Номер провадження: 22-ц/785/5533/18
Номер справи місцевого суду: 509/750/17
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

встановив:

03.03.2017 року позивачка звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, в якій вказала, що 12 березня 2011 року між нею та відповідачем Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції у Луганській області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 111.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на те, що вони з відповідачем однією сім'єю не проживають з 2015 року та спільне господарство не ведуть, а також на те, що відповідач ухиляється від виконання обов'язку щодо утримання дитини, ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, позивачка просила суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем, змінити її прізвище на дошлюбне, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка в судове засідання не з'явилася, але звернулася до суду із заявою про підтримання позову, який просила розглянути у її відсутність, при цьому проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала.

Справа була розглянута у відсутність відповідача при заочному розгляді справи.

Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені у повному обсязі.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 квітня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 у перегляді заочного рішення було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року та ухвалення нового рішення, яким у позові ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Однак до суду апеляційної інстанції в зазначений день і час: 17.07.2018 року, на 14.00 год. учасники справи не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання (а.с. 78-81).

При цьому, позивачка ОСОБА_4 направила до суду апеляційної інстанції листа, згідно якого просила справу розглянути в її відсутність, так як вона проживає на окупованій території в Луганській області, перебуває на восьмому місяці вагітності і проживає з іншим чоловіком, а з ОСОБА_3 вона не спілкується з 2017 року. Вважає оскаржуване рішення суду законним і обґрунтованим (а.с.84).

У зв'язку з цим, колегія суддів зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. З цих підстав колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності її учасників, неявка яких до суду визнана судом неповажною.

При цьому колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, аналіз викладених вище обставин в їх сукупності дає підстави стверджувати про неналежне здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов'язків, що виразилися у відсутності інтересу до поданої до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги. У зв'язку з цим, колегія суддів вважає за можливе продовжити розгляд справи за відсутності її учасників, повідомлених належним чином.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.ст. 268, 382 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв'язку з цим, та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З цих підстав датою складення цього судового рішення є 25.07.2018 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Так, із матеріалів справи вбачається і не заперечується її учасниками, що 12 березня 2011 року між позивачкою та відповідачем Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції у Луганській області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 111.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції обгрунтовано виходив і того, що сторони однією сім'єю не проживають та спільне господарство не ведуть з 2015 року, у зв'язку з чим слідує висновок, що сім'я сторін розпалась, існує формально, та збереження сім'ї є неможливим, оскільки це суперечить інтересам позивачки.

Крім того, судом правильно встановлено, що неповнолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні, при цьому відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

При таких обставинах з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини.

При цьому, колегія суддів зазначає, що доказів, які б спростовували викладені обставини, відповідачем до суду апеляційної інстанції не надано.

З урахуванням викладеного та на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що він намагався розшукати позивачку і вживав заходів для збереження сім'ї, не можуть бути підставою для скасування ухваленого судового рішення, оскільки, як було зазначено вище, позивачка ОСОБА_4 не бажає зберегти сім'ю з відповідачем і не бажає з ним спілкуватись, що підтверджується її письмовими запереченнями на апеляційну скаргу (а.с.52).

Також безпідставними є доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що він не ухиляється від надання допомоги дитині, оскільки як вбачається із його ж апеляційної скарги, він біля 3-х років не може спілкуватись із дружиною і донькою, оскільки не знає їх місця перебування.

Що стосується його доводів про те, що 05.12.2015 року він зміг зателефонувати до дружини та поспілкуватися з донькою, та в телефонній розмові донька плакала та просила її забрати додому, то ці доводи не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Більше того, 06.12.2015 року апелянт звернувся до Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області з заявою про розшук дружини та доньки.

За фактом перевірки від 26.12.2015 року, ознак кримінального правопорушення виявлено не було, та було рекомендовано звернутися до органу опіки та піклування дітей, а також до суду, для вирішення питання щодо постійного місця проживання дитини сторін.

Крім викладеного, апелянт зазначив, що в липні 2017 року він зателефонував дружині, для змоги побачити доньку, на що вона йому повідомила, що вона вже перебуває на тимчасово окупованій території, і що за рішенням суду вона отримала дозвіл на вивезення дитини.

З Єдиного реєстру судових рішень ОСОБА_3 дізнався, що в дійсності існує таке рішення суду, а саме - рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 січня 2017 року по справі № 509/4555/16-ц, яке за апеляційною скаргою ОСОБА_3 рішенням апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2017 року було скасовано та у задоволенні позову було відмовлено (а.с.35-37).

Таким чином, обгрунтовуючи свої заперечення проти оскаржуваного судового рішення, апелянт ОСОБА_3 також посилався на те, що позивачка фактично відібрала дитину, місце її знаходження не відомо, з останньої довідки з дитячої поліклініки від 18.12.2017 року за № 01-29/1389 слідує, що вона з дитиною вибула зі слів матері на окуповану територію України.

Далі заявник апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначив, що зі своєю дружиною розлучатися не збирається, як і не збирається уникати свого обов'язку щодо утримання дитини. Фактично розлад в сім'ї виник через політичні погляди, оскільки вона підтримує ЛНР, однак у нього є стійка віра, що все налагодиться, і їх сім'я буде жити разом. Вже більше трьох років ОСОБА_3 займається пошуком своєї дитини разом з дружиною, а отримує лише рішення судів з іншої області, які ухвалюються на підставі того, що позивач вводить суд в оману.

Разом з тим, доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що йому достеменно відомо зі слів друзів з міста Луганськ та із соціальних сторінок, що позивачка кинула їх доньку на своїх знайомих з міста Луганськ та не опікується дитиною більш чим півроку, при цьому вводить суд в оману, що ніби проживає в Одесі, то вони не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи і також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Та обставина, що дитина хворіє та має низку тяжких хвороб, що підтверджується довідкою від 18.12.2017 року за № 01-29/1389, яка міститься в матеріалах справи (а.с.43), також не може бути підставою для відмови в позові ОСОБА_4

Колегія суддів зазначає, що червоною ниткою через апеляційну скаргу проходить те, що її заявник ОСОБА_3 не бажає розірвання шлюбу, бажає зберегти сім'ю і піклуватись за розвиток дитини сторін, у тому числі шляхом встановлення місця її проживання, і при цьому зазначивши, що він не бажає, щоб дитина проживала на окупованій території України.

Проте, на думку колегії суддів, зазначені обставини є підставою для встановлення місця проживання доньки сторін, встановлення порядку спілкування сторін з донькою, та не є підставою для відмови в позові про розірвання шлюбу і стягнення на користь дитини аліментів.

Безпідставними також є доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що суд стягнув аліменти у частці від заробітку відповідача, не з'ясувавши взагалі працює він чи ні, оскільки у відповідності до ч.3 ст.181 СК України, в редакції, яка є чинною на даний час, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Тобто, визначення порядку стягнення аліментів у часті від доходу, або у твердій грошовій сумі - належить позивачу.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що суд не вирішив питання про надання сторонам строку для примирення, то вони є безпідставними, оскільки, як було зазначено вище, сторони разом не мешкають біля 3-х років, при цьому з часу пред'явлення позову і до теперішнього часу пройшло більше року, а тому зазначеного строку було достатньо для відповідача ОСОБА_3 для вирішення ним питання щодо примирення, однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_4 категорично не бажає зберігати сім'ю, що виключає вирішення судом питання щодо надання строку сторонам для примирення.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що суд незаконно ухвалив заочне рішення, то вони є слушними, оскільки у відповідності до ст. 224 ЦПК України, в редакції, яка була чинною на час ухвалення заочного рішення, останнє могло бути ухвалене у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними.

Однак, оскільки матеріали справи не містять доказів про належне повідомлення відповідача ОСОБА_3 про час і місце судового засідання, то у суду були відсутні правові підстави для ухвалення заочного рішення.

При цьому, доводи заявника апеляційної скарги про те, що позивач достеменно знала про його місце проживання, оскільки вони разом в червні 2014 року переїхали з тимчасово окупованої території України до м. Чернігова, де найняли житло за адресою: АДРЕСА_1, однак приховала цей факт від суду, матеріалами справи не спростовані.

При цьому, суд не витребував довідку про зареєстроване та фактичне місце проживання відповідача, як того вимагає ч.3 ст. 122 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час відкриття провадження у справі.

У зв'язку з викладеними обставинами, відповідач був позбавлений можливості надати суду першої інстанції свої пояснення, відзив, або заперечення проти позовної заяви, а також особисто прийняти участь у розгляді справи, чим були порушені його права, передбачені ст.ст. 10,11 ЦПК України, в редакції, яка була чинною на той час.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції надав апелянту ОСОБА_3 таку можливість, однак останній не висловив своє бажання на прийняття участі у справі, обмежившись лише наданням суду апеляційної скарги з додатками до неї.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, оскільки у суду не було правових підстав для ухвалення заочного рішення.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване заочне рішення скасувати і ухвалити у справі нове судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 у повному обсязі.

При цьому, колегія суддів виходить із того, що підстави для відмови в задоволенні позовних вимог матеріали справи не містять, про що зазначено вище, а тому апеляційна скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

Також колегія суддів виходить із того, що у відповідності до ч.2 ст. 182 СК України, в редакції, яка діє на даний час, розмір аліментів, який підлягає стягненню на дитину, не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Крім того, у відповідності до ст. 141 ПК України колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 сплачений нею судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу у розмірі 640 грн.

Слід також стягнути з ОСОБА_3 на користь бюджету України судовий збір за подання позову ОСОБА_4 про стягнення аліментів у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 квітня 2018 року скасувати і прийти у справі постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 12 березня 2011 року Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 111 - розірвати.

Змінити прізвище позивачки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з ОСОБА_4 на її дошлюбне прізвище - ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, (ІПН: НОМЕР_1), який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ІПН: НОМЕР_2), яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1, аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 березня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір за подання позову у розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень).

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь бюджету України судовий збір за подання позову у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гриві 80 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра