Постанова

Іменем України

18 липня 2018 року

м. Київ

справа № 646/2836/13-ц

провадження № 61-8553св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представники позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

третя особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 3 реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 19 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Коровіна С. Г.,

ОСОБА_8, ОСОБА_9,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про оспорювання факту батьківства.

Позовна заява мотивована тим, що 18 серпня 2006 року між ним та ОСОБА_6 було укладено шлюб, зареєстрований Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції.

Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у шлюбі народилась дочка - ОСОБА_10 Батьком дитини був записаний він, а матір'ю - ОСОБА_6 У 2010 році у зв'язку з подружньою зрадою дружини були припинені сімейні відносини.

ОСОБА_6 разом з їхньою дитиною покинула його. Востаннє він бачив дочку у січні 2011 року за місцем проживання ОСОБА_6 у АДРЕСА_1.

Вказував на те, що ОСОБА_6 не давала йому можливості спілкуватися з дочкою, приймати участь у її вихованні, надавати їй матеріальну допомогу. Також йому стало відомо, що відповідачка проживає з іншим чоловіком.

23 листопада 2011 року шлюб із ОСОБА_6 було розірвано.

Крім того, зазначив, що через вчинення відповідачкою перешкод у спілкування з дитиною він звертався до комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області та отримав відповідне рішення від 12 грудня 2012 року № 775, яким був встановлений порядок його участі у вихованні дочки. При цьому, коли він у черговий раз просив ОСОБА_6 дати йому дочку у зазначений в рішенні комісії час для побачення, то відповідачка повідомила йому, що ОСОБА_11 не є його дочкою, що її виховує та утримує її рідний батько. Після такої заяви ОСОБА_6 у нього з'явилась підозра, що ОСОБА_11 не його дочка.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд виключити з актового запису про народження ОСОБА_10 від 22 серпня 2007 року № 3439, вчиненого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 3 Харківського міського управління юстиції, відомості про його батьківство у відношенні ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 травня

2015 року у складі судді Нікуліної Л. П. позов ОСОБА_1 задоволено. Виключено з актового запису про народження ОСОБА_10 від 22 серпня

2007 року № 3439, вчиненого відділом реєстрації актів цивільного стану по

м. Харкову № 3 Харківського міського управління юстиції, відомості про батьківство ОСОБА_1 у відношенні ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення районного суду мотивовано тим, що згідно висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 22 липня 2013 року № 193 молекулярно - генетичним дослідженням встановлено, що біологічне батьківство ОСОБА_1 відносно ОСОБА_10, народженої

ОСОБА_6, виключається. Згідно із частиною другою статті 136 СК України, у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.Таким чином, на підставі вказаного висновку виключено з актового запису про народження ОСОБА_10 від 22 серпня 2007 року № 3439, вчиненого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 3 Харківського міського управління юстиції, відомості про батьківство ОСОБА_1 у відношенні ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 19 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено. Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що висновок експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 22 липня 2013 року

№ 193, з урахуванням якого було задоволено позов ОСОБА_1, викликає сумнів з підстав того, що згідно вказаного висновку експерта було досліджено тільки зразки крові, які надійшли як кров ОСОБА_1, ОСОБА_6та

ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.З висновку експерта неможливо встановити, що він досліджував зразки слини зазначених осіб, а з акту відбору зразків не вбачається, що зразки слину взагалі відбиралися у цих осіб

(а.с. 48 т.1). Для більш об'єктивного експертного дослідження при проведення повторної медико-генетичної експертизи суд зазначав, що необхідно відібрати у сторін та дитини як зразки крові, так і слину. Томувисновок експерта

від 22 липня 2013 року № 193, на думку апеляційного суду, є хибним, оскільки не дотримані умови відбору зразків та їх зберігання (а.с. 29-32 т.1).

Для усунення вказаних неточностей у висновку експерта відносно батьківства

ОСОБА_1щодо ОСОБА_10 судами попередніх інстанції неодноразово призначалися судово-генетичні експертизи, які не були проведені з вини позивача. ОСОБА_1не надано жодного переконливого доказу, що він за станом здоров'я на протязі понад двох років не мав можливості з'явитися до експертної установи (з урахуванням його заперечень відбір зразків було призначено у м. Харкові). Оскільки висновок експерта, на який посилався суд першої інстанції, як на доказ того, що батьківство ОСОБА_12 відносно ОСОБА_10 виключається, викликає сумнів, а повторні експертизи для перевірки вказаних обставин не проведені з вини позивача, тому погодитись з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову ОСОБА_1 неможливо.

У касаційнійскарзі, поданій у травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1,посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалено з порушенням норм чинного законодавства. При цьому суд не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому розгляду справи. ОСОБА_1 посилався на те, що при неодноразовому призначенні повторних експертиз апеляційним судом не були враховані його заперечення щодо доцільності їх проведення, незадовільний стан його фізичного здоров'я та відсутні обґрунтовані сумніви у правильності проведення експертизи від 22 липня 2013 року № 193 та необхідності проведення повторної. Крім того, апеляційний суд не врахував той факт, що відповідачка ОСОБА_6 сама неодноразово не з'являлась на повторне проведення експертизи без поважних причин.

У серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 від ОСОБА_6, в якому зазначено про те, що рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, а доводи касаційної скарги не відповідають встановленим судом апеляційної інстанції обставинам у справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 18 серпня 2006 року між сторонами було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуваючи у шлюбі, ОСОБА_6 народила дочку

ОСОБА_10 Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 3 Харківського міського управління юстиції в книзі реєстрації народжень

22 серпня 2007 року зроблено запис № 3439. Згідно вказаного запису батьком дитини записано чоловіка ОСОБА_6 - ОСОБА_1 (а.с. 8 т. 1).

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова

від 23 листопада 2011 року шлюб між сторонами було розірвано, сімейні відносини відповідно до пояснень ОСОБА_1 були припинені у 2010 році

(а.с. 9 т. 1).

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 не заперечував проти сплати аліментів на дитину та звертався до Харківської міської ради про встановлення порядку його участі у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_10 (а.с. 10, 14, 15 т. 1). Однак, після виникнення спору щодо участі у вихованні дитини ОСОБА_6 заявила, що ОСОБА_1 не є батьком ОСОБА_11.

Відповідно до статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

За клопотанням ОСОБА_1 ухвалою Червонозаводського районного суду

м. Харкова від 24 квітня 2013 року у справі було призначено судово-генетичну експертизу (а.с. 26-27 т. 1).

На виконання ухвали суду про призначення судово-генетичної експертизи згідно акту відібрання зразків у приміщенні відділу судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації від 28 травня 2013 року було проведено відібрання зразків крові у ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 (а.с. 48 т. 1).

Згідно висновку експерта № 193, яка проводилася з 08 липня 2013 року по

22 липня 2013 року після молекулярно-генетичного дослідження зразків крові встановлено, що біологічне батьківство ОСОБА_1 відносно ОСОБА_10, народженої ОСОБА_6, виключається (а.с. 30-32 т. 1).

Будучи незгодною з вказаним висновком експерта і вважаючи його помилковим та проведеним з порушенням порядку відбору та зберігання відібраних зразків ОСОБА_6 заявила клопотання про призначення повторної судово-генетичної експертизи.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 вересня

2013 року призначено повторну судово-генетичну експертизу, проведення якої було доручено Головному бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров'я України Дніпропетровської обласної державної адміністрації обласному комунальному закладу «Бюро судово-медичних експертиз»

(а.с. 43 т. 1). ОСОБА_1 17 лютого 2014 року та 17 березня 2014 року для проведення експертизи не з'явився і експертизу не було проведено, оскільки є обов'язковим дослідження дезоксирибонуклеїнової кислоти (ДНК) матері, дитини, припустимого батька.

УхвалоюЧервонозаводського районного суду м. Харкова від 18 червня 2014 року призначено повторну судово-генетичну експертизу (а.с. 130 т. 1), але ОСОБА_1 до експертної установи не з'явився, у зв'язку із чим експертиза проведена не була, а ухвала суду повернута експертною установою без виконання

(а.с. 130 т. 1).

Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно із статтею 147 ЦПК України 2004 року експертиза проводиться в суді або поза судом, якщо це потрібно у зв'язку з характером досліджень або якщо об'єкт досліджень неможливо доставити до суду. Експерт дає у письмовій формі свій мотивований висновок, який приєднується до справи. Висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 року суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1, апеляційний суд правильно виходив із того, що висновок експерта від 22 липня 2013 року № 193, на який посилався суд першої інстанції, як на доказ того, що батьківство ОСОБА_12 відносно ОСОБА_10 виключається та на підставі якого було задоволено позов

ОСОБА_1, викликав сумнів,оскільки при проведені судово-генетичної експертизи не було дотримано умови відбору зразків та їх зберігання.

З урахуванням зазначених обставин, судом апеляційної інстанції неодноразово призначалися повторні судово-генетичні експертизи, які не були проведені з вини ОСОБА_1 Не було надано ОСОБА_1 належних і допустимих доказів того, що він за станом здоров'я на протязі понад двох років не мав можливості з'явитися до експертної установи для виконання ухвал Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2013 року та від 18 червня 2014 року, ухвал Апеляційного суду Харківської області від 21 серпня 2015 року та

від 22 грудня 2015 рокуй тим самим не визнав необхідність дослідження обставин і спростування сумнівів, які виникли щодо обґрунтованості експертного висновку, і сам їх не спростував. Тому за наведених обставин обґрунтовано не погодився з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову

ОСОБА_1

Доводи касаційної скаргивисновки суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 19 квітня 2016 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта