Справа № 301/2559/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 липня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кондора Р.Ю. і Мацунича М.В.,

за участю секретаря Микуляк Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Іршавського районного суду від 16 березня 2018 року (у складі судді Пітерських М.О.) за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «УкрСиббанк» (надалі - Банк) звернувся до суду з цим позовом у грудні 2017 р.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму боргу з повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом за кредитним договором №0 від 01.02.2007 р. у сумі 7 329,63 євро, що за курсом НБУ станом на 29.11.2017 р. складає 234 146,69 грн., із яких:

-2 548,08 євро (еквівалент 81 398,99 грн.) - кредитна заборгованість;

-4 851,55 євро (еквівалент 234 146,69 грн.) - заборгованість за відсотками.

Також просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та відсотків за кредит станом на 29.11.2017 р. у сумі 72 349,55 грн., із яких:

-33 015,70 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту;

-39 333,85 грн. - пеня за прострочення сплати відсотків;

-вирішити питання розподілу судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог указав, що 01.02.2007 р. між Банком і ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (надалі - Договір), за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 42000 євро і зобов'язався повернути його в повному обсязі не пізніше 01.02.2018 р. згідно з графіком погашення кредиту, якщо тільки не буде застосовано інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору, та сплачувати проценти протягом 30 календарних днів, починаючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 10 % річних (а.с.5-12).

Позивач виконав узяті на себе зобов'язання у повному обсязі та надав позичальнику кредит у розмірі, визначеному договором, що підтверджується меморіальним ордером № від 01 лютого 2007 р. (а.с.17). Натомість, відповідач належним чином свої зобов'язання згідно з умовами кредитного договору не виконував, унаслідок чого станом на 29.11.2017 р. у нього утворилася заборгованість у сумі 7 329,63 євро та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та відсотків за кредитом усумі 72 349,55 грн. Указане підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості (а.с.18-35).

Рішенням Іршавського районного суду від 16 березня 2018 р. у задоволенні позову відмовлено.

Банк просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязіз підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Доводить, що відповідно до вимог ЦК України наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання і не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та нормами ЦК України. Зазначає, що правовідносини між сторонами кредитного договору не припинилися, оскільки позичальник не виконав у повному обсязі умови кредитного договору, в зв'язку з чим Банк має право стягнути на свою користь не сплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі, які підлягають стягненню у межах строків позовної давності по кожному із платежів.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до безпідставності доводів апеляційної скарги, які жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, із таких мотивів.

Банк виходив із безпідставності позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції через його відповідність правильно встановленим обставинам справи, належно оціненим доказам і нормам матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Умовами кредитного договору (пункти 4.6., 5.5) передбачений обов'язок відповідача достроково повернути всю суму кредиту та повністю сплатити плату за кредит, у разі порушення останнім термінів сплати будь-яких своїх зобов'язань за кредитним договором.

Також порядок дострокового повернення кредиту врегульований розділом 11 кредитного договору. Зокрема, відповідно до ст.ст.525,611 ЦК України сторони погодили, що у випадку настання обставин визначених у п.п.2.3, 4.9, 5.3, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 цього Договору та направлення на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання указаного повідомлення (вимоги) від Банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку.

Банк скористався своїм правом і пред'явив до боржника та поручителя вимогу про дострокове повернення кредитних коштів і всіх належних платежів за несвоєчасне повернення кредитних коштів.

Рішенням Іршавського районного суду від 11 червня 2015 р. позов Банку було задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №0 від 01.02.2007 р. у розмірі 15 360 євро заборгованості з поверненнякредитних коштів і 10 340 грн. - пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати відсотків за кредитним договором. Також Банк звернув стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, судом було встановлено, що 18.12.2014 р. Банк надіслав позичальнику та поручителю вимогу про дострокове повернення кредиту в повному обсязі та попередив про можливе звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.103-107).

Отже, позивач, реалізував своє право та пред'явив вимоги про дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати відсотків за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги Банку в цивільній справи №301/754/15-ц.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції як суперечні обставинам справи, письмовим доказам, нормам матеріального права та правовим позиціям Верховного Суду.

Так, статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Банк, пред'явивши вимогу про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, змінив зобов'язання позичальника щодо повернення кредиту частинами до певної дати на обов'язок з виконання судового рішення та повернення достроково всієї суми заборгованості за кредитним договором.

Після прийняття судового рішення про дострокове стягнення заборгованості у Банка залишається право вимагати сплатити борг, визначений судовим рішенням про стягнення достроково кредитної заборгованості та право на нарахування, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України, за час невиконання такого рішення.

У спірних правовідносинах Банк такої вимоги не заявляв, а заявив вимоги про стягнення кредитної заборгованості, заборгованості по відсотках і пені, що не відповідає нормам матеріального права та висновкам Верховного Суду.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 р. у справі № 310/11534/13-ц дійшла висновку, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

У нашому випадку рішення Іршавського районного суду від 11 червня 2015 р. виконано в повному обсязі, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 31 березня 2017 р. (а.с.108).

Тобто, Банк захистив своє порушене право, шляхом пред'явлення вимоги про дострокове стягнення кредитної заборгованості та всіх належних платежів за невиконання позичальником зобов'язання.

Ключове значення має момент пред'явлення такої вимоги до позичальника, а не дата його виконання (на що посилається Банк у апеляційній скарзі). Оскільки саме з моменту пред'явлення вимоги про дострокове стягнення заборгованості Банк змінює строк виконання основного зобов'язання (незалежно від дати вказаної в кредитному договорі) і після задоволення вимог кредитора по достроковому стягненню заборгованості має право пред'явити вимогу до позичальника про стягнення платежів, передбачених ч.2 ст.625 ЦК, але не має права вимагати стягнення кредитної заборгованості, відсотків і пені, як було заявлено в цих спірних правовідносинах, у зв'язку з чим суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог Банку.

Таким чином, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

2.Рішення Іршавського районного суду від 16 березня 2018 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 27 липня 2018 р.

Судді: