Постанова

Іменем України

18 липня 2018 року

м. Київ

справа № 0808/744/2012

провадження № 61-19560св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

представник позивача - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2013 року у складі судді Федченко І. М. та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 08 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Савченко О. В., Кочеткової І. В., Маловічко С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2012 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 06 травня 2008 року між банком (кредитор), ОСОБА_2 (позичальник) і ОСОБА_3 (поручитель) було укладено договір «Автопакет», за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 106 920,00 грн зі сплатою за користування кредитом 17,4 % річних з кінцевим терміном повернення до 03 травня 2013 року та згідно з пунктом 3.1 цього договору передала в заставу банку автомобіль Skoda, номерний знак НОМЕР_1, а ОСОБА_3 зобов'язався відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за цим договором (пункт 3.2 договору).

Також, 06 травня 2008 року між ПАТ «КБ «Надра» і ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно з яким остання поручилася перед кредитором за належне виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором від 06 травня 2008 року.

Відповідно до підпунктів 3.2.2, 3.2.4 кредитного договору та пункту 1.2 договору поруки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 як поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

22 листопада 2010 року між ПАТ «КБ «Надра» і ОСОБА_2 була укладена додаткова угода № 1 до договору «Автопакет» від 06 травня 2008 року, якою внесено зміни до графіка погашення кредитної заборгованості, позичальнику протягом шести місяців з 20 грудня 2010 року по 20 травня 2011 року була надана відстрочка сплати частини необхідного чергового платежу. Тіло кредиту, процентна ставка та строк повернення кредиту не змінювалися.

Умови вказаної додаткової угоди були погоджені з поручителям ОСОБА_3, який підписав додаткову угоду разом із позичальником, та поручителем ОСОБА_4, з якою 22 листопада 2010 року була укладена додаткова угода до договору поруки.

Вказуючи на те, що у зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань з повернення кредиту станом на 16 грудня 2011 року утворилась заборгованість у розмірі 176 561,84 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 101 919,20 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 46 846,74 грн, інфляційних втрат у розмірі 7 439,43 грн, пені у розмірі 4 736,27 грн, штрафу у розмірі 15 620,20 грн, яку ПАТ «КБ «Надра» просила стягнуто солідарно із позичальника ОСОБА_2 і поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2013 року позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за договором «Автопакет» від 06 травня 2008 року у загальному розмірі 176 561,84 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 101 919,20 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 46 846,74 грн, інфляційних втрат у розмірі 7 439,43 грн, пені у розмірі 4 736,27 грн, штрафу згідно з пунктом 5.2 договору у розмірі 5 346,00 грн, штрафу згідно з пунктом 5.3 договору у розмірі 1 085,36 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» судовий збір у розмірі 1 765,61 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору, тому, встановивши, що основне зобов'язання за кредитним договором не виконано, суд стягнув заборгованість солідарно з позичальника і поручителів.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 16 грудня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2013 року скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ПАТ «КБ «Надра».

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 06 травня 2008 року станом на 16 грудня 2011 року у загальному розмірі 176 561,84 грн та судовий збір у розмірі 1 765,61 грн.

У задоволенні інших позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору у розмірі 882,81 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року касаційні скарги ПАТ «КБ «Надра» і ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 16 грудня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Останнім рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 08 грудня 2016 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2013 року в частині стягнення з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 як з поручителів солідарно з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором від 06 травня 2008 року станом на 16 грудня 2011 року у загальному розмірі 176 561,84 грн скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Стягнуто із ОСОБА_3 солідарно з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 06 травня 2008 року станом на 16 грудня 2011 року у розмірі 65 962,91 грн, з яких: 50 669,26 грн - заборгованість за кредитом, 6 600,97 грн - проценти за користування кредитом, 93,66 грн - інфляційні втрати, 2 167,66 грн - пеня, 5 346,00 грн - штраф згідно з пунктом 5.2 кредитного договору, 1 085,36 грн - штраф згідно з пунктом 5.3 кредитного договору.

Стягнуто із ОСОБА_4 солідарно з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 06 травня 2008 року станом на 16 грудня 2011 року у розмірі 65 962,91 грн, з яких: 50 669,26 грн - заборгованість за кредитом, 6 600,97 грн - проценти за користування кредитом, 93,66 грн - інфляційні втрати, 2 167,66 грн - пеня, 5 346,00 грн - штраф згідно з пунктом 5.2 кредитного договору, 1 085,36 грн - штраф згідно з пунктом 5.3 кредитного договору.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором від 06 травня 2008 року із ОСОБА_2 залишено без змін.

Рішення суду в частині вирішення питання розподілу судових витрат змінено, стягнуто на користь ПАТ «КБ «Надра» із ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 105,99 грн, з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - по 329,81 грн з кожного.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно виходив із того, що у зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору у нього виникла заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з боржника і поручителів.

При цьому апеляційний суд змінив рішення суду першої інстанції, оскільки відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України.

На підставі вказаного, встановивши, що вимога до поручителів пред'явлена банком 16 грудня 2011 року, суд вважав, що порука припинилась відносно тих зобов'язань боржника, які виникли поза межами шестимісячного строку та з урахуванням цього визначив розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з поручителя солідарно з позичальником.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення в частині задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» і стягнення з відповідачів судового збору скасувати і передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень не встановили всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, умови додаткової угоди № 1 до договору «Автопакет» та з якого часу позичальник мав здійснювати оплату кредитної заборгованості (сплачувати мінімально необхідний платіж) з огляду на те, що цієї угодою позичальнику була надана відстрочка сплати частини необхідного платежу. При цьому суду не було надано доказів порушення позичальником саме умов цієї угоди, тому й підстав для задоволення позову банку немає.

Інші учасники справи судові рішення не оскаржили.

У березні 2017 року ПАТ «КБ «Надра» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що доводи скарги є безпідставними, оскільки судами належним чином досліджено зміст договору «Автопакет» і додаткової угоди до цього договору та встановивши, що боржник належним чином умови цих угод не виконував, на вимоги банку ні позивач, ні поручитель не реагували, обґрунтовано стягнуто заборгованість.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що 06 травня 2008 року між ПАТ «КБ «Надра» (кредитор), ОСОБА_2 (позичальник) і ОСОБА_3 (поручитель) було укладено договір «Автопакет», за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 106 920,00 грн зі сплатою за користування кредитом 17,4 % річних з кінцевим терміном повернення до 03 травня 2013 року та згідно з пунктом 3.1 цього договору передала в заставу банку автомобіль Skoda, номерний знак НОМЕР_1, а ОСОБА_3 зобов'язався відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за цим договором (пункт 3.2 договору).

Також, 06 травня 2008 року між ПАТ «КБ «Надра» і ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно з яким остання поручилася перед кредитором за належне виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором від 06 травня 2008 року.

Відповідно до підпунктів 3.2.2, 3.2.4 кредитного договору та пункту 1.2 договору поруки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 як поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

22 листопада 2010 року між ПАТ «КБ «Надра» і ОСОБА_2 була укладена додаткова угода № 1 до договору «Автопакет», якою внесено зміни до графіка погашення кредитної заборгованості, позичальнику протягом шести місяців з 20 грудня 2010 року по 20 травня 2011 року була надана відстрочка сплати частини необхідного чергового платежу. Тіло кредиту, процентна ставка та строк повернення кредиту не змінювалися.

Умови вказаної додаткової угоди були погоджені з поручителям ОСОБА_3, який підписав додаткову угоду разом із позичальником, та поручителем ОСОБА_4, з якою 22 листопада 2010 року була укладена додаткова угода до договору поруки.

Згідно з умовами додаткової угоди № 1 до договору «Автопакет» від 06 травня 2008 року щомісячна сума мінімального необхідного платежу визначається графіком, який є додатком до договору.

При умові виконання позичальником зазначених умов йому протягом 6 місяців з 20 грудня 2010 року по 25 травня 2011 року, їй надається відстрочка сплати частини необхідного платежу, який визначається у графіку.

Починаючи з 20 червня 2011 року, позичальник повинна сплачувати кошти у розмірі, відстрочених протягом вказаного періоду платежі згідно графіку. Згідно з графіком, який є невід'ємною частиною додаткової угоди № 1, у період з 20 грудня 2010 року по 20 травня 2011 року розмір мінімального платежу становить 1 360,00 грн, до 20 червня 2011 року розмір щомісячного платежу складає 98 092,15 грн, у подальшому і до дати остаточного повернення кредиту розмір щомісячного платежу встановлено у 2 713,5 грн. Щомісячний платіж повинен бути внесений до 20 числа кожного місяця, кінцевий термін повернення - 03 травня 2013 року.

У зв'язку із неналежним виконання позичальником своїх зобов'язань за договором «Автопакет» та додатковою угодою № 1 до цього договору, станом на 16 грудня 2011 року утворилась заборгованість у розмірі 176 561,84 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 101 919,20 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 46 846,74 грн, інфляційних втрат у розмірі 7 439,43 грн, пені у розмірі 4 736,27 грн, штрафу у розмірі 15 620,20 грн, яку ПАТ «КБ «Надра» просила суд стягнуто солідарно із позичальника ОСОБА_2 і поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Статтею 1054 ЦК України передбачено що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Частиною четвертою статті 338 ЦПК України 2004 року визначено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Виконавши висновки і мотиви, викладені в ухвалі суду касаційної інстанції, та встановивши, що основне зобов'язання за договором «Автопакет» та додатковою угодою № 1 до цього договорупозичальником належним чином не виконано, суди дійшли правильного висновку, що відповідачі несуть солідарну відповідальність за його невиконання.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд обґрунтовано вважав, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України.

У разі пред'явлення банком вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Водночас правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Таким чином, доводи касаційної скарги в цій частині є безпідставнии, оскільки, встановивши, що вимога до поручителя банком була пред'явлена у січні 2012 року, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що порука припинилась відносно тих зобов'язань боржника, які виникли поза межами шестимісячного строку та з урахуванням цього визначив розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з поручителя солідарно з позичальником.

Зазначені висновки апеляційного суду відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 14-145цс18.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 зводяться виключно до необхідності переоцінки доказів, які, на його думку, підтверджують факт відсутності порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Разом з тим, усі докази, на які посилається позивач, були предметом дослідження та оцінки судами під час розгляду справи, зокрема, судом апеляційної інстанції, який за результатами апеляційного розгляду виклав свої висновки щодо оцінки цих доказів в мотивувальній частині ухваленого рішення.

Так, судом установлено, що додаткова угода № 1 від 22 листопада 2010 року до договору «Автопакет» від 06 травня 2008 року підписана кредитором (ПАТ «КБ «Надра»), позичальником (ОСОБА_2.) та поручителями (ОСОБА_3 та ОСОБА_4.). При цьому поручителі своїми підписами в цій угоді підтвердили, що з новими умовами кредитного договору ознайомлені та згодні.

Крім того, 22 листопада 2010 року між ПАТ «КБ «Надра» і ОСОБА_4 була укладена додаткова угода № 1 до договору поруки від 06 травня 2008 року, згідно з умовами якої остання поручилася перед кредитором за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань, що витікають із кредитного договору від 06 травня 2008 року та додаткових угод до нього, що виникають на його підставі.

Вказане свідчить, що поручителі ОСОБА_3, і ОСОБА_4 були ознайомлені та погодилися на новий графік погашення заборгованості, отже підстав вважати поруку припиненою згідно з частиною першою статті 559 ЦК України немає.

Разом з тим, не можна погодитися з висновком судів в частині одночасного стягнення пені та штрафу згідно з пунктом 5.3 договору «Автопакет» від 06 травня 2008 року.

Відповідно до пункті 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

У статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами договору «Автопакет» від 06 травня 2008 року, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 22 листопада 2008 року, а саме у пункті 5.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання позичальником зобов'язань щодо строків та повноти сплати кредиту і процентів, внаслідок чого нарахування банком пені відбувається в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення.

У той час як пунктом 5.3 договору визначено, що у випадку прострочення погашення основної заборгованості на строк більше 30-ти календарних днів, позичальник, починаючи з 30-го дня прострочення, зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 10 % від суми несплаченого щомісячного платежу за кожен випадок.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф згідно з пунктом 5.3 договору «Автопакет» і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Отже оскаржувані судові рішення в частині стягнення із позичальника і поручителів штрафу згідно з пунктом 5.3 договору «Автопакет» від 06 травня 2008 року не можуть бути визнані законними і обґрунтованими.

При цьому, одночасне стягнення пені і штрафу згідно з пунктом 5.2 договору «Автопакет» від 06 травня 2008 року відповідає вимогам статті 61 Конституції України, оскільки вказаним пунктом передбачено сплату штрафу за порушення інших (негрошових) умов договору.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню в частині стягнення штрафу згідно з пунктом 5.3 договору «Автопакет» від 06 травня 2008 року, з ухваленням нового рішення у цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог, в іншій частині судові рішення підлягають залишенню без змін.

У пункті 2 частини другої статті 141 судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, ураховуючи часткове задоволення касаційної скарги, скасування рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині стягнення штрафу згідно з пунктом 5.3 догвоору у розмірі 10 274,20 грн, що становить 5,8 % від суми заборгованості за кредитним договором,та відмову в цій частині у задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра», з останнього на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 122,89 грн, що становить 5,8 % від суми судового збору, що підлягала сплаті за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2013 року в незміненій частині та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 08 грудня 2016 рокув частині стягнення штрафу згідно з пунктом 5.3 договору «Автопакет» скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення штрафу згідно з пунктом 5.3 договору «Автопакет» відмовити.

В іншій частині судові рішення залишити без змін.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_3 122,89 грн на відшкодування сплаченого судового збору за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В . Білоконь Б. І. Гулько Є. В. Синельников Ю. В. Черняк