РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2018 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого - судді Прохоренко В.В.,

секретар Красновський В.І,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Фокіна А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Херсонської міської ради, третя особа: Перша Херсонська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1, від імені якої діє ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Херсонської міської ради, третя особа: Перша Херсонська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що ОСОБА_4 був забудовником зазначеного житлового будинку, що підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 21.07.2017року, договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 03.09.1976року, укладеного між ОСОБА_4 та Виконавчим комітетом Комсомольської районної Ради народних депутатів.

Будівництво житлового будинку було розпочате на земельній ділянці площею 565кв.м., виділеної згідно до рішення Виконкому Комсомольської районної Ради народних депутатів від 23.06.1976року.

Згідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок Комунального підприємства «Херсонське БТІ» від 21.07.2017року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 565кв.м., складається: із житлового будинку літ. «А», загальною площею 36,2кв.м., жилою площею 10.5кв.м.; недобудованого будинку літ. «Ж», загальною площею 78,7кв.м; гаражу літ. « В» площею 29,1кв.м.; підвалу площею 16,0кв.м.; сараю літ. « Г» площею 10,8кв.м.; прибудови літ. «В» площею 29.1кв.м.; тамбуру літ. «г» площею 13.4кв.м.; тамбуру літ. «г-1» площею 6,0кв.м; душу літ. «Д»; туалету літ. «Е» ; водопроводу №1; хвіртки №2; огорожі №3, воріт №4, мостіння №1. Дійсна вартість станом на 21.07.2017року становить 104 896,00грн.

ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 05.06. 1975року.

14.11.1998року ОСОБА_1 уклала шлюб та змінила прізвище на «ОСОБА_1», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 14.11.1998 року серія НОМЕР_2.

Згідно до свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_3, виданого Відділом РАЦС Дніпровського РУЮ м. Херсона від 02.09.2004 року шлюб з ОСОБА_5 був розірваний, шлюбне прізвище «ОСОБА_1».залишено.

28.01.2009року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_1 та змінила прізвище на «ОСОБА_1», що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_4 від 28.01.2009року, виданим Міським відділом РАЦС ГУЮ у Херсонській області.

Позивач проживала постійно разом із батьками, в спірному будинку, що підтверджується домовою книгою, довідкою з місця проживання та копією паспорту.

ОСОБА_4 більше 10 років пішов з дому і більше не повернувся, після чого з ним був втрачений зв'язок, що спонукало позивача звернутися до Корабельного відділу поліції ХВП ГУНП у Херсонській області про його розшук. Згідно до висновку від 22.10.2016року дізналася, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується також витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 28.09.2017року.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належний йому житловий будинок, вона як єдиний спадкоємець першої черги звернулася 18.01.2017року до Першої Херсонської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Листом від 06.09.2017року за №2963/02-14 державний нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок і рекомендовано звернутися до суду.

Оскільки, оригінал правовстановлюючого документу на нерухоме майно може бути виданий лише власнику майна, що не можливо у зв'язку з його смертю, тому вважає за необхідне в судовому порядку визнати право власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом.

З огляду на викладене, норми ст.ст. 392,1216,1261,1270,1268 ЦК України позивач просила визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зазначається як: житловий будинок літ.«А», загальною площею 36,2кв.м., жилою площею 10.5кв.м.; недобудований будинок літ.«Ж» загальною площею 78,7кв.м; гараж літ. « В» площею 29,1кв.м.; підвал; сарай літ. «Г»; прибудова літ. «г» ; тамбур літ. «г»; тамбур літ. «г-1»; душ літ. «Д»; туалет літ. «Е» ; водопровід №1; хвіртка №2; огорожа №3, ворота №4, мостіння №1 в порядку спадкування за законом після смерті її батька - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав зазначених в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що на підтвердження права власності ОСОБА_4 на житловий будинок, позивачем надано договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 03.09.1976року, площею 565кв.м., а згідно до технічного паспорту на будинок садибний(індивідуальний) за адресою: АДРЕСА_1 від 21.07.2017року вбачається, що домоволодіння знаходиться на земельній ділянці площею 667,3кв.м., тобто наявні ознаки самозахвату земельної ділянки.

Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.

Відповідно до п.9 вказаного договору зазначено, що після закінчення будівництва на земельній ділянці будинок приймається в експлуатацію та стає особистою власністю забудовника після визнання приймальною комісією місцевої ради депутатів трудящих повної готовності побудованих споруд, що оформляється актом комісії. Однак матеріали справи свідчать, що забудовником такі дії вчиненні не були, а відповідно він не набув право власності на будинок.

Крім того, за базою даних Державного реєстру речових права на нерухоме майно запису про право власності спадкодавця на житловий будинок, не знайдено, тобто позивачем не надано жодного документу, який би підтвердив право власності спадкодавця на житловий будинок, що має намір успадкувати позивач.

Позивачем, також пропущений визначений законодавством строк на прийняття спадщини, зважаючи, що спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а заходи щодо розписку батька вчиненні позивачем лише у 2016році.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи суд установив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Матеріалами справи, а саме, свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 05.06. 1975року, підтверджується, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується витягом № 9 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла(спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи. визначені у заповіті, спадкування за законом відбувається у разі відсутності заповіту, або визнання його недійсним тощо. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування прав власності на об'єкти нерухомості, в тому числі на житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

З огляду на наведені норми права правове значення при вирішення спору має встановлення факту набуття спадкодавцем ОСОБА_4 права на спірне нерухоме майно.

Так, матеріалами справи, у тому числі матеріалами дослідженої в ході судового розгляду інвентарної справи № 34 (АДРЕСА_1) встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору від 03.09. 1976року ОСОБА_4 надана у безстрокове користування земельна ділянка для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності площею 565кв.м., на підставі рішення виконкому Комсомольської районної Ради народних депутатів № 16/14 від 23.07.1976року.

Пунктом 9 договору визначено, що після закінчення будівництва на земельній ділянці будинок приймається в експлуатацію та стає особистою власністю забудовника після визнання приймальною комісією місцевої ради депутатів трудящих повної готовності побудованих споруд, оформленої актом комісії.

Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

В матеріалах інвентарної справи відсутні будь-які дії, спадкодавця, які б свідчили про його бажання за життя оформити своє право власності на житловий будинок.

Позивачем також не надано доказів обґрунтованості відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності та документів на забудову.

Згідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 складеного Комунальним підприємством «Херсонське бюро технічної інвентаризації» за станом на 21.07.2017року вбачається, що жилий будинок літ. А, недобудований будинок літ. Ж, гараж з підвалом літ. В, сарай літ. Г, душ, літ. Д, туалет літ. Е, водопровід №1, огорожа № 6-9, мостіння №1, побудовані на земельній ділянці площею 667,3кв.м.

Згідно до ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частиною 3, 5 ст.376 ЦК України визначено, що право власності на самочинне збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй виділена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем обраний невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки якщо спадкодавець не вживав заходів щодо легалізації самочинного будівництва, то задля захисту прав та інтересів спадкоємця він має право звертатись до суду із позовом про визнання за спадкоємцем права власності на самочинне будівництво у порядку спадкування.

Це узгоджується із частинами 3, 5 ст. 376 ЦК і нормами про поняття спадкування та склад спадщини (статті 1216, 1218 ЦК): якщо право звернутися з вимогою про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва відповідно до чинного законодавства належало спадкодавцеві, воно також належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину.

Суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач постійно проживала в домоволодінні, що було збудовано спадкодавцем, а про його смерть дізналася лише у 2016році, звернувшись до Корабельного відділу поліції ХВП ГУНП у Херсонській області із заявою про розшук батька

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Суд вважає доводи позивача щодо неможливості отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, у зв'язку зі смертю власника безпідставними, оскільки спадкоємці за заявою можуть отримати у нотаріуса його дублікат.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, у зв'язку з невірно обраним позивачем способом захисту порушеного права.

На підставі викладеного, ст.ст.331,376,1216-1218,1220, 1268 1270ЦК України, керуючись ст.ст. 6-13, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Херсонської області протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя В.В.Прохоренко