Ухвала

Іменем України

12 липня2018 року

м. Київ

справа № 756/253/17

провадження № 61-38462ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року вищевказаний позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту у розмірі 140 824, 07 дол. США, що за курсом НБУ складає 3 183 930, 45 грн та судовий збір у розмірі 48 011, 46 грн.

Не погоджуючись із даним рішенням, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в особі представника ОСОБА_6, звернулися до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року у задоволенні клопотання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подану представником ОСОБА_6, про відстрочення сплати судового збору - відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу залишено без руху та встановлено строк - п'ять днів з дня отримання ухвали для усунення виявлених та зазначених в ній недоліків, а саме: для надання документа про сплату судового збору та на підтвердження повноважень на подання апеляційної скарги від імені та в інтересах ОСОБА_4, копії апеляційної скарги для сторони у справі та приведення прохальної частини апеляційної скарги у відповідність до вимог Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подану представником ОСОБА_6 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року повернуто заявникам.

Суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу, виходив з того, що відповідачами повторно не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження їх складного майнового стану.

Крім того, заявниками не було приведено прохальну частину апеляційної скарги, вимоги якої є взаємовиключними, у відповідність до вимог Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та не було надано копію апеляційної скарги з виправленою прохальною частиною для направлення позивачу у справі.

У червні 2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просять скасувати ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2018 року і направити справу до апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права.

Заявники зазначають, що суд апеляційної інстанції порушив норму статті 4 Закону України «Про судовий збір», зобов'язавши фізичну особу при подачі апеляційної скарги сплатити судовий збір виходячи із ставки для юридичної особи - суму яку сплатив банк при подачі позову.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦПК України апеляційна скарга подається у письмовій формі.

Згідно із частиною другою статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

За змістом частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною та повертається позивачеві.

Встановивши, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повторно звертаючись до суду із клопотанням про відстрочення сплати судового збору у зв'язку зі складним майновим станом та значним розміром судового збору, який необхідно сплатити при зверненні з апеляційною скаргою, жодних нових доказів на підтвердження складного майнового стану, крім відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, не надали, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання скарги неподаною та повернення її заявникам.

За правилами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, а є лише незгодою заявника з його змістом.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик