АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи № 755/14600/17

Апеляційне провадження 22-ц/796/4958/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Мазурик О.Ф., Стрижеуса А.М.

при секретарі Борисенко Д.В.

сторони

позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», подану через представника БілоусаАндрія Володимировича, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Виниченко Л.М., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

у/н справи № 755/14600/17 № а/п 22-ц/796/4958/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Виниченко Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
у вересні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просило стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.08.2013 року в розмірі 94 045, 30 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 4 765, 70 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 80 135, 54 грн; заборгованості за пенею та комісією у розмірі 4 189, 52 грн; а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг, що складаються із штрафу у фіксованій частині у розмірі 500 грн та штрафу у процентній складовій у розмірі 4 454, 54 грн. Посилаючись на порушення відповідачем умов кредитного договору.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.12.2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк», через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що умовами кредитного договору передбачено щомісячне погашення заборгованості, тобто встановлені окремі самостійні зобов'язання. Відтак право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Судом не враховано правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 19.03.2014 року № 6-14цс14, від 12.11.2014 року № 6-167 цс14, від 29.10.2014 року № 6-169цс14.Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України № 6-160цс14 від 19.11.2014 року несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.Крім того, кредитор має право на отримання відсотків за користування кредитом за весь час користування кредитними коштами.

Відзиву на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Відповідач у судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Позивач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у його відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 8 п. 1 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.08.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н від 07.08.2013 року, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 2 600 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячних платежів у розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості.

Кредитний договір між сторонами був укладений 07.08.2013 року, згідно його умов, термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії кредитної картки. Останнє погашення заборгованості ОСОБА_2 мало місце 12.06.2014 року. Позивач звернувся з даним позовом до суду 22.09.2017 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду після спливу позовної давності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 267 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Позивачем надано до суду анкету - заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 07.08.2013 року та витяг з цих Умов. У зазначених документах не вказано який вид картки було видано позичальнику, строк її дії та розмір кредитного ліміту.

Відповідно до п. 2.1.1.4.6 цих Умов у випадку порушення клієнтом зобов`язань по поверненню заборгованості перед банком протягом 90 днів з моменту виникнення таких порушень банк змінює умови кредиту, встановлює строк повернення кредиту 91-й день з моменту порушення зобов`язань клієнта по погашенню кредиту і вимагає від клієнта повернення кредиту, сплати винагороди, комісії і процентів за його використання, виконання інших зобов`язань по кредиту у повному обсязі. При цьому згідно ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України по зобов`язанням строк виконання яких не настав, вважається, що строк наступив на 91-й день з моменту порушення зобов`язань клієнта по погашенню заборгованості по кредиту.

Останнє погашення заборгованості ОСОБА_2 мало місце 12.06.2014 року. Позивач звернувся з даним позовом до суду 22.09.2017 року. Відповідач подав заяву про застосування позовної давності, а позивач не надав будь - яких доказів про поважність пропуску позовної давності. За вказаних обставин суд першої інстанції правильно відмовив у позові за пропуском позовної давності.

Сторони не встановлювали графік погашення кредиту, а тому доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду України, які стосуються застосування позовної давності по кожному черговому платежу колегія суддів вважає необгрунтованими. А з урахуванням п. 2.1.1.4.6 Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 07.08.2013 року банк фактично змінив строк повернення кредиту на 91-й день з моменту порушення зобов`язань клієнта по погашенню кредиту і звернувся до суду з даним позовом після спливу позовної давності.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 25.07.2018 року.

Головуючий

Судді