Справа № 185/4831/17
Провадження № 2/185/247/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 липня 2018 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., з участю секретаря судового засідання Красуцького Б.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту сумісного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його розділ

В С Т А Н О В И В

У червні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем познайомилися в м.Павлограді приблизно в 1990 році, з 2003 року вони із ОСОБА_5 стали мати близькі стосунки, зустрічалися, оскільки обидва на той час були вже розведені. З 01 січня 2006 року вони з відповідачем стали проживати сумісно у квартирі брата позивача за адресою: Дніпропетровська область, м.Павлоград, вул. Карла Маркса (зараз Центральна), 45/56. З того моменту часу вони стали однією сім`єю, постійно проживали разом, мали спільний бюджет, матеріально та морально підтримували один одного.

Згідно договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (зараз Центральна) м.Павлограда Дніпропетровської області, укладеного 11 квітня 2006 року та посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_5 придбав зазначене майно. Згідно з п.3 даного договору купівлі-продажу продаж вищезазначеної квартири вчинено за 55550 грн., які покупець (відповідач) зобовязався сплатити продавцю після підписання цього договору купівлі-продажу, державної його реєстрації , укладання покупцем (відповідачем) договору іпотеки на придбану квартиру з Павлоградським філіалом ЗАТ КБ «Приватбанк» та отримання кредиту на ім'я ОСОБА_5 , тобто в строк до 12 квітня 2006 року. Згідно із кредитним договором №PVH0GК00001669 від 07 квітня 2006 року , який було укладено між ЗАТ «Комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем він отримав в кредит 40022 грн. на купівлю спірної квартири та оформлення відповідного договору страхування на неї. На забезпечення виконання кредитних зобовязань відповідачем перед банком ним 11 квітня 2006 року було укладено відповідний договір іпотеки на дану квартиру. Строк дії кредитного договору складав з 07 квітня 2006 року по 07 квітня 2016 року, його було укладеного на 10 років.

Позивач посилається на те, що неохоплену кредитними коштами суму за купівлю спірної квартири (19550 грн.) вони з відповідачем додали із спільного сімейного бюджету , оскільки разом збирали ці кошти для придбання квартири, починаючи з січня 2006 року. Після придбання квартири сторони продовжили мешкати разом в квартирі родича , оскільки у спірній квартирі вони робили ремонт та вона в той час не була придатна для проживання .

16 грудня 2006 року сторони офіційно зареєстрували шлюб згідно актового запису № 971 у Відділі РАЦС по м.Павлограду Дніпропетровської області , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію шлюбу.

Позивач вважає, що квартира АДРЕСА_1 (зараз Центральна) м.Павлограда Дніпропетровської області є їх з відповідачем спільної сумісною власністю, оскільки вона була придбана в період спільного проживання однією сім`єю без офіційної реєстрації шлюбу за спільні кошти.

В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали позовні вимоги , посилаючись на доводи , викладені в позовній заяві.

Відповідач та його представник позов визнали частково, надали суду заперечення , згідно із якими сторони дійсно мали близькі стосунки за три роки до дня укладення шлюбу, вони іноді зустрічалися в квартирі АДРЕСА_2, яка належала відповідачу. До липня сторони приховували свої близькі стосунки, в кінці червня позивач посварилася зі своїм колишнім чоловіком ОСОБА_7 та разом зі своїм, на той час, неповнолітнім сином переїхала проживати до квартири її брата. З липня 2006 року сторони почали відкрито зустрічатися у публічних місцях, у вільний час сторони також зустрічалися у зазначеній позивачці квартирі її брата. З листопада 2006 року сторони стали спільно проживати у спірній квартирі, 16.12.2006 року сторони уклали шлюб.

Окрім цього, відповідач має декілька джерел доходів пенсію, страхові виплати за нещасним випадком та заробітну плату, у звязку із чим розміру його доходів вистачало на те, щоб повністю сплатити кошти за квартиру.

Тому відповідач частково визнав позовні вимоги та просив суд встановити факт сумісного проживання сторін по справі однією сім`єю як чоловіка та жінки в період з 01.11.2006 року по 16 грудня 2006 року.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитаних по справі свідків, вивчивши всі письмові матеріали справи в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини які мають значення до справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, в судовому засіданні встановлено наступне:

Згідно актів про сумісне проживання сторони по справі мешкали сумісно в період часу з 01 січня 2006 року у квартири за адресою: Дніпропетровська область, м.Павлоград, вул.Карла Маркса (зараз Центральна), 45/56, після купівлі квартири АДРЕСА_1 (Центральна) стали проживати в ній однією сім`єю (а.с.12).

Зазначені акти складені повноважними на такі дії особами, підписані ними та завірені підписами сусідів, які мешкають поряд із зазначеними квартирами, що й не дає суду підстав ставити під сумнів зазначені письмові докази.

Зазначені факти також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12

При цьому суд звертає увагу на свідчення ОСОБА_12, яка пояснила, що сторони почали проживати разом з початку 2006 року, разом придбали спірну квартиру, робили в ній ремонт. Відповідач ще задовго до придбання квартири , в 2005 році розповідав , що кохає позивачку, у майбутньому забезпечить її житлом та всім іншим необхідним їй в житті таким чином, щоб вона ні в чому не мала потреби.

Після допиту зазначеного свідка ОСОБА_12 сам відповідач підтвердив ці її покази в тій частині, що дійсно мала місце така бесіда влітку 2005 року, на той час він вже кохав позивачку, вони вже мали близькі стосунки, він обіцяв забезпечити її майбутнє.

Допитані в ході розгляду справи свідки з боку відповідача ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 , ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 не змогли надати суду точні пояснення на предмет того, з якого часу сторони почали проживати сумісно.

Згідно з договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (Центральна) м.Павлограда Дніпропетровської області , укладеного 11 квітня 2006 року та посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу ОСОБА_6 ОСОБА_5 її придбав за 55550 грн. за рахунок кредитних коштів, отриманих від ЗАТ КБ «Приватбанк» (а.с.7, 17).

Згідно із кредитним договором №PVH0GК00001669 від 07 квітня 2006 року, який було укладено між ЗАТ «Комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем він отримав кредит на купівлю спірної квартири. На забезпечення виконання кредитних зобовязань відповідачем перед банком 11 квітня 2006 року було укладено відповідний договір іпотеки на дану квартиру. Строк дії кредитного договору складав з 07 квітня 2006 року по 07 квітня 2016 року (а.с.35-42).

Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю , але не перебувають у шлюбі між собою , майно, набуте ними за час спільного проживання , належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка , які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. При застосуванні ст.74 СК України необхідно виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними сталися усталені відносини , що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб, як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах , для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період , протягом якого було придбано спірне майно.

За приписами ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки . Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік , у звязку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками , дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

На момент придбання спірної квартири, до та в період знаходження сторін справи у шлюбі вони обидва офіційно працювали та мали відповідний дохід, що свідчить про те, що кошти на придбання спірної квартири вони сплачували із спільного бюджету (а.с.23-30).

До такого висновку суд приходить також і на підставі того, що кредитні кошти за придбану квартиру сплачувалися на користь банку в період часу з 19.05.2006 року по 26.12.2013 року, коли сторони спочатку проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а потім і після його офіційно реєстрації 16.12.2006 року.

Необхідно зважити і на позицію відповідача, який пояснив , що він знав позивачку задовго до 2006 року, мав з нею близькі стосунки, зустрічався з нею та кохав її ще до 2006 року, сам зареєстрував її за місцем розташування спірної квартири в листопаді 2006 року , тобто ще до офіційної реєстрації їх шлюбу, що дає підстави суду вважати , що сторони вже проживали однією сім`єю станом на момент придбання спірної квартири 11 квітня 2006 року .

Відповідно до ст.141 ЦПК України, приймаючі до уваги те, що відповідач, будучі інвалідом другої групи (а.с.91), звільнений від сплати судового збору, витрати ОСОБА_1 на судовий збір у сумі 1540.00 гривень слід компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.76, 81, 263, 264, 265 ЦПК України суд

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2) про встановлення факту сумісного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його розділ - задовольнити повністю.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сімєю як жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою у період з 01 січня 2006 року по 16 грудня 2006 року.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_3 та поділити її, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, на іншу 1/2 частину цієї квартири визнати право власності за ОСОБА_3.

Витрати ОСОБА_1 на судовий збір у сумі 1540.00 гривень, компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Дніпропетровської області.

Повний текст рішення суду складено 26 липня 2018 року.

Суддя: ОСОБА_20