Справа №487/4376/17 26.07.2018
Провадження №22-ц/784/1158/18
Справа № 487/4376/17
Провадження № 22-ц/784/1158/18 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Крамаренко Т.В.,

суддів: Бондаренко Т.З. Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання: Гавор В.Б.,

за участю: представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 7 червня 2018 року, постановлену під головуванням судді - Біцюк А.В. о 16 годині 22 хвилини в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя,

в с т а н о в и л а:

В серпні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Позивачка зазначала, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 24 березня 2012 року по теперішній час. Від шлюбу має доньку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час перебування в шлюбі з ОСОБА_5 за спільні кошти придбано квартиру АДРЕСА_1 за тією ж адресою, право власності на які зареєстровані за відповідачем.

Також відповідачем до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю торгівельної компанії «Атолл-К» внесено 100 000 грн.

З грудня 2016 року позивачка разом із донькою почали проживати окремо від відповідача через взаємні непорозуміння, угоди про добровільний поділ спільного майна не досягнуто.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просила суд здійснити поділ майна подружжя, що є об'єктом спільної сумісної власності та виділити їй у власність: 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, 1/2 частину гаражу 1, що знаходиться за тією ж адресою, 50% майна Товариства з обмеженою відповідальністю торгівельної компанії «Атолл-К».

2 квітня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 в якому просив визнати його особистою приватною власністю квартиру АДРЕСА_1, що знаходиться за тією ж адресою, автомобіль ЗИЛ, 1992 року випуску та автомобіль Hyundai 1X35, 2011 року випуску.

В підготовчому судовому засіданні суду першої інстанції представник позивачки заявила клопотання про виклик і допит свідків, які можуть підтвердити факт передачі позивачу особистих коштів в значній сумі від третіх осіб на придбання та утримання майна придбаного в шлюбі.

Представник відповідача заявила клопотання про прийняття до розгляду зустрічного позову відповідача про поділ майна подружжя, згідно якого відповідач у справі просив визнати за ним право власності на зареєстроване за ним майно. Також представник відповідача заявила клопотання про виклик і допит свідків у справі, які можуть підтвердити передачу відповідачу значної суми коштів, належних іншій особі, на придбання майна, яке було набуте у шлюбі сторонами.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 7 червня 2018 року відмовлено представнику позивача у задоволенні заяви про виклик і допит свідків у справі. Відмовлено представнику відповідача і відповідачу у задоволенні клопотання про прийняття до спільного розгляду зустрічного позову із первісним та у виклику і допиті свідків у справі.

В апеляційний скарзі відповідач - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просив ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у прийнятті зустрічну позовну заяву заявнику, суд першої інстанції виходив з того, що об'єднання позовів в одне провадження та їх спільний розгляд є недоцільним, оскільки право власності на квартиру та гараж і так зареєстровані за відповідачем і відмова в задоволені первісного позову вирішить питання відсутності права спільної сумісної власності сторін на вказане майно. Право ж власності відповідача на два автомобілі позивачем не оспорюється, а тому позовні вимоги в частині визнання права власності за відповідачем на вказані автомобілі ніяким чином не стосується первісного позову.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у серпні 2017 року ОСОБА_4 звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому просила суд здійснити поділ майна подружжя, що є об'єктом спільної сумісної власності та виділити їй у власність: 1/2частину квартири АДРЕСА_2, ? частину гаражу 1, що знаходиться за тією ж адресою, 50% майна Товариства з обмеженою відповідальністю торгівельної компанії «Атолл-К».

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 серпня 2017 року відкрито провадження у справі.

Заочним рішенням цього ж суду від 7 листопада 2017 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 та на 1/2 частину гаражу АДРЕСА_4, розташованого за тією ж адресою.

5 лютого 2018 року представник відповідача звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва 28 лютого 2018 року вказане заочне рішення скасоване та справу призначено до розгляду.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

За змістом статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

2 квітня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання його приватною власністю квартири АДРЕСА_1, що знаходиться за тією ж адресою, автомобіль ЗИЛ, 1992 року випуску та автомобіль Hyundai 1X35, 2011 року випуску.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

За змістом даної норми однією з умов прийняття зустрічного позову є доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів. Доцільно їх розглядати в одному процесі тоді, коли це дозволить більш повно і об'єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємини сторін, виключити винесення взаємо суперечливих або взаємовиключних судових рішень. І, навпаки, недоцільно розглядати ці вимоги сумісно тоді, коли це затягне розгляд справи, а вимоги повністю можуть бути розглянуті окремо.

Взаємний зв'язок первісного і зустрічного позову може виявлятись у тому, що зустрічна вимога виключає вимогу первісну, або обидва випливають з однієї підстави, або взаємний зв'язок виникає з однорідності обставин виникнення взаємних матеріально- правових вимог між позивачем і відповідачем.

Первісний і зустрічний позов можуть бути взаємозв'язаними і тоді, коли підстава зустрічного позову паралізує підставу первісного позову, а тому задоволення вимог відповідача виключає задоволення вимог позивача.

Предметом первісного позову у даній справі є поділ майна подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - квартири АДРЕСА_1, що знаходиться за тією ж адресою та майно Товариства з обмеженою відповідальністю торгівельної компанії «Атолл-К».

Позивач за зустрічним позовом просить про визнання його приватною власністю вказаного вище майна.

Отже, встановлене свідчить про те, що зустрічна вимога виключає вимогу первісну, а відтак висновки суду про те, що спори не є взаємопов'язаними є помилковими.

За вказаних обставин, ухвала суду першої інстанції, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права на підставі п.4 ч. 379 УПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження її розгляду та вирішення питання щодо можливості прийняття зустрічного позову у встановленому законом порядку.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 7 червня 2018 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду та вирішення питання щодо можливості прийняття зустрічного позову у встановленому законом порядку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови виготовлений 26 липня 2018 року.