АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

24 липня 2018 року

м. Харків

справа № 2-1033/11; 639/9707/14-ц

провадження № 22-ц/790/31/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційні скарги

ОСОБА_1, правонаступником якої є ОСОБА_2,

Публічного акціонерного товариства «Харківський ордена «Знак пошани» машинобудівний завод «Червоний Жовтень»

на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 квітня 2015 року ( суддя Макаров В.О.)

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Харківський ордена «Знак пошани» машинобудівний завод «Червоний Жовтень» про визнання виселення незаконним, зобов'язання надати у власність інше житлове приміщення, повернення речей,-

встановив :

У серпні 2005 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АОЗТ «Червоний Жовтень», в якому з урахуванням уточнень, просила визнати незаконним її виселення відповідачем без надання іншого житлового приміщення з приміщення гуртожитку по АДРЕСА_1 у м. Харкові та вилучення її речей; поновити її права, порушені відповідачем, зобов'язавши його в місячний термін придбати за його рахунок та надати ОСОБА_3 у власність з оформленням за рахунок відповідача всіх правовстановлюючих документів інше житлове приміщення, що повинно відповідати санітарним та технічним вимогам, розмірам, що виключають визнання ОСОБА_1 такою, що потребує покращення умов життя, та знаходиться у межах даного адміністративно-територіального району (пункту); призначити комісію за участю ОСОБА_1 для визначення цілісності та збереження її речей, вилучених 5 вересня 2000 року при її виселенні, та зобов'язати відповідача перевезти їх у надане ОСОБА_1 житлове приміщення.

В ході розгляду справи назву відповідача було змінено на Публічне акціонерне товариство «Харківський ордена «Знак пошани» машинобудівний завод «Червоний Жовтень».

В обґрунтування вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що була вселена до гуртожитку АОЗТ «Завод «Червоний Жовтень», а також зареєстрована за адресою гуртожитку: м. Харків, АДРЕСА_1. При цьому на підприємстві ОСОБА_1 працевлаштована не була. На час вселення вона працювала у Жовтневому відділенні Промислово-будівельного банку СРСР на посаді інженера ІІ категорії. 20 вересня 1993 року між правонаступником зазначеного банку - Жовтневим відділенням УАК Промінвестбанку та ОСОБА_1 укладений строковий трудовий договір (контракт), який в подальшому продовжувався. 20 вересня 1997 року ОСОБА_1 звільнена з роботи в банку за закінченням строку дії контракту. 5 вересня 2000 року членами комісії заводу складено акт про непроживання ОСОБА_1 в кімнаті гуртожитку з 1998 року. Речі ОСОБА_1, що знаходились у кімнаті, були описані та поміщенні до іншого приміщення. Таким чином, ОСОБА_1 фактично була виселена із займаного нею житлового приміщення. Незаконність виселення, на думку позивачки, полягає в тому, що ОСОБА_1 в силу положень ст. 132 ЖК України не є особою, яка підлягала б виселенню без надання іншого житлового приміщення. Крім того, гуртожиток не є житловим приміщенням, а відноситься до нежитлового фонду, що також виключає можливість виселення її без надання іншого житлового приміщення. Також зазначені інші порушення законодавства в діях підприємства при виселенні ОСОБА_1, в тому числі і стосовно статусу гуртожитку як об'єкту оренди.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 квітня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Постановлено:

- визнати незаконним виселення ОСОБА_1 з займаного нею приміщення в гуртожитку за адресою м. Харків, АДРЕСА_1;

- зобов'язати ПАТ «Харківський ордена «Знак пошани» машинобудівний завод «Червоний Жовтень» надати за власний рахунок ОСОБА_1 житлове приміщення в м.Харкові, яке є рівноцінним житловому приміщенню (кімнаті) в якому була зареєстрована та проживала ОСОБА_1 до її виселення з гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язати ПАТ «Харківський ордена «Знак пошани» машинобудівний завод «Червоний Жовтень» повернути ОСОБА_1 її особисті речі, вилучені 5 вересня 2000 року в ході її фактичного виселення з приміщення у гуртожитку за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1 або компенсувати їх вартість.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 квітня 2015 року постановлено: визнати незаконним виселення ОСОБА_1 з займаного нею приміщення в гуртожитку за адресою м. Харків, АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, а також вилучення в ході виселення її особистих речей. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині встановлення строку виконання рішення суду, призначення комісійного дослідження, зобов'язання перевезення речей у надане за рішенням суду житло - відмовлено.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про надання у власність позивачу житлового приміщення, визначенні району м. Харкова, в якому відповідача зобов'язано надати житлове приміщення та визначенні порядку повернення речей або компенсації їх вартості - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду змінити та задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. При цьому посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи.

В апеляційній скарзі ПАТ «Завод«Червоний Жовтень» просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, вивчивши апеляційні скарги та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права. Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції перевіряє справу в повному обсязі. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 частково, суд першої інстанції виходив з того, що дія ч.1 ст.132 ЖК України на спірні відносини не поширюється, тому порушене право ОСОБА_1, яке полягає у незаконному виселенні без надання іншого житлового приміщення, підлягає захисту. Інші вимоги позивачки вважав такими, що виходять за межі повноважень суду.

Проте повністю погодитися з висновками суду не можна.

Згідно повідомлення Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального відділу юстиції у Харківській області ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла в м. Харкові 06.08.2017 року, актовий запис про смерть №11526.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2018 року до участі у справі було залучено правонаступника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, який є сином померлої.

Встановлено, що ОСОБА_1 згідно картки за формою А, 13 липня 1990 року була вселена та зареєстрована за адресою гуртожитку АОЗТ «Завод «Червоний Жовтень» по АДРЕСА_1 в м. Харкові (т.1 а.с.239, 268).

5 вересня 2000 року членами комісії заводу складено акт про непроживання ОСОБА_1 в кімнаті гуртожитку з 1998 року та проведено опис речей, належних позивачці, які були поміщенні до іншого приміщення.(т.1 а.с.16-19)

Правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках врегульовані окремою главою 4 розділу ІІІ Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР).

Так, згідно зі статтею 127 ЖК Української РСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Отже, гуртожитком є зареєстрована у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів як гуртожиток жила будівля, що відповідає певним вимогам, у якій особам у зв'язку з трудовими відносинами або навчанням в учбовому закладі надається за плату та за ордером, що видається власником гуртожитку, у тимчасове користування жила площа.

Вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, суди повинні з'ясовувати, чи є гуртожитком будинок, приміщення в якому займає особа, зокрема: чи зареєстрований він як гуртожиток у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів; чи побудований будинок як гуртожиток або спеціально для нього переобладнаний; чи є дозвіл санітарно-епідеміологічної станції на його заселення як гуртожитку; чи видавався, відповідно до статті 129 ЖК Української РСР та Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208, ордер на зайняття особою жилої площі в гуртожитку, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу; чи укомплектований будинок (жиле приміщення) меблями, спеціальним устаткуванням, інвентарем, культурно-побутовими предметами, необхідними для проживання, занять і відпочинку громадян; чи є штати для обслуговування гуртожитку; як оплачується проживання тощо.

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що спір виник з приводу виселення ОСОБА_1 із приміщення, яке їй було тимчасово надано для проживання відповідачем.

При цьому судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що ордер відповідно до вимог ст.127 ЖК Української РСР ОСОБА_1 не видавався.

Підставою для вселення у гуртожиток був лист Жовтневого відділення Промислово-будівельного банку СРСР (т.1 а.с.27).

Відповідно до ст. 132 ЖК Української РСР сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи,

що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням.

Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Надаване громадянам у зв'язку з виселенням з гуртожитку інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу.

Осіб, які проживають у гуртожитках, виселяються також у разі знесення будинку або переобладнання будинку (жилого приміщення) в нежилий, а також якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом.

При цьому виселюваним надається інша жила площа в гуртожитку або

інше жиле приміщення.

Із матеріалів справи вбачається, що підприємстві ОСОБА_1 працевлаштована не була.

На час вселення вона працювала у Жовтневому відділенні Промислово-будівельного банку СРСР на посаді інженера ІІ категорії. 20 вересня 1993 року між правонаступником зазначеного банку - Жовтневим відділенням УАК Промінвестбанку та ОСОБА_1 укладений строковий трудовий договір (контракт), який в подальшому продовжувався. 20 вересня 1997 року ОСОБА_1 звільнена з роботи в банку за закінченням строку дії контракту.

За таких обставин, враховуючи те, що ОСОБА_1 була вселена до гуртожитку без достатніх правових підстав, за відсутності спеціального ордеру, крім того, на підприємстві, яке є відповідачем у справі, на час вселення та виселення працевлаштована не була, судова колегія дійшла висновку, що житлові права позивачки порушено не було, а тому судовому захисту вони не підлягають.

На підставі викладеного, рішення суду в частині задоволення позовних вимог про визнання виселення незаконним та зобов'язання надати інше житлове приміщення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі у цій частині.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно п.7 чт.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо на стала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правона ступництва.

Що стосується особистих речей ОСОБА_1, які знаходилися у кімнаті гуртожитку на час виселення слід зазначити, що представник відповідача у засіданні суду апеляційної інстанції позовні вимоги в частині повернення речей ОСОБА_1 визнав, проти повернення речей не заперечував.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, правонаступником якої є ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Харківський ордена «Знак пошани» машинобудівний завод «Червоний Жовтень» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 квітня 2015 року в частині визнання незаконним виселення ОСОБА_1 з займаного нею приміщення у гуртожитку за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1; зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Харківський ордена «Знак пошани» машинобудівний завод «Червоний Жовтень» надати за власний рахунок ОСОБА_1 житлове приміщення в м. Харкові, яке є рівноцінним житловому приміщенню (кімнаті) в якому була зареєстрована та проживала ОСОБА_1 до її виселення з гуртожитку за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1 - визнати нечинним і провадження у справі у цій частині закрити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 липня 2018 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко