особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що позивачем не доведено факт безпорадного стану спадкодавця, його потреби в отриманні допомоги від сина.

Навпаки позивач зазначила, що ОСОБА_3 у 2016 році поїхав до м.Черноморськ (Ілічівськ), де працював водієм. Будь-яких відносин з сином він не підтримував, забороняв казати йому, де він мешкає, де працює та те, що хворіє, будь-якої допомоги в нього не просив.

Ці обставини підтверджені також поясненнями відповідача.

Відтак, в судовому засіданні були спростовані обставини, викладені в позові. Позивач у заяві зазначала, що останні роки ОСОБА_3 не міг самостійно себе обслуговувати та потребував сторонньої допомоги. Водночас в судовому засіданні розповіла, що у 2016 році померлий виїхав до м.Чорноморськ, де до самої смерті продовжував працювати водієм. Позивач при цьому проживала у м.Торецьк.

Доказів того, що відповідач ухилявся від надання допомоги батьку який, перебуваючи у безпорадньому стані, потребував допомоги, позивачем суду не надано.

Крім того, в матеріалах справи не міститься даних, що ОСОБА_3 за життя звертався до відповідача з проханням щодо надання допомоги та відповідач йому відмовив.

З пояснень позивача встановлено, що ОСОБА_3 не бажав спілкуватися з сином, не бажав щоб останній щось про нього знав.

В судовому засіданні не знайшло достатнього і достовірного обгрунтування твердження позивача про умисне ухилення відповідача від надання спадкодавцю допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, та потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Пленум Верховного суду України у пункті 6 Постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив судам, що правило абзацу 2 частини 3 статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

У цій же постанові ВСУ роз'яснив, що при застосуванні правила ч.5 ст. 1224 ЦК України, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

За тих обставин, що померлий ОСОБА_3 у 2016-2017 роках продовжував працювати водієм, суд не вважає, що він знаходився у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги, навіть хворіючи на певні хвороби, бо він забезпечував себе самостійно, за допомогою до сина не звертався. Суд зауважує, що відповідно до пояснень позивача померлий працював у м.Черноморськ і періодично приїздив до позивача до м.Торецька. Безпосередньо перед смертю позивач також не була присутня біля померлого.

Сам факт відсутності тривалого спілкування спадкоємця зі спадкодавцем чи їх неприязні відносини не може бути підставою для застосування ч.5 ст.1224 ЦК України.

З причин відсутності об'єктивних та беззаперечних доказів свідомого ухилення від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував стороньої допомоги, суд відмовляє в задоволенні позову.

У зв'язку з тим, що у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, які були понесені позивачем при зверненні до суду з даним позовом, не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного судового рішення - 26.07.2018.

Суддя: