АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1146/18Головуючий по 1 інстанції - Кондрацька Н.М.
Категорія: 30 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючий Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Фетісової Т.Л., Карпенко О.В.

за участю секретаря Наконечної М.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

відповідачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5;

особа, що подає апеляційну скаргу - ОСОБА_3

розглянувши у м. Черкаси у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 травня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Кондрацької Н.М. 21 травня 2018 року о 17 год. 15 хв. у залі судових засідань Придніпровського районного суду м. Черкаси, повний текст рішення виготовлений 29.05. 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування шкоди завданої працівником, - :

в с т а н о в и в :

13 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування шкоди завданої працівником.

Позивач ОСОБА_3 в обґрунтування позовних вимог вказує, що 04 грудня 2015 року позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_6 прийшли на зупинку «Дружба народів» м. Черкаси та позивач чекала автобуса по маршруту № 9. Близько 13 год. 40 хв. під'їхав автобус № 9 (07-45) та позивач стала заходити в автобус через передні двері, поставивши ліву ногу на сходинку, а в цей час двері автобуса закрились повністю, здавивши її ногу (голінь та стегно). ОСОБА_3 побачила, що водій автобуса - ОСОБА_5, а кондуктор, як стало потім відомо, - ОСОБА_3. Позивач зазначає, що, придавивши ногу, яка була прооперована у 1998-1999 роках, водій ОСОБА_5 тримав її закритими дверима 2- 3 хвилини, потім почав рух автобуса, а потім зупинився, знову тримав двері закритими, лише потім відкрив двері та виразився до позивача нецензурною лайкою. Кондуктор сиділа і не реагувала, та не намагалась надати допомогу позивачу або зобов'язати водія відкрити двері. Після цього позивач ОСОБА_3 зайшла до автобусу, пройшовши по салону, на заднє сидіння. У неї відкрився сильний біль, оніміла нога, яку ОСОБА_3 не відчувала. Позивач , доїхавши до зупинки «Чайковського», стала біля задніх дверей, але водій не відкрив двері, і вона змушена була перейти до передніх дверей, через які позивач вийшла. Від больового синдрому ОСОБА_3 почало нудити, вона стала втрачати свідомість, тому звернулась за медичною допомогою у лікарню. Після огляду лікарів травматолога та нейрохірурга ОСОБА_3 поставили діагноз : «забій, здавлення сідничного нерва». Позивач посилається, що на ньому були проведені дві операції.

ОСОБА_3 вказує, що більше року вона терпить гостру біль. 01 листопада 2016 року ОСОБА_3 було призначено хірургічне лікування в Інституті нейрохірургії у м. Києві на сідничному нерві, операція коштуватиме 26000,00 грн., на яку кошти у неї грошей відсутні.

Протягом багатьох років позивач терпить знущання відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 - це образи, нецензурна лайка, приниження, погрози, вимагання грошей за проїзд, коли користується транспортом - проїздом у автобусах по маршруту.

За таких обставин, ОСОБА_3 змушена звернутися до суду та просить стягнути з перевізника ОСОБА_4 моральну та матеріальну шкоду в сумі 50000,00 грн. за завдану його працівником - водієм автобуса ОСОБА_5 шкоду та визнати дії перевізника ОСОБА_4 - неправомірними.

13 лютого 2018 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою, якою збільшила розмір позовних вимог та остаточно просила остаточно стягнути з перевізника ОСОБА_4 моральну та матеріальну шкоду в сумі 100000,00 грн., за завдану його працівником - водієм автобуса ОСОБА_5 тяжкої травми та визнати дії ОСОБА_4 - неправомірними.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 травня 2018 року у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування шкоди завданої працівником - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржила рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. ОСОБА_3, вважаючи рішення суду першої інстанції безпідставним та необґрунтованим, просить скасувати рішення, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, а рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, вважає позивач. ОСОБА_3 апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржуване рішення, неповно з'ясував всі обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення виниклого спору по суті. ОСОБА_3 вказує, що стан її здоров'я погіршився, а 02.02.2018 року в інституті Нейрохірургії призначено другу операцію, а на лікування та реабілітацію потрібні кошти, яких вона не може отримати з винних осіб. ОСОБА_3 просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 травня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з перевізника ОСОБА_4 матеріальну та моральну шкоду в сумі 100000,00 грн. та визнати дії перевізника ОСОБА_4 - неправомірними.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Апеляційним судом Черкаської області у складі колегії суддів цивільної палати підлягає розгляду дана справа у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням, але без виклику сторін.

Згідно до вимог ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

При цьому, за загальним правилом встановленим вказаною нормою права, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії

За вимогами ст.128 ЦПК України вбачається, що суд лише повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, а не викликає до судового засідання, якщо їх явка є не обов'язковою.

На підставі викладеного, розгляд даної справи проводиться судом апеляційної інстанції за загальним правилом, встановленим чинним процесуальним законом України з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання, але без виклику до судового засідання, оскільки їх явка є не обов'язковою.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Вирішуючи спір, та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування шкоди завданої працівником, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог позивачем, посилаючись у рішенні, що позивачем не обґрунтовано та не доведено завдану їй матеріальну шкоду і моральну шкоду оцінену позивачем у розмірі 100000 грн. внаслідок шкоди, нанесеної діями відповідачів. Суд вказав, що позивачем не надано жодного допустимого доказу причинно - наслідкового зв'язку між отриманою позивачем травмою у 1998 -1999 роках та подією, яка сталась 04.12. 2015 року, обставини якої вказує позивач, загостренням хвороби позивача та можливими діями водія автобуса.

Щодо відмови у задоволенні вимоги позивача про визнання дій відповідача ОСОБА_4 незаконними, суд першої інстанції послався, то позивачем не зазначено та не доведено, які саме дії роботодавця - власника автобуса, позивач вважає неправомірними.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає висновки обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону. Суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 04.12.2015 року позивач ОСОБА_3 зверталась до травматологічного пункту лікарні швидкої медичної допомоги м. Черкаси у зв'язку із отриманням травми зі слів хворої ОСОБА_3 в результаті затиснення дверима автобусу маршруту № 9 , в який вона сідала на зупинці о 13 год.40 хв. в м.Черкаси. ОСОБА_3 був поставлений діагноз: забій м`яких тканин в області зовнішньої поверхні стегна та гомілки, забій седалишного нерва (а. с.4). Також в довідці зазначено, що травма сталася внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції згідно даних витягу з кримінального провадження № 0001426 до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

У фабулі вказано, що 25.12.2015 року до чергової частини Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області надійшов рапорт інспектора Черкаського відділення поліції з приводу заяви ОСОБА_3 про те, що 04.12.2015 року близько 13.40 водій маршрутного таксі № 9 марки ПАЗ з реєстраційним номером НОМЕР_1 ОСОБА_5, який належить ПП «ОСОБА_4 пасажирські перевезення» під час посадки пасажирів на зупинці громадського транспорту «Дружба народів», що по бул. Шевченка в м. Черкаси затиснув дверима автобусу ногу ОСОБА_3, в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження. Таким чином, є об`єктивні дані вважати, що вказана дорожньо - транспортна пригода сталася за участю водія транспортного засобу ПП «ОСОБА_4 пасажирські перевезення» (а.с.136-137).

Однак, апеляційний суд звертає увагу, на що посилався і суд першої інстанції, про те, що у вищевказаному кримінальному провадженні підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, нікому не оголошено станом на час розгляду справи травень 2018 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3, посилаючись, що їй заподіяна шкода працівниками , якими здійснюються перевезеннями автобусним маршрутом № 9 в м. Черкаси, на підставі ст. 1167 , ст. 1172 ЦК України просить відшкодувати їй матеріальну та моральну шкоду, розмір якої позивачем в суді під час розгляду справи збільшено до суми 100000 грн., аргументуючи свої вимоги тим, що відповідач - водій автобуса ОСОБА_5 є працівником ОСОБА_4, який є власником транспорту - автобуса, де була травмована позивач та займається пасажирськими перевезеннями, очолює ПП «ОСОБА_4 пасажирські перевезення».

Із матеріалів вказаної справи вбачається, що згідно даних виписки з Єдиного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців, видом економічної діяльності ОСОБА_4 є пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення, та він має відповідну ліцензію Міністерства транспорту та зв`язку України на внутрішні перевезення пасажирів автобусами.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Аналіз змісту вищезазначених норм свідчить, що фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

В ст. 23 ЦК України, вказано, що особа, яка має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно роз'яснення Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику в справах по відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 5 від 31.03.1995 року із змінами та доповненнями від 25.05. 2001 року в п.5 абзацу 2 вказано, що в обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа ( фізична чи юридична ) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Оцінюючи надані сторонами докази, як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, колегія суддів апеляційного вважає, що відсутні підстави для задоволення доводів апеляційної скарги та позовних вимог позивача, оскільки позивачем не підтверджено причинно - наслідкового зв'язку між отриманими нею пошкодженнями 04.12.2015 року та травмами, отриманими раніше в 1998 -1999 роках і встановленням від таких протиправних дій вини осіб у травмуванні лівої ноги позивача, на підставі чого потерпіла особа має право на відшкодування заподіяної їй шкоди у визначеному нею розмірі.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, за яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно - правова відповідальність не настає. Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення ( протиправної поведінки ), так і ступінь вини .

При цьому, встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та відшкодуванням шкоди потерпілій стороні є важливим елементом доказування наявності реальної заподіяної шкоди. Тому слід саме довести, що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а шкода, яких зазнала потерпіла особа, є наслідком такої протиправної поведінки.

Отже, питання про наявність чи відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки всіх фактичних обставин справи, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, за наданими позивачем доказами, з чим погоджується і апеляційний суд.

Виходячи з вище викладеного, вказаних норм законодавства та роз'яснення Пленуму ВС України, наявних матеріалів справи, та доказів, наданих сторонами, апеляційний суд вважає, що в даній справі відсутні будь-які належні, допустимі та достовірні докази причинно-наслідкового зв`язку між отриманою травмою ОСОБА_3 у 1998-1999 роках та, подією, щодо травмування ноги в автобусі, яка сталась 04.12.2015 року, загостренням хвороби позивача та діями відповідача - водія автобуса ОСОБА_5

Також апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, який прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимоги про визнання дій ОСОБА_4 неправомірними, оскільки позивачем не доведено, а в матеріалах справи відсутні докази, які саме дії роботодавця ОСОБА_4 як власника автобуса, на якому здійснювались перевезення пасажирів, є неправомірними , оскільки вимоги не обґрунтовано та не доведено позивачем ОСОБА_3 в її позовній заяві.

Посилання в апеляційній скарзі, що судом не допитано свідків, яких просила допитати позивач , не впливають на обґрунтованість висновків суду щодо відмови у задоволенні позову, оскільки свідчення свідків, яких просила допитати в суді позивач, з приводу вказаних нею обставин, не впливають та не спростовують висновків суду та не дають підстав лише з пояснення свідків, та за відсутності інших доказів, довести вину відповідачів, щоб були підстави для задоволення вимог позивача про відшкодування заподіяної шкоди.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3, оскільки доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції, їм дана належна оцінка судом, а особою, яка подає апеляційну скаргу висновки суду не спростовуються, і не дають підстав суду апеляційної інстанції скасувати чи змінити рішення суду першої інстанції , за доводами апеляційної скарги позивача.

Апеляційним судом не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права та залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб'єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення .

Керуючись ст.ст. 258, 367, 368, 374, 375 , 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої працівником - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв'язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції компенсувати за рахунок держави, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору як інвалід 1 групи, що документально підтверджено у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови, у порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законом.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Фетісова Т.Л.

Карпенко О.В.