АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№ 22-ц/796/4910/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2018 року місто Київ

справа №755/16633/15-ц

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 квітня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Катющенко В.П., у справі за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року позивач ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила:

визнати спільною сумісною власністю подружжя 1/2 частку квартири АДРЕСА_1;

визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1;

визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно загальною вартістю 431711, 08 грн.:

- мотоцикл НОМЕР_1;

- кухонний гарнітур, який складається з навісних шаф - 6 шт., які обшиті плівкою під дерево + шафи основні (3 шт.), з вбудованою в них технікою та вбудованим холодильником та посудомийною машиною;

- стіл кухонний;

- стільці обідні 3 шт.;

- холодильник однокамерний Whirlpool (вбудований);

- посудомийна машина Electrolux (вбудована);

- витяжка над плитою Best Р780 (вбудована);

- варочна поверхня ВЕКО (газова вбудована);

- духова шафа (з функцією мікрохвильової печі, електричний, вбудований) Samsung FQ159STR;

- телевізор «Philips» (з підсвіткою), діаг. 40 дюймів;

- відеомагнітофон (дисковий) Pioneer;

- бойлер у туалеті;

- пральна машина Indesit IDVA 735 (EU) (у туалеті);

- гладильна дошка;

- диван із штучної шкіри;

- комод для взуття;

- кондиціонер PANASONIC, модель F07JKD, серійний номер , та кондиціонер PANASONIC, модель E7JKDW, серійний номер , ;

- ялинкові прикраси та штучна ялинка;

- санки металеві з дерев'яним сидінням;

- тарілка для катання на снігу, зелена;

- ліжко з ортопедичним матрацем (зима-літо) в дитячу кімнату;

в порядку поділу виділити їй наступне майно на суму 64402,98 грн., а саме:

- стіл кухонний;

- стільці обідні, 3 шт.;

- телевізор «Philips» (з підсвіткою), діаг. 40 дюймів;

- відеомагнітофон (дисковий) Pioneer;

- бойлер у туалеті;

- пральна машина Indesit IDVA 735 (EU) (у туалеті);

- гладильна дошка;

- диван із штучної шкіри;

- комод для взуття;

- ялинкові прикраси та штучна ялинка; санки металеві з дерев'яним сидінням;

- тарілка для катання на снігу, зелена;

- ліжко з ортопедичним матрацем (зима-літо) в дитячу кімнату;

стягнути з ОСОБА_4 на її користь різницю вартості спільного майна подружжя, а саме: 151452,56 грн.;

стягнути з ОСОБА_4 на її користь вартість комплекту вбудованих меблів в дитячу кімнату, а саме: 21 613,33 грн.

В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 01 березня 2002 року вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 квітня 2013 року. Від даного шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказувала, що до моменту укладення шлюбу, а потім - народження дитини, сім'я весь час проживала в АДРЕСА_1 та вели спільне господарство.

Зазначала, що їй стало відомо, що вказана квартира належить на праві власності відповідачу по справі ОСОБА_4 та третій особі ОСОБА_5 в рівних частках по 1/2 кожному.

Посилалася на те, що в кінці 2011 року відповідач покинув сім'ю, однак вона з малолітнім сином за згодою власників вказаної квартири залишились проживати в ній.

Зазначала, що більшість вищевказаного майна було придбано у період шлюбних відносин нею з відповідачем, а деяке майно за період окремого проживання, з кінця 2010 року по 14 липня 2015 року нею самостійно, за свої особисті кошти.

Вказувала, що в період 2009 - 2010 років, саме за час перебування подружжя у шлюбі та ведення спільного господарства, сторонами у вказаній квартирі було здійснено капітальний дизайнерський ремонт з переобладнанням, що істотно збільшило вартість квартири, а відтак вважає, що це є підставою визнати 1/2 частку квартири АДРЕСА_2, що належить відповідачу спільною сумісною власністю подружжя та провести її поділ.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 наступне майно: мотоцикл НОМЕР_6, кузов НОМЕР_8; стільці обідні 3 шт.; варочну поверхню «ВЕКО»; відеомагнітофон «Pioneer»; пральну машину «Indesit»; гладильну дошку; диван із штучної шкіри; комод для взуття; кондиціонер «Panasonic» A07 JKD, кондиціонер «Panasonic» CS/CU - E7 JKD.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину мотоциклу НОМЕР_7, кузов НОМЕР_8 та визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину мотоциклу НОМЕР_7, кузов НОМЕР_8.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, виділено ОСОБА_4 наступне майно: кондиціонер «Panasonic» A07 JKD, кондиціонер «Panasonic» CS/CU - E7 JKD.

В рахунок компенсації вартості майна виділеного ОСОБА_4 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 11136 гр..

Вирішено питання судових витрат.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині поділу нерухомого майна представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 квітня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю подружжя 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 та у визнанні за позивачем права власності на частину вказаної квартири.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що внаслідок здійснення капітального ремонту у квартирі, збільшилась вартість спірного майна на 47,5%, що є істотним, окрім того істотно покращилися і якісні характеристики квартири, її комфортабельність та зручність проживання.

Зазначав, що позивачем, з урахуванням правового висновку Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року №6-1447цс17 та з урахуванням положень нового ЦПК України щодо права сторони на подання до суду висновку експерта, було надано належний та допустимий доказ на підтвердження того, що вартість 1/2 частки квартири АДРЕСА_3, внаслідок спільних затрат подружжя істотно збільшилась.

Посилався на те, що судом першої інстанції неправомірно не прийнято до уваги висновок експерта №652/12-2017 від 26 грудня 2017 року.

Вказував, що дійсно натурний огляд спірної квартири при проведенні експертизи №652/12-2017 від 26 грудня 2017 року не проводився. Разом з тим в розпорядження експерта була надана фотокопія матеріалів цивільної справи №755/16633/15-ц, в тому числі і матеріали експертизи КНДІСЕ від 18 травня 2017 року, в якій такий натурний огляд проводився одночасно зі складанням фотофіксації та технічного стану квартири. При цьому на аркуші №2 висновку експерта зазначено, що всі необхідні дані містяться в отриманих експертом матеріалах.

Посилався на те, що ні суд, ні сторони по справі в даному випадку не є фахівцями чи експертами в сфері будівництва та оцінки, а тому суд не має достатньої кваліфікації для визначення необхідності повторного огляду квартири.

Зазначав, що висновок суду про те, що порівняння вартості майна до ремонтних робіт та після їх проведення не здійснювалось прямо суперечить висновку експерта.

Вказував, що у своєму відзиві та особистих поясненнях відповідач фактично визнав факт здійснення дизайнерського ремонту у всій квартирі та ним не заперечувалася дійсність чеків, що підтверджують факт закупівлі будівельних матеріалів та робіт на суму 233156,98 грн.

Посилався на те, що судом першої інстанції не застосовані ст.ст.57, 62 СК України і правовий висновок Верховного Суду України №6-1447цс17 без достатніх на те підстав.

Відзиву на апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 від відповідача на адресу Апеляційного суду міста Києва не надійшло.

У порядку п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно з п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справи у його відсутності відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 квітня 2018 року в частині поділу нерухомого майна апелянтом не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині не перевіряється.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю подружжя 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 та визнанні за нею права власності на 1/2 частину вказаної квартиру, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що вартість майна, яке є особистою приватною власністю відповідача, внаслідок спільних затрат подружжя, істотно збільшилась.

Також вказував на те, що висновок експерта №652/12-2017 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 26 грудня 2017 року не приймається до уваги, оскільки останній проведений на замовлення позивача, після проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи №21782/16-43 від 18 травня 2017 року, при цьому огляд спірної квартири експертом не проводився.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 з 01 березня 2002 року перебувала з відповідачем ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 квітня 2013 року.

Від даного шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У позовній заяві позивач вказувала, що до моменту укладення шлюбу, а потім - народження дитини, сім'я весь час проживала в АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 13 грудня 2006 року, виданого Дніпровською районною у місті Києві державною адміністрацією, квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної власності ОСОБА_4 та члену його сім'ї: ОСОБА_5 в рівних долях.

08 грудня 2009 року між ОСОБА_4 та СПД фізичною особою ОСОБА_6 було укладено угоду №0127 по розробленню дизайн-проектування на загальну суму 3780 грн., що підтверджується рахунком №127/2 від 09 лютого 2010 року.

26 грудня 2009 року між ПП «ВТД» та ОСОБА_4 було укладено договір №1359 про проведення робіт по виготовленню віконних та дверних конструкцій з ПВХ та забезпечення їхньої комплектації на загальну суму 5185,66 грн. за продукцію та 607,40 грн. по проведенню робіт по встановленню.

09 лютого 2010 року між відповідачем та СПД фізичною особою ОСОБА_6 було підписано акт сдачі-прийняття робіт згідно договору від 08 грудня 2009 року № 0127, згідно якого виконавцем СПД фізичною особою ОСОБА_6 було проведено роботи по розробці дизайн-проекту інтер'єру квартири АДРЕСА_2 на загальну суму 7560,00 грн.

В подальшому, на проведення ремонтних робіт у вказаній квартирі було придбано різні будівельні матеріали: плитка, шпалери, сантехнічні вироби, що підтверджується відповідними квитанціями, товарними чеками, рахунками (т.1 а.с. 105, 109-113, 116-117, 123-132, 142-146, 154-160, 166, 168, 170-176).

Як вбачається з матеріалів справи, у судовому засіданні суду першої інстанції 05 квітня 2016 року представником позивача було заявлено клопотання про призначення по справі будівельно-технічної експертизи з метою визначення вартості квартири АДРЕСА_2 та проведеного у ній дизайнерського ремонту.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2016 рокуклопотання представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 про призначення будівельно-технічної експертизи було задоволено. Призначено у справі будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам КНДІСЕ.

Відповідно до Висновку експерта КНДІСЕ за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи №21782/16-43 від 18 травня 2017 року:

дійсна (ринкова) вартість квартири АДРЕСА_2 станом на час проведення дослідження, становить 899499 грн.;

встановити вартість будівельних робіт по влаштуванню дизайнерського ремонту в квартирі АДРЕСА_2 не вбачається можливим, оскільки не отримано: технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 станом на даний час, акти виконаних робіт форми КБ-2в з відомостями ресурсів на будівельні роботи з дизайнерського ремонту квартири АДРЕСА_2, акти на закриття прихованих робіт з дизайнерського ремонту квартири АДРЕСА_2, проектно-кошторисну документацію на будівельні роботи з дизайнерського ремонту квартири АДРЕСА_2;

встановити, чи відповідає об'єм будівельних матеріалів, зазначений у квитанціях, чеках, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, долучених до матеріалів цивільної справи, об'єму будівельних матеріалів, що були використані при проведенні дизайнерського ремонту в квартирі АДРЕСА_2 не вбачається можливим, оскільки не отримано: технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 на даний час, акти виконаних робіт форми КБ-2в з відомостями ресурсів на будівельні роботи з дизайнерського ремонту квартири АДРЕСА_2, акти на закриття прихованих робіт з дизайнерського ремонту квартири АДРЕСА_2, проектно-кошторисну документацію на будівельні роботи з дизайнерського ремонту квартири АДРЕСА_2 (т.2 а.с.45-52).

Чинним законодавством України визначено два правові статуси майна подружжя: особиста приватна власність дружини та/або чоловіка та спільна сумісна власність подружжя. При цьому, режим приватної власності подружжя означає такий режим права власності, при якому певне майно є виключно власністю одного із подружжя, і не підлягає поділу у разі розірвання шлюбу. До такого майна, зокрема, належить майно, набуте чоловіком або дружиною до шлюбу та/або шляхом приватизації.

Згідно з п.1 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Частиною першою ст.62 СК України передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз положень ст.ст. 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об'єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об'єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об'єктами спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об'єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Дана позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі №6-1447цс17.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 вказувала на те, що в період 2009 - 2010 років, саме за час перебування подружжя у шлюбі та ведення спільного господарства, сторонами у квартирі АДРЕСА_2 було здійснено капітальний дизайнерський ремонт з переобладнанням, що істотно збільшило вартість квартири, а відтак вважає, що це є підставою визнати 1/2 частку вказаної квартири, що належить відповідачу спільною сумісною власністю подружжя та з урахуванням ст.ст.57, 62 СК України просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири.

У заяві про зменшення позовних вимог від 14 грудня 2017 року позивач в обґрунтуванні своїх вимог просила визнати за нею право власності на 1/4 частину спірної квартири, так як відповідач є власником 1/2 частини, а половина від 1/2 становить 1/4. Однак у прохальній частині заяви просила визнати за собою право власності на 1/2 частину квартири.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача пояснив, що позивач просить визнати за нею право власності саме на 1/4 частину спірної квартири, оскільки у прохальній частині заяві про зменшення позовних вимог від 14 грудня 2017 року була допущена описка.

З метою підтвердження істотності збільшення вартості та якісних характеристик спірної квартири позивач посилалася на висновок експерта ОСОБА_8 №652/12-2017 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 26 грудня 2017 року.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаний висновок не може бути взятий до уваги, з огляду на наступне.

Як вбачається з висновку судового експерта №652/12-2017 від 26 грудня 2017 року він був проведений на замовлення представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_9

Разом з заявою на дослідження експерта надійшли наступні документи:

- заява ОСОБА_1 про стан та якісні характеристики квартири АДРЕСА_2 до здійснення ремонту у 2010 році (на 1 арк.);

- документ з описом проведених робіт та чеками в форматі exel;

- фотоматеріали про стан та якісні характеристики квартири АДРЕСА_2 після здійснення ремонту у 2010 році;

- фотокопія матеріалів цивільної справи №755/16633/15-ц.

З вказаного висновку експерта вбачається, що огляд спірної квартири експертом не проводився.

Крім того, представник відповідача, заперечуючи проти висновку експерта №652/12-2017 посилався на те, що документи, які були надані стороною позивача для проведення експертизи стороні відповідача для ознайомлення не надавалися.

Так, як вбачається з висновку експерта №652/12-2017 представником позивача експерту була надана заява позивача про стан та якісні характеристики квартири АДРЕСА_2 до здійснення ремонту у 2010 році.

Разом з тим, копія вказаної заяви відсутня як в матеріалах справи, так і не долучена вона до висновку експерта.

При цьому, від співвласників квартири пояснень щодо стану квартири до здійснення ремонту не відбиралися. А відтак, дані, які харакретизують стан спірної квартири до 2010 року був зроблений експертом на підставі заяви позивача і вказані обставини не були перевірені під час розгляду справи.

Отже, не можна вважати доведеним висновок експерта в частині того, що дійсна (ринкова) вартість 1/2 ідеальної частини об'єкта дослідження, а саме двокімнатної квартири АДРЕСА_2 з урахуванням об'ємно - планувального рішення та технічного стану визначеного замовником до проведення у 2010 році ремонтних робіт та покращень згідно дизайн-проекту, виконаного ФОП ОСОБА_6 згідно угоди №0127 від 08.12.2009 року), станом на дату проведення дослідження становить 341600 грн.

Також на вирішення даної експертизи стороною позивача були поставлені інші питання, ніж ті, які ставилися представником позивача при призначенні будівельно-технічної експертизи, проведення якої за ухвалою суду від 05 квітня 2016 рокубуло доручено експертам КНДІСЕ.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що за висновком експерта КНДІСЕ ОСОБА_10, який оглядав спірну квартиру, її ринкова вартість станом на квітень 2017 року становить 899499 грн.

Разом з тим, інший експерт ОСОБА_8, який квартиру не оглядав, визначив дійсну (ринкову) вартість квартири станом на грудень 2017 року у сумі 1008300 грн., при цьому в експертному висновку №652/12-2017 зовсім не міститься обґрунтувань щодо іншої вартості квартири тіж та, що була визначена судовою експертизою, враховуючи загальновідомі тенденції зниження вартості на квартири, про що також зазначалося цим же експертом.

А відтак, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого неврахування судом першої інстанції висновку експерта №652/12-2017 від 26 грудня 2017 року, оскільки суд першої інстанції оцінив вказаний доказ відповідно до ст.89 ЦПК України.

Колегія суддів зазначає, що істотне збільшення є тією величиною, яка робить недостатнім застосування іншого способу захисту прав відшкодування понесених позивачем витрат. Збільшення вартості майна має бути настільки відчутним, щоб доцільність трансформації приватної власності попереднього власника на це майно в спільну сумісну власність подружжя була очевидною та відповідала принципам розумності та справедливості.

В силу ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що вартість майна, яке є особистою приватною власністю відповідача, внаслідок спільних затрат подружжя істотно збільшилась, а відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині вирішення вимог про поділ рухомого майна.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції без достатніх на те підстав не застосовано ст.ст.57, 62 СК України та правовий висновок Верховного Суду України №6-1447цс17 колегія суддів відхиляє, оскільки судом першої інстанції вірно було застосовано норми матеріального права, а також рішення суду першої інстанції містить посилання на вищевказаний правовий висновок Верховного Суду України.

Доводи наведені в апеляційній скарзі фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 та визнання за позивачем права власності на належну відповідачу частину квартири.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимоги про визнання спільною сумісною власністю подружжя 1/2 частину квартири та визнання за позивачем права власності на частину спірної квартири є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 липня 2018 року.

Головуючий:

Судді: