Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем - Шкарупою Ю.В.,

позивач ОСОБА_2,

відповідач Чернігівське об'єднане управління Пенсійного

фонду України,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження (з повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про стягнення збитків,

місце ухвалення рішення суду - місто Чернігів,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 06 березня 2018 року.

у с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до Чернігівського ОУПФУ, в якому просила стягнути з відповідача підвищення до пенсії за період з 01 листопада 2014 року по 30 листопада 2017 року в сумі 12072,6 грн та компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 10191,34 грн, а всього 22263,94 грн. Заявлені вимоги мотивувала тим, що відповідачем не в повному обсязі виконана постанова Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 травня 2011 року, якою зобов'язано управління ПФУ у Деснянському районі провести їй перерахунок пенсії з підвищенням її розміру як дитині війни на 30 % мінімальної пенсії за віком з 22 жовтня 2010 року і здійснити відповідні виплати на користь позивача за виключенням виплаченого підвищення до пенсії за вказаний період. Вказувала, що відповідач необґрунтовано підвищив її пенсію та виплатив кошти за постановою суду лише по 27 травня 2011 року, чим обмежив передбачені законом права.

Крім цього, рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 18 червня 2015 року, яким підтверджено неправомірність дій відповідача, на її користь стягнуто 10737,3 грн збитків у вигляді недоотриманого підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 01 червня 2011 року по 30 жовтня 2014 року, які станом на грудень 2017 року їй не виплачені.

Рішенням від 06 березня 2018 року Деснянський районний суд м. Чернігова позов ОСОБА_2 задовольнив частково. Стягнув з Чернігівського ОУПФУ на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 7469,63 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача матеріальні збитки у сумі 12072,60 грн та 2721,71 грн компенсації за несвоєчасну виплату щомісячного підвищення до пенсії.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що законодавство, яке врегульовувало питання призначення і виплати пенсій згідно ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», зазнало змін, і виплати позивачу підвищення до пенсії як дитині війни проводились відповідачем з урахуванням цих змін.

Заявник вказує, що при внесенні змін до чинного ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» у 2011-2014 роках було допущено звуження обсягу існуючих прав і свобод дітей війни, а тому норми прийнятих у 2011-2014 роках законів в силу застосування прямих норм ст. 32 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, не можуть бути застосовані до наявних правовідносин, оскільки вона звернулась за відшкодуванням шкоди за 2015-2017 роки, і ніяких обмежень на ці роки законодавством не встановлено.

Зазначає, що посилання відповідача на закони і постанови про зменшення фінансування виплат, які були прийняті у 2011-2014 роках, не мають будь-якого відношення до виниклого спору, оскільки позов заявлений у зв'язку з невиплатою доплат, які були передбачені діючим законодавством до 2011 року, за період спричинення збитків у 2015-2017 роках, отже відповідні нормативні акти не можуть бути використані як підстава для звільнення Чернігівського ОУПФУ від цивільної відповідальності.

Вказує, що районний суд вийшов за межі наданої йому компетенції і в порушення ст. 19 Конституції України самостійно прийняв рішення про обмеження і припинення їй соціальної допомоги, як дитині війни, а цитування судом рішення Європейського суду від 03 квітня 2014 року у справі «Великода проти України» є безпідставним, оскільки вимоги та обставини даної справи є зовсім іншими.

Крім того стверджує, що судом першої інстанції не взято до уваги обставини і факти, що були встановлені рішенням апеляційного суду від 18 червня 2015 року, який вже розглянув питання щодо належних їй соціальних виплат у 2011-2014 роках, коли існували прийняті зміни у законодавстві, на які посилався відповідач.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 у встановлений термін не подавався.

В апеляційній скарзі Чернігівське ОУПФУ, посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що районний суд залишив поза увагою ту обставину, що у липні 2011 року управлінням було здійснено повне фактичне виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 травня 2011 року шляхом виплати позивачу коштів у сумі 1252,66 грн. Оскільки наведеним вище рішенням кінцевої дати виконання постанови суду зазначено не було, то перерахунок пенсії був проведений за період з 22 жовтня 2010 року по 27 травня 2011 року.

Представник відповідача звертає увагу на те, що з 23 липня 2011 року зазнало змін законодавство, яке врегульовувало питання призначення і виплати пенсій згідно ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», а саме, що норми і положення статей 5 та 6 даного Закону застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджету ПФУ. Статтею 7 Закону передбачено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється тільки за рахунок коштів Державного бюджету України, але Законом про державний бюджет не визначено видатків держави на відповідні виплати протягом спірного періоду та не виділено на це відповідні кошти, отже, пенсія позивачу перераховується та виплачується згідно норм чинного законодавства.

Апеляційна скарга містить посилання про неправильне вирішення судом питання щодо виплати компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат. Згідно приписів ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» така компенсація здійснюється громадянам у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу. Проте, вини управління, як юридичної особи, перед позивачем немає, всі дії управління вчинялися у межах його компетенції, виплата пенсії здійснюється відповідно до норм чинного законодавства, а судове рішення, яким Чернігівське ОУПФУ було б визнане винним у розумінні приписів КПК України, відсутнє.

Також представник зазначає, що положення ст. 625 ЦК України на спірні правовідносини не поширюються, у зв'язку з чим компенсація взагалі не може бути нарахованою.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 вказує, що неправомірність дій Чернігівського ОУПФУ щодо обмеження їй строку перерахунку пенсії була неодноразово встановлена судовими рішеннями, а отже доводи відповідача про відсутність вини є безпідставними і такими, що суперечать обставинам даної справи, а апеляційна скарга відповідача має бути залишена без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а у задоволенні апеляційної скарги Чернігівського ОУПФУ - слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків у вигляді недоотриманого підвищення до пенсії як дитині війни за період з 01 листопада 2014 року по 30 листопада 2017 року, суд першої інстанції виходив з того, що законодавство, яке врегульовувало питання призначення і виплати пенсій згідно ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», зазнало змін, і виплата позивачу підвищення до пенсії як дитині війни проводилася відповідачем з урахуванням цих змін.

Задовольняючи частково вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, районний суд зазначив, що стягнута рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 18 червня 2015 року матеріальна шкода у сумі 10737,3 грн (недоотримане підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 01 червня 2011 року по 30 жовтня 2014 року) станом на день звернення ОСОБА_2 з даним позовом до суду не виплачена, проте, суд не погодився з розрахунком позивача та, враховуючи відмову у задоволенні вимоги про стягнення недоотриманого підвищення до пенсії як дитині війни, стягнув 7469,63 грн компенсації.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, виходячи з такого.

У справі встановлено, що постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 травня 2011 року визнано неправомірними дії управління ПФУ в Деснянському районі м. Чернігова щодо виплати ОСОБА_2 підвищення до пенсії у розмірі меншому, ніж встановлено ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» з 22 жовтня 2010 року. Зобов'язано управління ПФУ в Деснянському районі м. Чернігова провести перерахунок пенсії ОСОБА_2 з підвищенням її розміру як дитині війни на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 22 жовтня 2010 року і здійснити відповідні виплати на користь позивача за виключенням виплаченого підвищення до пенсії за вказаний період. (а.с. 98-100)

Управлінням ПФУ в м. Чернігові в добровільному порядку було виконано вказане судове рішення (протокол від 07 липня 2011 року) та нараховано позивачу 1252,66 грн за період з жовтня 2010 року по 27 травня 2011 року, які були виплачені у липні 2011 року.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2012 року визнано неправомірними дії управління ПФУ в м. Чернігові по обмеженню перерахунку підвищення до пенсії ОСОБА_2 як дитині війни строком до 27 травня 2011 року. Визнано неправомірним розпорядження управління ПФУ в Деснянському районі м. Чернігова № 165021 від 02 липня 2011 року щодо обмеження строку перерахунку підвищення до пенсії як дитині війни ОСОБА_2 по 27 травня 2011 року (а.с. 106).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2011 року закрито провадження у наведеній вище справі в частині вимог ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у м. Чернігові про зобов'язання здійснити перерахунок та призначити підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 27 травня 2011 року. Вказане судове рішення мотивоване тим, що постановою суду від 27 травня 2011 року питання підвищення до пенсії позивачу вирішено без визначення кінцевого терміну проведення перерахунку пенсії (а.с. 105).

Вказані вище обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 18 червня 2015 року і не заперечуються сторонами, отже в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_2 до управління ПФУ в м. Чернігові, держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області про відшкодування шкоди було стягнуто з управління ПФУ в м. Чернігові на користь позивача 10737,3 грн матеріальної шкоди, а саме, збитків у вигляді недоотриманого підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 01 червня 2011 року по 30 жовтня 2014 року (а.с. 15-17). При цьому апеляційний суд повністю погодився з наданим позивачем розрахунком завданої матеріальної шкоди. Вказане судове рішення від 18 червня 2015 року набрало законної сили.

На час звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом стягнута апеляційним судом сума матеріальної шкоди виплачена не була, матеріали цивільної справи не містять жодних доказів на підтвердження виплати зазначених коштів позивачу у добровільному чи у примусовому порядку.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Згідно з ч. 2 ст. 46 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Статтями 1, 2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Аналіз наведених норм права вказує на те, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи, організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 46 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 107 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зазначеною вище постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2012 року було встановлено, що управління ПФУ в м. Чернігові з власної ініціативи, без звернення до суду з приводу роз'яснення рішення суду, обмежив права ОСОБА_2 шляхом встановлення всупереч постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 травня 2011 року терміну виплати підвищення до пенсії як дитині війни у період з 22 жовтня 2010 року по 27 травня 2011 року, у зв'язку з чим вказані дії управління ПФУ в м. Чернігові та розпорядження управління ПФУ в Деснянському районі м. Чернігова № 165021 від 02 липня 2011 року щодо обмеження строку перерахунку підвищення до пенсії як дитині війни ОСОБА_2 по 27 травня 2011 року визнані неправомірними.

Беручи до уваги наведене, апеляційний суд погоджується з доводами позивача про те, що неправомірними діями управління ПФУ в м. Чернігові, які доведені постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2012 року, останній завдано збитків у вигляді недоотриманого підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 01 листопада 2014 року по 30 листопада 2017 року, у зв'язку з чим висновок районного суду про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам закону.

Колегія суддів погоджується з доводами ОСОБА_2 про неможливість застосування до спірних правовідносин рішення Європейського суду з прав людини «Великода проти України», на яке послався, у тому числі суд першої інстанції, зважаючи на таке. Під час розгляду наведеної справи Європейський суд з прав людини встановив, що заявниця за рішеннями судів 2009-2010 років отримувала пенсію з відповідним підвищенням до січня 2012 року (часу відповідних змін у законодавстві щодо розміру пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи) і обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився з часу, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Отже, обставини даної справи і справи, на яку посилається відповідач, не є тотожними, оскільки ОСОБА_2 з часу винесення Деснянським районним судом м. Чернігова постанови від 27 травня 2011 року, якою було визнано неправомірними дії управління ПФУ в Деснянському районі м. Чернігова щодо виплати її підвищення до пенсії у розмірі меншому, ніж встановлено ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», відповідного підвищення не отримувала, оскільки відповідач безпідставно обмежив їй виплату терміном з 22 жовтня 2010 року по 27 травня 2011 року, що встановлено судовими рішеннями.

На думку апеляційного суду, судом першої інстанції не враховано також те, що низками судових рішень обмеження ОСОБА_2 часу виплат підвищення до пенсії визнано неправомірним. З будь-якими заявами з приводу роз'яснень виконання постанови суду відповідач у встановленому порядку не звертався.

За 2011-2014 роки (період, у який за твердженнями відповідача відбулись зміни у законодавстві, які зумовили законодавче зменшення розміру доплат позивачу) спірна сума коштів була визначена як майнова шкода і вже стягнута на користь ОСОБА_2 судовим рішенням, яке набрало законної сили, є обов'язковим для виконання і залишається невиконаним. Позивач у даній справі звертається з позовом про відшкодування збитків, що спричинені невиконанням рішення суду за інший період, з посиланням на норми ЦК України.

Колегія суддів погоджується з доводами позову про те, що неправомірними діями відповідача, які встановлені судовим рішенням - постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2012 року ОСОБА_2 спричинені збитки у виді недоотриманого підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 01 листопада 2014 року по 30 листопада 2017 року. Отже, вказане підвищення до пенсії є майновим правом ОСОБА_2, що підпадає під дію ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому вказане право підлягає судового захисту, а вимоги позивача - задоволенню.

Відповідно слід залишити без задоволення апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України з підстав, наведених вище.

Згідно з наданим позивачем розрахунком розмір завданої їй матеріальної шкоди у період з 01 листопада 2014 року по 30 листопада 2017 року становить 12072,60 грн (а.с. 3). Проте такий розрахунок, на думку колегії суддів, є неточним через наявність у ньому арифметичних похибок та неправильного врахування щомісячної суми підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком у відповідні проміжки часу.

Так, відповідно до законодавства про державний бюджет України на 2014-2017 роки розмір мінімальної пенсії за віком становив: з листопада 2014 року по серпень 2015 року - 949 грн; з вересня 2015 року по квітень 2016 року - 1074 грн; з травня по листопад 2016 року - 1130 грн; з грудня 2016 року по квітень 2017 року - 1247 грн; з травня по листопад 2017 року - 1312 грн.

Враховуючи вказані розміри мінімальної пенсії за віком у відповідні періоди, розмір збитків у вигляді недоотриманого підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 01 листопада 2014 року по 30 листопада 2017 року складає:

листопад 2014 року - серпень 2015 року - 2847 грн (284,7 грн (30 % мінімальної пенсії) х 10 місяців = 2847 грн);

вересень 2015 року - квітень 2016 року - 2577,6 грн (322,2 грн (30 % мінімальної пенсії) х 8 місяців = 2577,6 грн);

травень 2016 року - листопад 2016 року - 2373 грн (339 грн (30 % мінімальної пенсії) х 7 місяців = 2373 грн);

грудень 2016 року - квітень 2017 року - 1870,5 грн (374,1 грн (30 % мінімальної пенсії) х 5 місяців = 1870,5 грн);

травень 2017 року - листопад 2017 року - 2755,2 грн (393,6 грн (30 % мінімальної пенсії) х 7 місяців = 2755,2 грн), а загалом - 12423,6 грн, який і підлягає стягненню з Чернігівського ОУПФУ на користь позивача.

Згідно ст. 3 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Таким чином, розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати ОСОБА_2 у період з 01 листопада 2014 року по 30 листопада 2017 року є наступним:

листопад 2014 року - 10737,3 грн (сума нарахованих, але невиплачених коштів) х 0,019 (індекс інфляції) = 204, 01 грн;

грудень 2014 року - (10737,3 грн + 284,7 грн) х 0,03 = 330,66 грн;

січень 2015 року - (11022 грн + 284,7 грн) х 0,031 = 350,51 грн;

лютий 2015 року - (11306,7 грн + 284,7 грн) х 0,053 = 614,34 грн;

березень 2015 року - (11591,4 грн + 284,7 грн) х 0,108 = 1282,62 грн;

квітень 2015 року - (11876,1 грн + 284,7 грн) х 0,14 = 1702,51 грн;

травень 2015 року - (12160,8 грн + 284,7 грн) х 0,022 = 278,80 грн;

червень 2015 року - (12445,5 грн + 284,7 грн) х 0,004 = 50,92 грн;

липень 2015 року - індекс інфляції менше 100 %, компенсація не нараховується;

серпень 2015 року - індекс інфляції менше 100 %, компенсація не нараховується;

вересень 2015 року - (12730,2 грн + 284,7 грн + 284,7 грн + 322,2 грн) х 0,023 = 313,30 грн;

жовтень 2015 року - індекс інфляції менше 100 %, компенсація не нараховується;

листопад 2015 року - (13621,8 грн + 322,2 грн + 322,2 грн) х 0,02 = 285,32 грн;

грудень 2015 року - (14266,2 грн + 322,2 грн) х 0,007 = 102,12 грн;

січень 2016 року - (14588,4 грн + 322,2 грн) х 0,009 = 134,2 грн;

лютий 2016 року - індекс інфляції менше 100 %, компенсація не нараховується;

березень 2016 року - (14910,6 грн + 322,2 грн + 322,2 грн) х 0,01 = 155,55 грн;

квітень 2016 року - ( 15555 грн + 322,2 грн) х 0,035 = 555,70 грн;

травень 2016 року - (15877,2 грн + 339 грн) х 0,001 = 16,22 грн;

червень 2016 року - індекс інфляції менше 100 %, компенсація не нараховується;

липень 2016 року - індекс інфляції менше 100 %, компенсація не нараховується;

серпень 2016 року - індекс інфляції менше 100 %, компенсація не нараховується;

вересень 2016 року - (16216,2 грн + 339 грн + 339 грн + 339 грн + 339 грн) х 0,018 = 316,3 грн;

жовтень 2016 року - (17572,2 грн + 339 грн) х 0,028 = 501,51 грн;

листопад 2016 року - (17911,2 грн + 339 грн) х 0,018 = 328,5 грн;

грудень 2016 року - (18250,2 грн + 374,1 грн) х 0,009 = 167,62 грн;

січень 2017 року - (18624,3 грн + 374,1 грн) х 0,011 = 208,98 грн;

лютий 2017 року - (18998,4 грн + 374,1 грн) х 0,01 = 193,72 грн;

березень 2017 року - ( 19372,5 грн + 374,1 грн) х 0,018 = 355,44 грн;

квітень 2017 року - (19746,6 грн + 374,1 грн) х 0,009 = 181,09 грн;

травень 2017 року - (20120,7 грн + 393,6 грн) х 0,013 = 266,69 грн;

червень 2017 року - ( 20514,3 грн + 393,6 грн) х 0,016 = 334,53 грн;

липень 2017 року - (20907,9 грн + 393,6 грн) х 0,002 = 42,60 грн;

серпень 2017 року - (індекс інфляції менше 100 %, компенсація не нараховується;

вересень 2017 року - (21301,5 грн + 393,6 грн + 393,6 грн) х 0,02 = 441,77 грн;

жовтень 2017 року - (22088,7 грн + 393,6 грн) х 0,012 = 269,79 грн;

листопад 2017 року - (22482,3 грн + 393,6 грн) х 0,009 = 205, 88 грн.

Загальна сума компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати ОСОБА_2 у період з 01 листопада 2014 року по 30 листопада 2017 року становить 10191,2 грн, яка і підлягає стягненню з Чернігівського ОУПФУ на користь позивача.

Виходячи з наведеного вище та беручи до уваги невідповідність висновків районного суду обставинам справи, допущення порушень у застосуванні норм матеріального права, апеляційний суд вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та стягнути з Чернігівського ОУПФУ на користь позивача 12423,6 грн матеріальної шкоди та 10191,20 грн компенсації за несвоєчасну виплату щомісячного підвищення до пенсії.

Керуючись ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 березня 2018 року - скасувати.

Позов ОСОБА_2 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про стягнення збитків - задовольнити.

Стягнути з Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_2 12423 (дванадцять тисяч чотириста двадцять три) грн 60 коп. матеріальної шкоди та 10191 (десять тисяч сто дев'яносто одну) грн 20 коп. компенсації за несвоєчасну виплату щомісячного підвищення до пенсії.

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України - залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 30 липня 2018 року.

Головуючий:Судді: