АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року

місто Київ

справа № 755/7946/17

провадження №22-ц/796/4953/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.,

суддів - Музичко С.Г., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря - Осінчук Н.В.,

учасники справи:

позивач - Ворзельська селищна рада Київської області

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду міста Києва в складі судді Арапіної Н.Є. від 5 квітня 2018 року у справі про визнання укладеним договору пайової участі,-

встановив:

У травні 2017 року Ворзельська селищна рада Київської області звернулася з позовом до ОСОБА_1 про визнання укладеним договору пайової участі.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що виконавчому комітету Ворзельської селищної ради стало відомо, що на території селища Ворзель Київської області введено в експлуатацію 12-квартирний житловий будинок по АДРЕСА_1 про що свідчить декларація про готовність об'єкта до експлуатації № КС 64 від 11.03.2014 року, яка зареєстрована інспекцією державно-будівельного контролю у Київській області. Замовником будівництва згідно даної декларації є ОСОБА_1

08.06.2016 року на адресу ОСОБА_1 Ворзельська селищна рада Київської області направила лист-претензію № 02-15/942 щодо необхідності укладення договору про пайову участь та надіслано договір про пайову участь в двох примірниках для підписання, проте відповідач на листи-претензії не відреагував.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 будучи замовником будівництва житлового будинку, в порушення вимог чинного законодавства у сфері містобудівної діяльності, до прийняття та після прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію, договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту з органом місцевого самоврядування не уклав, участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури селища Ворзель не брав, позивач просив суд визнати укладеним договір про пайову участь замовника об'єкту будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель між Ворзельською селищною радою Київської області та ОСОБА_1 у відповідній редакції.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 5 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено частково. (а.с. 145 - 152).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову Ворзельської селищної ради Київської області, посилаючись на неповне з'ясування обстави, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що суд не урахував, надані ним докази на підтвердження неодноразового звернення до позивача з проханням укласти договір пайової участі, проте внаслідок бездіяльності позивача, тобто із незалежних від відповідача причин, такий договір не було укладено.

Вказував на те, що 16.09.2013 року він направив пропозицію про укладення договору пайової участі, проте 15.10.2013 року Ворзельська селищна рада Київської області відмовила в укладенні договору. 18.11.2013 року він повторно звернувся до позивача з вимогою укласти договір пайової участі, проте відповіді на вказану вимогу так і не отримав.

З огляду на зазначене, посилався на те, що судом не вірно застосовано положення ст. 261 ЦК України, щодо початку перебігу строку позовної давності, а тому прийшов до помилкового висновку, що перебіг строку позовної давності почався 08.06.2016 року, тобто після направлення селищною радою на його адресу для підписання проект договору про пайову участь, тоді як позивач дізнався про порушення свого права 18.11.2013 року, тобто після звернення відповідача з вимогою до позивача про укладення договору про пайову участь.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Представник Ворзельської селищної ради Київської області просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що її доводи є безпідставними.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІ від 3 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 2 червня 2016 року №1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11.03.2014 року інспекцією ДАБК у Київській області зареєстрована Декларація про готовність об'єкта до експлуатації (реєстраційний номер - № КС 64), відповідно до якої на території Ворзельської селищної ради Київської області здійснено будівництво 12-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1, замовником якого є ОСОБА_1

08.06.2016 року селищним головою Ворзельської селищної ради Київської області направлено відповідачу для погодження та підписання проект договору про пайову участь замовника об'єкта будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про архітектурну діяльність» під будівництвом слід розуміти нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт.

За змістом пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовником будівництва є фізична або юридична особа, що має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала у встановленому законодавством порядку відповідну заяву.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» під забудовою території слід розуміти діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, взаємоузгодження державних, громадських та приватних інтересів під час планування і забудови територій.

Оскільки ОСОБА_1 є замовником будівництва житлового будинку, то на нього поширюється дія Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до частин другої, третьої статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Частиною дев'ятою статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено строки, упродовж яких мають укладатися договори про пайову участь - не пізніше 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника будівництва щодо його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

За змістом положень частини першої статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

На виконання наведених вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Ворзельською селищною радою шостого скликання від 31 травня 2011 року № 101-9- VІ затверджено Положення про порядок залучення коштів замовників об'єктів будівництва на розвиток інженерно-транспортної і соціальної іфраструктури селища Ворзель.

Згідно з пунктів 2, 3 розділу І Положення замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у селищі Ворзель, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури селища Ворзель, крім випадків. передбачених ч. 4 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та ч. 2 п. 2 даного Положення. Пайова участь замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури селища полягає у перерахуванні засмовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до бюджету селища Ворзель коштів для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури селища Ворзель.

Величина пайової участі замовника у створенні інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населенного пункту визначається у договорі, укладеному з виконавчим комітетом Ворзельської селищної ради, відповідно до встановленого даним положенням розміру пайової участі у розвитку інфраструктури з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та індженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. (пункт 4 Розділу І Положення).

Пунктом 1 Розділу ІІІ передбачено, що договір про пайову участь замовника об'єкту будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури селища Ворзель укладається не пізніше п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення. але до прийняття об'єкта в експлуатацію.

Відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації (реєстраційний номер - № КС 64), зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області 11 березня 2014 року, житловий будинку по АДРЕСА_1 прийнято до експлуатації.

До цієї дати ОСОБА_1 не виконав покладений на нього Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» обов'язок щодо укладення договору про пайову участь.

08.06.2016 року Виконавчий комітет Ворзельської селищної ради звернувся до ОСОБА_1 з притензією № 02-15/942, в якому просив підписати догововір про пайову участь замовника об'єкту будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Ворзель. Другий екземпляр договору повернути до Ворзельської селищної ради; сплатити на розрахунковий рахунок Ворзельської селищної ради залишок грошових коштів за договором у сумі 897 71 грн., про результати розгляду вказаної претензії повідомити селищну раду у місячний строк з дня отримання вказаної претензії.

Аналіз положень частин другої, третьої, дев'ятої статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дає підстави для висновку, що обов'язок ініціювати укладення договору про пайову участь покладено саме на замовника будівництва, оскільки цей обов'язок пов'язаний зі зверненням замовника до органу самоврядування.

Визначений частиною дев'ятою статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» строк (15 робочих днів, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію) встановлено для укладення договору про пайову участь після добровільного виконання стороною цього обов'язку і звернення замовника будівництва до органу місцевого самоврядування з метою укладення такого договору.

Ухилення замовника будівництва від укладення договору про пайову участь до прийняття об'єкта нерухомого майна до експлуатації є порушенням зобов'язання, яке прямо передбачено чинним законодавством.

Невиконання такого зобов'язання не звільняє замовника будівництва від обов'язку укласти договір про пайову участь, у тому числі й після прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Враховуючи те, що обов'язок ініціювати укладення договору про пайову участь покладено саме на замовника будівництва, після звернення відповідача з заявами до позивача про укладення договору про пайову участь, і останній не відмовлявся укладати такий договір, а лише зазначив у листі від 15.10.2013 року № 2/15-1162 про те, що «Висновок експертного дослідження за результатами проведення будівельного дослідження» стосується дослідження кошторисної документації на будівництво житлового будинку в АДРЕСА_2, а не вказаного у його заяві (АДРЕСА_1) та і сама організація не увійшла до переліку експертних організацій, що відповідають критеріям, встановленим наказом Мінрегіону від 23.05.2011 року № 53 та можуть проводити експертизу проектів будівництва, зокрема експертизу кошторисної частини проекту будівництва, для визначення кошторисної вартості збудованого житлового будинку буде застосований такий показник, як опосередкована вартість спорудження житла за регіонами України, доводи апеляційної скарги про те, що не укладення договору про пайову участь сталося з вини позивача є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що перебіг строку позовної давності почався 08.06.2016 року, тобто з моменту надіслання позивачем до відповідача для підписання проекту договору про пайову участь, який відповідач не підписав та не повернув, чим порушив права позивача, з позовом позивач звернувся до суду 26.05.2017 року, а тому доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності на звернення із позовом, є безпідставними.

За таких обставин, інші доводи апеляційної скарги позивача колегія суддів визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі, не спростовують правильних висновків суду щодо задоволення позову, а також не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права, які б могли бути підставою для скасування рішеннясуду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 5 квітня 2018 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для її задоволення не убачається.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 5 квітня 2018року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повна постанова складена 25 липня 2018 року

Головуючий С.В. Кулікова

Судді: О.Ф. Мазурик

С.Г. Музичко