Справа № 754/4369/18
У Х В А Л А

Іменем України

30 липня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді - Таран Н.Г.

за участю секретаря судового засідання - Двірко Т.В.

без участі сторін

розглянувши клопотання Закритого акціонерного страхового товариства «Белнєфтєстрах» про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України заочного рішення суду Мозирського району Гомельської області Республіки Білорусь від 27.08.2013 року про стягнення виплаченого страхового відшкодування з ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2018 року до Деснянського районного суду м. Києва від Головного територіального управління юстиції у м. Києві надійшло клопотання Закритого акціонерного страхового товариства «Белнєфтєстрах» про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України заочного рішення суду Мозирського району Гомельської області Республіки Білорусь від 27.08.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Закритого акціонерного страхового товариства «Белнєфтєстрах» виплаченого страхового відшкодування 715000 рублів і відсотків за користування чужими грошовими коштами в сумі 320300 рублів, а всього 1035000 рублів.

Повідомленням від 12 квітня 2018 року суд повідомляв боржника про надходження клопотання стягувача і пропонував боржнику у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання.

Відповідно до інформації наданої відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві ОСОБА_1 по м. Києву зареєстрованою чи знятою з реєстрації не значиться.

У зв'язку з вищевикладеним ОСОБА_1 про час, дату та місце судового засідання, що було призначено на 30 липня 2018 року о 09 год. 00 хв. повідомлялась шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Однак, не зважаючи на вказане боржник у судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 467 ЦПК України, неявка без поважних причин у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою з сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду. Питань про перенесення розгляду даного клопотання до суду не надходило.

Суд, розглянувши клопотання Закритого акціонерного страхового товариства «Белнєфтєстрах» про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України заочного рішення суду Мозирського району Гомельської області Республіки Білорусь від 27.08.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Закритого акціонерного страхового товариства «Белнєфтєстрах» виплаченого страхового відшкодування 715000 рублів і відсотків за користування чужими грошовими коштами в сумі 320300 рублів, а всього 1035000 рублів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

На даний час між Україною і Російською Федерацією чинна Конвенція «Про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам», підписана країнами-учасницями СНД в м. Мінську 22.01.1993 року та ратифікована Україною Законом України «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 10.11.1994 року №240/94-ВР (далі - Мінська Конвенція).

Відповідно до частини 2 статті 54 Мінської Конвенції, суд, який розглядає клопотання про визнання і надання дозволу на примусове виконання рішення, обмежується встановленням того, що передбачені цією Конвенцією умови додержано. У такому випадку суд постановляє рішення про примусове виконання.

Відповідно до вимог частини 1статті 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Згідно частини 2 статті 464 ЦПК України якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України, або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника.

У відповідності до ст. 463 ЦПК України, рішення іноземного суду може бути пред'явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред'явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 466 ЦПК України, до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Судом встановлено, що заочним рішенням суду Мозирського району Гомельської області Республіки Білорусь від 27 серпня 2013 року по справі №2-2201/2013 позовні вимоги Закритого акціонерного страхового товариства «Белнєфтєстрах» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Закритого акціонерного страхового товариства «Белнєфтєстрах» виплаченого страхового відшкодування 715000 рублів і відсотків за користування чужими грошовими коштами в сумі 320300 рублів, а всього 1035000 рублів.

Відповідно до довідки голови суду Мозирського району Гомельської області Республіки Білорусь Стрельченко А.М. вбачається, що рішення суду Мозирського району Гомельської області Республіки Білорусь від 27 серпня 2013 року по цивільній справі за позовною заявою Закритого акціонерного страхового товариства «Белнєфтєстрах» до ОСОБА_1 про стягнення витрат, понесених за договором страхування, процентів за користування чужими грошовими коштами набрало законної сили 09 вересня 2013 року і підлягає виконанню.

У відповідності до п.5 ч.2 ст.468 ЦПК України, у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду може бути відмовлено якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Законом строк пред'явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні.

Крім того, у відповідності до п. «е» ст.55 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, яка регулює порядок надання правової допомоги між державами - членами Співдружності Незалежних Держав, у видачі дозволу на примусове виконання може бути відмовлено у випадках, якщо минув термін давності примусового виконання, передбачений законодавством Договірної Сторони, суд якої виконує доручення.

Отже, враховуючи те, що заочне рішення суду Мозирського району Гомельської області Республіки Білорусь від 27 серпня 2013 року набрало законної сили 09 вересня 2013 року, а клопотання про його визнання та примусове виконання направлено 11.01.2018 року, суд дійшов до висновку про те, що передбачений ст. 463 ЦПК України трирічний строк пред'явлення до примусового виконання рішення іноземного суду завершився.

У зв'язку з вищевикладеним клопотання Закритого акціонерного страхового товариства «Белнєфтєстрах» про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України заочного рішення суду Мозирського району Гомельської області Республіки Білорусь від 27.08.2013 року про стягнення виплаченого страхового відшкодування з ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі ст. ст. 51-55 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам» від 22.01.1993 року керуючись ст.ст. 462, 463, 464, 466, 467, 468 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Закритого акціонерного страхового товариства «Белнєфтєстрах» про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України заочного рішення суду Мозирського району Гомельської області Республіки Білорусь від 27.08.2013 року про стягнення виплаченого страхового відшкодування з ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Таран Н.Г.