Єдиний унікальний номер 229/2954/18 Номер провадждення 2/229/826/2018 Категорія 45
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2018 року Дружківський міський суд Донецької області

в складі: головуючого - судді Гонтар А.Л.,

при секретарі Гумірової І.О.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Дружківка Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 про визнання втратившим права на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

06.07.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Дружківського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 про визнання втратившим права на користування житловим приміщенням, свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. В даній квартирі крім неї також зареєстровано її донька ОСОБА_2 та її онук малолітній ОСОБА_3 З 2014 року відповідач разом із сином у квартирі не мешкають, комунальні послуги не сплачують, господарством не займаються. В квартирі не має їх речей, але добровільно знятись з реєстрації відповідач разом з сином не бажають. Просить усунути перешкоду в користуванні власністю, яка належить їй, визнавши ОСОБА_2 разом з малолітнім сином ОСОБА_3, такими, що втратили право на користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_2.

11 липня 2018 року провадження по справі було відкрито та справу призначено до підготовчого засідання на 27 липня 2018 року (а.с.16-17).

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, 27 липня 2018 року надала заяву з клопотанням розглядати справу в її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві (а.с.22).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином, надала заяву з клопотанням розглядати справу у її відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с.20)

З огляду на це, відповідно до ст. 247 ЦПК України, суд, вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у суда доказів, без фіксації судового процесу.

Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Статтями 15,16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.03.2006 року квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.5).

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2, уклавши шлюб з ОСОБА_4, змінила прізвище з "Деркач" на "Демчишину", що підтверджується актовим записо про шлюб №24 від 12 квітня 2014 року. (10)

Відповідно до актового запису № 316 від 23 липня 2008 року, ОСОБА_3 є сином (ОСОБА_4) ОСОБА_5. (зворотній бік а.с.10)

Відповідач ОСОБА_2 є дочкою позивача, а її малолітній син ОСОБА_3 є онуком ОСОБА_1

ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою від 15.06.2018 року про склад сім"ї, виданою начальником єднання співвласників багатоквартирного будинку "Сокіл" (а.с.7).

Позивач просить визнати відповідача ОСОБА_2 та її малолітнього сина ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі його відсутності саме без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком (квартирою) та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на цей будинок (квартиру), а відтак - припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком (квартирою).

З огляду на викладене, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за наявності двох умов: по-перше, непроживання у спірному житловому приміщенні на час звернення до суду понад один рік, по-друге, таке непроживання має бути без поважних причин.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 зареєстровані у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_4, що підтверджується, довідкою про склад сім"ї, виданої начальником єднання співвласників багатоквартирного будинку "Сокіл" від 15.06.2018 року. (а.с.7).

Відповідно до частини 3 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням.

Як вибачається із позовної заяви відповідач ОСОБА_2 та її малолітній син ОСОБА_3 з 2014 року не мешкають у квартирі, що підтверджується актом обстеження житла від 15 червня 2018 року, складеним головою ОСББ "Сокіл". (а.с.6)

Разом з тим, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2, не є власниками будинку.

Оскільки відповідач та її малолітній син не мешкають у квартирі АДРЕСА_5, не сплачують комунальних платежів, не ведуть ніяких господарських робіт, не мають права власності на частину вказаної квартири позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 4,10,11,12,13,76,77,78,79,80,81,133,258,263,264,265,267,268 ЦПК України ( в редакції 2017 року), на підставі ст.150,156 ЖК України, ст.232,383, 391,405 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

позовні вимоги Деркач віри Михайлівни до ОСОБА_2 про визнання втратившим права на користування житловим приміщенням задовольнити.

Оскільки, позов задоволено, то необхідно ОСОБА_2 та її малолітнього сина ОСОБА_3 визнати втратившим право на користування житловим приміщенням у квартирі, яка розташована за адресою АДРЕСА_6.

Скасувати реєстрацію ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, громадянки України за адресою: АДРЕСА_7.

Скасувати реєстрацію ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, громадянина України за адресою: АДРЕСА_7.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів після оголошення рішення.

Повний текст рішення було виготовлено у нарадчій кімнаті 27 липня 2018 року.

Суддя Дружківського міського суду А. Л. Гонтар