Постанова

Іменем України

25 липня 2018 року

м. Київ

справа № 318/273/16-ц

провадження № 61-18738св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), ХоптиС. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

представник позивача - Шипілова Світлана Володимирівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області, у складі судді Комишньої Н. І., від 16 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області, у складі колегії суддів: Бєлки В. Ю., Онищенко Е. А., Воробйової І. А., від 22 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивувало тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11 березня 2011 року відповідач отримала кредит у розмірі 8 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 30 листопада 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 15 861,09 грн, яка складається з: 7 968,97 грн - заборгованість за кредитом; 6 560,64 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 100,00 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 731,48 грн - штраф (процентна складова).

Із урахуванням зазначеного, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 15 861,09 грн.

Заочним рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 16 березня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 11 березня 2011 року у сумі 15 861,09 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № б/н від 11 березня 2011 року, відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 8 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, однак зобов'язання щодо їх повернення банку не виконала, у зв'язку із чим утворилася заборгованість, яка складається із тіла кредиту, відсотків, пені та штрафних санкцій у розмірі 15 861,09 грн й підлягає стягненню на користь позивача.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права. Судом зроблено правильний висновок про те, що відповідач має перед банком заборгованість за кредитом, яка підлягає стягненню у зв'язку із неналежним виконанням боржником взятих на себе зобов'язань.

27 січня 2017 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 16 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 22 грудня 2016 року і передати справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник посилається на те, що відповідачем та її представником було подано до апеляційного суду клопотання про перенесення розгляду справи, судове засідання у якій було призначено на 22 грудня 2016 року, однак апеляційним судом було проведено судове засідання, що позбавило відповідача можливості надати пояснення. Крім того, заявник посилається на те, що норми чинного законодавства дозволяють обґрунтовано відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій. Суд не в повній мірі з'ясував обставини справи.

04 квітня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_211 березня 2011 рокуукладено кредитний договір № б/н, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 8 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується заявою відповідача.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконувала, в результаті чого, станом на 30 листопада 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 15 861,09 грн, яка складається з: 7 968,97 грн - заборгованість за кредитом; 6560,64 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 100,00 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина) 731,48 грн - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком наданим позивачем.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту відсотків та пені, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, із урахуванням вказаних норм матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту і сплаті відсотків за його користування у зв'язку із чим утворилася заборгованість яка підлягає стягненню згідно наданого банком розрахунку, який не спростовано позивачем. Доводи касаційної скарги не містять аргументів щодо неправильного нарахування кредитної заборгованості у розмірі 7 968,97 грн, відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 6 560,64 грн та пені у розмірі 100 грн.

Доводи касаційної скарги в частині порушення апеляційним судом норм процесуального права, а саме, відмови у задоволенні клопотання про перенесення розгляду справи, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у суді касаційної інстанції.

Заявляючи клопотання про відкладення розгляду справи від 24 жовтня 2016 року, представник відповідача - Шипілова С. В. посилалася на те, що перебуває на стаціонарному лікуванні, однак жодних доказів на підтвердження даної обставини апеляційному суду не надала. Суд відклав розгляд справи. ОСОБА_2, заявляючи клопотання про відкладення розгляду справи від 22 грудня 2016 року, посилалася на ту обставину, що її представник не може з'явитися у судове засідання у зв'язку із зайнятістю у судовому засіданні Василівського районного суду Запорізької області, однак відповідач не була позбавлена права самостійно приймати участь у справі, надавати пояснення суду, подавати докази, скористатись правовою допомогою іншого фахівця. Доводи заявника щодо відсутності бажання приймати участь у справі без представника не є поважною причиною для повторного відкладення розгляду справи під час її розгляду на стадії апеляційного провадження.

Про судове засідання, призначене на 22 грудня 2016 року, відповідач та її представник були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд розглянув справу без порушень положень статті 305 ЦПК України, від 2004 року.

Однак із висновками судів попередніх інстанцій в частині стягнення штрафних санкцій із відповідача у розмірі 500 грн - штраф (фіксована частина) та 731,48 грн - штраф (процентна складова) колегія суддів Верховного Суду погодитися не може, виходячи із наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15.

Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Ухвалюючи рішення у справі, суди попередніх інстанцій зазначені вимоги закону та правовий висновок Верховного Суду України до уваги не взяли та дійшли помилкового висновку про одночасне стягнення з відповідача на користь банку пені та штрафу (фіксована частина та процентна складова).

При цьому суди правильно стягнули заявлену банком заборгованість за кредитом та відсотками.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржені судові рішення підлягають скасуванню в частині стягнення штрафу (фіксована частина 500 грн та процентна складова 731,48 грн) з ухваленням в цій частині рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В іншій частині судові рішення підлягають залишенню без змін.

Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи те, що судами стягнуто нараховані банком кошти однією сумою у розмірі 15 861,09 грн, рішення суду першої інстанції необхідно змінити із урахуванням часткового задоволення касаційної скарги відповідача.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 16 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 22 грудня 2016 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по договору б/н від 11 березня 2011 року у сумі 14 629,61 (чотирнадцять тисяч шістсот двадцять дев'ять гривень шістдесят одна копійка) грн, з яких 7 968,97 грн - заборгованість за кредитом; 6 560,64 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 100,00 грн - заборгованість за пенею.

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення штрафу (фіксована частина 500 грн та процентна складова 731,48 грн) відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Б. І. Гулько
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта