Справа № 761/3776/18
Провадження № 2/761/4183/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року Шевченківський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Мальцева Д.О.,

при секретарі - Ставничому Н.В.

представник позивача ОСОБА_1

представник відповідача Стеценко Д.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Київпідземшляхбуд» про стягнення заборгованості заробітної плати, середнього заробітку та зобов'язання вчинення певних дій

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Київпідземшляхбуд» (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі за період жовтень 2016 року та листопад 2016 року у розмірі 40 250 грн. (з урахуванням вирахуваних податків із заробітної плати за жовтень 2016 року та листопад 2016 року); стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за період з 01.12.2016 по 29.01.2018 у розмірі 245 427, 50 грн., зобов'язати відповідача видати позивачу належним чином оформлену трудову книжку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працював на посаді директора з питань розвитку у ТОВ «Концерн «Київпідземшляхбуд». На початку грудня 2016 р. позивача було звільнено із займаної посади. Проте всупереч вимогам чинного законодавства позивача не було ознайомлено з відповідним наказом про звільнення, не видано трудову книжку, не проведено розрахунок по виплаті заробітної плати за жовтень 2016р. та листопад 2016 р., не виплачено компенсацію за невикористану відпустку, що становить 173 календарні дні. На підставі положень ст. 116-117 КЗпП України, оскільки з вини відповідача було не проведено розрахунок з позивачем, останній також просить стягнути на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

07 лютого 2018 року ухвалою суду відмовлено позивачу в задоволенні заяви про забезпечення позову.

09 лютого 2018 року по справі відкрито провадження, відповідачу встановлено строк для надання відзиву на позовну заяву.

26 лютого 2018 року ухвалою суду відмовлено позивачу в задоволенні заяви про забезпечення позову.

17 квітня 2018 року ухвалою суду в підготовчому судовому засіданні задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

07 травня 2018 року на виконання вимог ухвали суду від 17 квітня 2018 року представником відповідача надано клопотання з витребуваними доказами.

Крім того у вказаному клопотанні представник відповідача вказав, що позивач звільнився за власним бажанням з 25 листопада 2016 року, трудову книжку позивачу було видано в день звільнення під підпис. Копія наказу позивачу не надавалась, оскільки останній такої вимоги при звільненні не ставив. Щодо виплати належним сум позивачу вказує, що останній не звертався до відповідача з вимогою про отримання всіх належних на його думку при звільненні виплат. У відповідача дійсно існує заборгованість по сплаті заробітної плати позивачу в розмірі 36 590, 91 грн. Вказана заборгованість не могла бути виплачена позивачу через скрутне фінансове становище відповідача. Вказав також на наявність невикористаної щорічної відпустки у позивача та невиплачену компенсацію за таку від повістку.

08 травня 2018 року позивачем, після надання витребуваних у відповідача доказів, подано заяву про збільшення розміру позовних вимог та часткову зміну предмету позові дно до якої позивач просив стягнути на свою користь з відповідача заборгованість по заробітній платі за період жовтень 2016 р. та листопад 2016 р. у розмірі 36 590, 91 грн.; стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за період з 01.12.2016 по 07.05.2018 у розмірі 349 488, 76 грн.; стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію за невикористану відпустку у кількості 173 календарні дні у розмірі 111 881, 43 грн.; зобов'язати відповідача надати позивачу належним чином оформлену трудову книжку.

08 червня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, які підтверджені наданими сторонами доказами по справі.

В судовому засіданні встановлено і це не заперечувалось сторонами, що позивач працював на посаді Директора з питань розвитку в ТОВ «Концерн «Київпідземшляхбуд» згідно наказу № 2-к від 02.01.2008 з 02 січня 2008 року (Довідка ТОВ «Концерн «Київпідземшляхбуд», а.с. 69).

Позивач звернувся до відповідача із заявою про звільнення із вказаної посади за власним бажанням з 2 листопада 2016 року (а.с. 63).

Відповідно до Наказу № 120-к ТОВ «Концерн «Київпідземшляхбуд» від 21 листопада 2016 року «Про звільнення з роботи», позивача звільнено із займаної посади директора з питань розвитку з 24 листопада 2016 року за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 64).

Заборгованість по заробітній платі становить 36590, 91 грн.: жовтень 2016 р. - 20 125, 00 грн., листопад 2016 року - 16 465, 91 грн. (Довідка ТОВ «Концерн «Київпідземшляхбуд», а.с. 69).

Компенсація за невикористану відпустку 173 дні становить 111 881, 43 грн. (Довідка ТОВ «Концерн «Київпідземшляхбуд», а.с. 70).

Інші докази судом до уваги не приймались, оскільки вони не мають значення для розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України,суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Положеннями ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 7 ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 КЗпП України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 83 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995, № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно п. 2 вказаного Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

З врахуванням наведеного, в судовому засіданні встановлено, що відповідачем всупереч вимог ст. 116 КЗпП України, не проведено в день звільнення позивача виплату всіх сум, що належать йому від підприємства, у зв'язку з чим, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість по виплаті заробітної плати за жовтень 2016 р. та листопад 2016 р. в розмірі 36 590, 91 грн., по виплаті компенсації за невикористану щорічну відпустку за 173 календарні дні в розмірі 111 881, 43 грн.

При цьому, представником відповідача в судовому засіданні не доведено правомірності не виплати позивачу нарахованих сум.

За таких обставин у вказаній частині позивні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, підлягає задоволенню і вимога щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Станом на день винесення рішення по справі розрахунок з позивачем не проведено.

З врахуванням наведеного, перевіривши розрахунки позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з01.12.2016 по 10.07.2018 (день винесення рішення суду) в розмірі 392 684 грн. виходячи з наступного розрахунку: 981,71 грн. - (розмір середньоденної місячної плати) * 400 робочих днів (за період з 01.12.2016 по 10.07.2018).

Позовну вимогу щодо зобов'язання відповідача надати позивачу належним чином оформлену трудову книжку суд знаходить необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки як вбачається з фотокопії Книги обліку трудових книжок і вкладишів до них, ОСОБА_3 отримав трудову книжку, про що свідчить його підпис у вказаній книзі (а.с. 66-68). Протилежного позивачем в судовому засіданні не доведено.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 8810 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 43 Конституції України, ст. 116, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст.4, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 275, 279, 352-355, 430 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Київпідземшляхбуд» про стягнення заборгованості заробітної плати, середнього заробітку та вчинення певних дій - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Київпідземшляхбуд» (м. Київ, вул.Пушкінська, буд.9-Г, ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1, і.п.н. НОМЕР_1) заборгованість по заробітній платі у сумі 36590,91 грн., середній заробіток за період з 01.12.2016р. по 10.07.2018рік у розмірі 392684грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 111881,43грн., без вирахування податків, зборів та обов'язкових платежів, а всього:541156 (п'ятсот сорок одна тисяча сто п'ятдесят шість) грн.34 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Київпідземшляхбуд» (м. Київ, вул.Пушкінська, буд.9-Г, ) у дохід держави судовий збір в розмірі 8810грн.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягненні суми середнього заробітку за один місяць

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного тексту рішення 20.07.2018.

Суддя: