Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 323/1622/17 Головуючий у 1-й інстанції Фісун Н.В.
Номер провадження 22-ц/778/2213/18 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

за участю секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна, набутого за час шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна набутого за час шлюбу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна, набутого за час шлюбу.

В позові позивач зазначала, що з 03 травня 1986 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_8, видане 03.05.1986 року виконавчим комітетом Мирненської сільської ради Оріхівського району Запорізької області.

09 вересня 2015 року рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області у справі №323/328/15-ц шлюб між ними було розірвано.

За час шлюбу ними були придбані транспортні засоби:

- в липні 1997 року автомобіль «ВАЗ-2104», 1993 року випуску, кузов № НОМЕР_5, зареєстрований МРЕВ ДАІ Оріхівського району Запорізької області 18 липня 1997 року на ім'я відповідача, реєстраційний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6;

- в серпні 2013 року автомобіль «RenaultKangoo», МРЕВ ДАІ Пологівського району Запорізької області, реєстраційний номер НОМЕР_2;

- в червні 2013 року автомобільний причеп «Кремінь+», рама НОМЕР_7, зареєстрований МРЕВ ДАІ Пологівського району Запорізької області на ім'я відповідача.

Оскільки транспортні засоби забрав відповідач і після розірвання шлюбу вона не має відомостей про їх місцезнаходження у зв'язку з чим не має можливості користуватися ними, позивач не заперечує проти присудження відповідачу всього вищезазначеного майна зі стягненням на її користь компенсації в розмірі 1/2 його вартості.

На підставі викладеного просила суд, поділити порівну майно набуте ними за час шлюбу у вигляді автомобілю «ВАЗ-2104», 1993 року випуску, автомобіля «RenaultKangoo», автомобільного причепу «Кремінь+», стягнувши на її користь ? частину його вартості.

21.09.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_4 про розподіл майна, в якій зазначає, що за первісним позовом позовні вимоги визнає частково прохає суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивачу, щодо поділу автомобіля ВАЗ 2104 та автомобіля ««RenaultKangoo», у зв'язку з тим, що на цей час не має даних транспортних засобів у власності.

За час спільного проживання у шлюбі, ним та ОСОБА_4 нажито наступне майно: холодильник «Атлант» вартістю 6000,00 грн., котел газовий «Геліус» вартістю 2500,00 грн., кухонні меблі вартістю 2500,00 грн., мойкакухонна вартістю 2000,00 грн., витяжка вартістю 1200,00 грн., пральна машина «Сатурн» вартістю 2500,00 грн., бойлер електричний вартістю 1500,00 грн., ванна вартістю 3000,00 грн., меблі (стінка) 12000,00 грн., м'які меблі вартістю 15000,00 грн., мікрохвильова піч «НО» вартістю 1500,00 грн., причеп автомобільний «Зубр» вартісттю 4000,00 грн., плита газова 2500,00 грн., посуд (кришталь) вартістю 3000,00 гри., 3 килими вартістю 5000,00 гри., кондиціонер вартістю 2500,00 грн., двері вартістю 4000,00 грн., проведено газове опалення - витрачено 6000,00 грн., заміна вікон та дверей - витрачено 20000,00 грн., а всього на суму 96700,00 грн. Він запропонував відповідачці добровільно поділити спільне майно порівно. Від вказаної пропозиції вона відмовилася.

Все майно було придбано ними спільно, в шлюбі, за спільно зароблені кошти, та належать їм на праві спільної сумісної власності.

На підставі викладеного просив суд, розділити майно, набуте ним за час шлюбу з ОСОБА_5, стягнувши з відповідача на його користь грошову компенсацію в сумі 48350,00 грн.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 березня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 26944,67 грн. в порядку розподілу спільного майна подружжя, шляхом сплати грошової компенсації вартості ? частки спільного майна набутого подружжям за час шлюбу у виді:

- автомобіля марки ВАЗ 2104, рік випуску 1993, колір білий, двигун НОМЕР_9, кузов (коляска) НОМЕР_10, тип ТЗ легковий універсал, реєстраційний № НОМЕР_1.

- автомобільного причепа марки «Кремінь +», 2013 року випуску,рама НОМЕР_7, колір синій.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати за проведення експертизи у розмірі 1015,20 грн.

Стягнуто з держави на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 320,00 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Судовий збір у розмірі 640,00 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 коштів у розмірі 26944.67 грн., суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль був об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та є неподільним майном, який ОСОБА_6 відчужив без згоди ОСОБА_4, тому є підстави для стягнення грошової компенсації ? частини вартості автомобіля та причепа. Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Так, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Статтею 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

За приписами ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України, ч. 2 ст. 364 ЦК України, поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до роз'яснень п.п. 22, 23, 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Судом установлено, що з 03 травня 1986 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_8, видане 03.05.1986 року виконавчим комітетом Мирненської сільської ради Оріхівського району Запорізької області (а.с. 4).

09 вересня 2015 року рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області у справі №323/328/15-ц шлюб між ними було розірвано ( а.с. 5).

За час шлюбу ними були придбані транспортні засоби:

- в липні 1997 року автомобіль «ВАЗ-2104», 1993 року випуску, кузов № НОМЕР_5, зареєстрований МРЕВ ДАІ Оріхівського району Запорізької області 18 липня 1997 року на ім'я відповідача, реєстраційний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6;

- в серпні 2013 року автомобіль «RenaultKangoo», МРЕВ ДАІ Пологівського району Запорізької області, реєстраційний номер НОМЕР_2;

- в червні 2013 року автомобільний причеп «Кремінь+», рама НОМЕР_7, зареєстрований МРЕВ ДАІ Пологівського району Запорізької області на ім'я відповідача.

Згідно довідки від 03.10.2017 року за № 31/8/2345,914 наданою МВС України регіональним сервісним центром МВС в Запорізькій області за відповідачем зареєстровано вищезазначений причеп «Кремінь+».

13.08.2014 року була здійснена перереєстрація транспортного засобу на нового власника за довідкою марки «RenaultKangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2.

20.09.2017 року була здійснена перереєстрація транспортного засобу на нового власника по договору укладеному в ТСК марка ВАЗ модель 2104 державний номер НОМЕР_3 ( а.с. 39-40).

Згідно висновку експерта №11-226 від 26.12.2017 року :

-середньо - ринкова довідникова вартість автомобіля марки ВАЗ 2104 на момент проведення дослідження, а саме станом на 26.12.2017 року може складати: 36336,17 грн. 17 коп. (тридцять шість тисяч триста тридцять шість грн. 17 коп.).

-середньо - ринкова довідникова вартість аналога автомобільного причепа марки «Кремінь +», 2013 року випуску, на момент проведення дослідження, а саме станом на 26.12.2017 року може складати :17 553,17 гривень.

Встановивши, що автомобіль ВАЗ 2104, рік випуску 1993, колір білий, двигун № НОМЕР_4, тип ТЗ легковий універсал, реєстраційний № НОМЕР_11, автомобільний причеп марки « Кремень +» , 2013 року випуску був придбаний сторонами під час шлюбу, який ОСОБА_3 відчужив без згоди ОСОБА_4, тому суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що вищезазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя, при поділі майна, частки подружжя є рівними, а оскільки ОСОБА_3 відчужив зазначене майно без згоди ОСОБА_4, тому суд правомірно стягнув з відповідача на користь позивачу грошову компенсацію ? частку вартості автомобіля та причепа, що становить 26944.67 грн. ( 36336.17 грн. + 17553.17 = 53889.34 :2=26944.67).

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими,речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так звертаючись з зустрічним позовом, ОСОБА_3 зазначав, що за час спільного проживання у шлюбі вони придбали холодильник «Атлант» вартістю 6000,00 грн., котел газовий «Геліус» вартістю 2500,00 грн., кухонні меблі вартістю 2500,00 грн., мойкакухонна вартістю 2000,00 грн., витяжка вартістю 1200,00 грн., пральна машина «Сатурн» вартістю 2500,00 грн., бойлер електричний вартістю 1500,00 грн., ванна вартістю 3000,00 грн., меблі (стінка) 12000,00 грн., м'які меблі вартістю 15000,00 грн., мікрохвильова піч «НО» вартістю 1500,00 грн., причеп автомобільний «Зубр» вартісттю 4000,00 грн., плита газова 2500,00 грн., посуд (кришталь) вартістю 3000,00 гри., З килими вартістю 5000,00 гри., кондиціонер вартістю 2500,00 грн., двері вартістю 4000,00 грн., проведено газове опалення - витрачено 6000,00 грн., заміна вікон та дверей - витрачено 20000,00 грн., а всього на суму 96700,00 грн.

ОСОБА_4 факт придбання цього майна під час шлюбу та його наявність заперечує.

Беззаперечних доказів, які б свідчили про придбання вищезазначеного майна під час перебування сторін у шлюбі, наявність цього майна, ОСОБА_3 не надав ні суду першої ні суду апеляційної інстанції.

Встановивши, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставини, якими обґрунтував зустрічний позов, суд прийшов вірного висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі 48350 грн. вартості частини майна зазначеного в зустрічному позові.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги, про порушення судом норм матеріального права, про неповне з'ясування судом обставин справи не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Інші доводи апеляційної скарги є черговим повторенням викладення обставин, які зазначалися позивачем в зустрічній позовній заяві та перевірені судом першої інстанції і не знайшли підтвердження.

Вказані доводи не доводять неправильності рішення суду.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 374, 375 , 381-384 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 березня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26.07.2018 року.

Головуючий

Судді: