Справа № 212/5018/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Зіміна М.В.,

секретаря судового засідання Гавеля Ю.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про стягнення моральної шкоди завданої ушкодженням здоровя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про стягнення моральної шкоди завданої ушкодженням здоровя у розмірі 160000,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 1988 по 1995 рік працював на шахті м.»Фрунзе», РУ «ім. ХХ Партзїзду» прохідником, підсобним робочим, електрослюсарем. 08 вересня 1995 року був звільнений з підприємства за станом здоровя. Висновком МСЕК 18.07.1994 року при первинному огляді йому було встановлено 35% втрати професійної працездатності у звязку з професійним захворюванням та третя група інвалідності, в подальшому висновком МСЕК від 03.07.1995 встановлено 65% втрати професійної працездатності та друга група інвалідності. В наступному висновками МСЕК від 31.07.1997 та 16.09.2003 року встановлено 60% втрати професійної працездатності, та третя група інвалідності безстроково. Вказує, що у звязку із професійним йому було завдано моральну шкоду, яка повязана із фізичним болем та вимушених змінах у житті.

Відповідач не погодившись із позовом подав до суду письмовий відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позивачем не доведено моральних страждань, також не доведено протиправності діянь відповідача у завданні позивачу моральної шкоди. Також зазначив, що надані позивачем докази не свідчать про наявність у нього моральних страждань. Також зазначив, що висновком МСЕК позивачу не заборонена будь-яка робота а лише важка фізична у підземних умовах, а тому позивач маючи часткову втрату професійної працездатності може працювати у нормальних умовах. Крім того зазначив, що відповідно до наданих позивачем висновків МСЕК стан здоровя позивача сталий та може покращитися при відповідному лікуванні та дотриманні рекомендацій лікаря.

Ухвалою суду від 17.07.2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в позові відмовити, посилаючись на письмовий відзив.

В судовому засіданні 01 серпня 2018 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_3 з 01.01.1988 по 08.09.1995 року, часу звільнення за станом здоровя перешкоджаючому продовженню даних робіт, перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював на шахті «ім.Фрунзе» Рудоуправління ім. ХХ Партзїзду, правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», що підтверджується копією трудової книжки останнього та не заперечувалось сторонами під час розгляду справи. (а.с. 9-12)

Згідно акту розслідування професійного захворювання (отруєння) від 05 липня 1994 року, складеного на підприємстві шахта ім.Фрунзе, концерну «Укррудпром» «р.ОСОБА_4», проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання (отруєння)- вібраційна хвороба першої стадії, туговухість встановлених Криворізьким НДІ ГТ та ПЗ.

Причиною професійного захворювання зазначено: багаторічна робота з віброінструментом при відсутності засобів, які доводять рівень вібрації по ПДР згідно ГОСТ 12-1-012-78. Відсутність засобів індивідуального захисту від впливу вібрації в умовах шахти.(а.с.13-14)

Відповідно до виписки з акту огляду у ЛТЕК від 18.07.1994 року ОСОБА_5 при первинному огляді встановлена ступень втрати професійної працездатності 35 % третя група інвалідності, з переоглядом 01.07.1995. (а.с.15).

При наступних переоглядах 03.07.1995, 30.07.1996 року позивачу було встановлено 65% втрати професійної працездатності та друга група інвалідності. (а.с.15)

В подальшому при наступних переоглядах 31.07.1997, 05.08.1998, 13.08.1999, 27.09.2000, 26.07.2001 роках позивачу було встановлено 60% втрати професійної працездатності з третьою групою інвалідності, що підтверджується відповідними виписками з актів оглядів МСЕК. (а.с.16-17 )

Згідно виписки з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги № 024870 ОСОБА_3 при повторному огляді 16.09.2003 року встановлено 60% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності з 01 серпня 2003 року безстроково.(а.с.18)

Згідно довідко та виписних епікризів ОСОБА_3 неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у звязку із професійним захворюванням. (а.с.19-25)

У відповідності до ст.ст.15, 16 ЦК кожна особа має право на захист свого порушеного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) державна політика в галузі охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників по відношенню до результатів виробничої діяльності підприємства, повної відповідальності власника за створення безпечних і нешкідливих умов праці.

Згідно до п.38 Правил відшкодування власником підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним із виконанням ним трудових відносин, затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 №492 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі Правил) право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

ОСОБА_4 встановлено, що з 01.01.1988 по 08.09.1995 року ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах із відповідачем, отримав професійні захворювання. Висновком ВТЕК від 18.07.1994 йому вперше було встановлено втрату 35% професійної працездатності у звязку з професійним захворюванням та третю групу інвалідності. Висновком МСЕК від 16.09.2003 року ОСОБА_3 встановлено втрату 60% професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково.

Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди у звязку з утратою професійної працездатності первинно виникло ОСОБА_3 у 1994 році.

Згідно положень ст. 12 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п. 11 Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі домовленості сторін (власника, профспілкового органу й потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії в трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 200 мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Згідно з ст.440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менш ніж 5 мінімальних розмірів заробітної плати.

У відповідності до розяснень викладених у п.3 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_4 України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоровя, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обовязків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість останнього вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоровя, відчуття болю.

Зазначені обставини наступили у ОСОБА_3 у зв'язку із професійними захворюваннями, які призвели до встановлення стійкої втрати професійної працездатності, встановлення групи інвалідності, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує наступне.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обовязковою на всій території України для підприємств усіх форм власності й господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону в поєднанні з ст.ст. 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного ОСОБА_4 України від 24 грудня 2014 р. №6-207цс14, яка в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України повинна враховуватися судами при виборі ізастосуванні норми права до спірних правовідносин.

Так, згідно положень ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі становить 3723,00 грн.

У відповідності до розяснень викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_4 України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує наявність у ОСОБА_3 стійкої втрати працездатності у звязку з професійними захворюваннями, яка була первинно встановлена у розмірі 35% та в подальшому збільшена до 60%; розмір мінімальної заробітної плати встановленої на 2018 рік у 3723,00 грн.; глибину фізичних та моральних страждань позивача; стаж його роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, у девятикратному розмірі мінімальної заробітної плати визначеної на час розгляду справи, яка підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка», у вигляді одноразового відшкодування в сумі 33507,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

На підставі ст. 141 ЦПК України з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн.

У відповідності до ст. 440-1 ЦК УРСР, Закону України «Про охорону праці», керуючись ст. ст.ст. 4,12, 23, 76-83,141,258, 259,263,264,265, 268, 271,273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про стягнення моральної шкоди завданої ушкодженням здоровя - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 (50056, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, м-н. Гірницький, 37/90, РНОКПП НОМЕР_1) 33507 (тридцять три тисячі пятсот сім) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а в разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Повне рішення складено та підписано 01 серпня 2018 року.

Суддя: М. В. Зімін