АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року

м. Харків

Справа № 619/3051/17

Провадження № 22-ц/790/2611/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

імена (найменування сторін):

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

третя особа Служба у справах дітей Дергачівської Районної державної адміністрації Харківської області

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 лютого 2018 року в складі судді Болибока Є.А.,

в с т а н о в и в:

21 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації у Харківській області про усунення перешкод та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Доводи позовної заяви мотивовані тим, що позивач та відповідач з січня 2014 року проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1, а 01 серпня 2014 року між ними зареєстровано шлюб Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 854.

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ 494839, виданим Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 89854.

У березні 2017 року ОСОБА_3 разом з дитиною поїхала до своїх родичів, які проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, і не повернулася до місця їхнього проживання, та перестала відповідати на телефонні дзвінки.

З цього часу, сторони почали проживати окремо, малолітній ОСОБА_5 став проживати разом з ОСОБА_3, дідусем ОСОБА_6, бабусею ОСОБА_7 та сестрою відповідача ОСОБА_8

У березні 2017 року позивач приїхав до дружини, щоб побачити сина, але відповідач не надала йому такої можливості, до будинку його також не пустили. З цього моменту з боку відповідача та осіб, які проживають разом з дитиною, почалися перешкоди щодо спілкування позивача із сином та прийняття участі у його вихованні, у звязку з чим позивач звернувся до Служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації у Харківській області.

04 травня 2015 року розпорядженням Дергачівської районної державної адміністрації у Харківській області № 224 було визначено місце проживання та порядок виховання та порядок виховання дитини.

Після зазначеного розпорядження у сторін відновилися гарні відносини і вони фактично всі вихідні дні проводили разом за місцем проживання позивача: АДРЕСА_1. У будні дні позивач відвозив дружину з сином за місцем їх проживання, після роботи заїжджав до них та вони разом проводили час.

Проте, з серпня 2017 року з боку дружини позивача та її родини, які проживають разом з нею та їхньою малолітньою дитиною, знову почалися перешкоди спілкування позивача із сином та прийняття участі у його вихованні.

Зокрема, у середині серпня 2017 року, не узгодивши з позивачем, відповідач поїхала разом з дитиною на відпочинок на Азовське море до м. Бердянськ Запорізької область. Пізніше, не повідомивши позивача, відповідач віддала малолітнього ОСОБА_5 до Малоданилівського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «Дзвіночок».

На бажання позивача приймати участь у вихованні дитини під час перебування їхнього сина в дитячому садочку, познайомитись із завідуючою та вихователем дитини, та на прохання відводити сина до садочку разом із дружиною, ОСОБА_3 відмовила.

24 серпня 2017 року сторони за попередньою домовленість повинні були поїхати за місцем проживання позивача, у звязку з чим останній приїхав до місця проживання ОСОБА_3, щоб забрати її разом із сином, однак, двері ніхто не відчинив, на телефонні дзвінки ОСОБА_3 не відповідала. З будинку вийшла мати ОСОБА_3 ОСОБА_7 та пояснила, що малолітній ОСОБА_5 хворіє, побачитись з дитиною позивача не дозволяють.

Фактично, з 24 серпня 2017 року до теперішнього часу, ОСОБА_3 та інші особи, які проживають разом з нею та малолітнім ОСОБА_5, чинять позивачу перешкоди для спілкування із сином та прийняття участі у його вихованні: не дають можливості спілкування з дитиною, побачення з дитиною, приймати участь у вихованні дитини під час її перебування у дитячому садочку, не надають можливості піклуватись про здоровя дитини, не повідомляють на його звернення про стан здоровя дитини тощо.

Позивач зазначав, що він виконує і надалі бажає виконувати свої батьківські обовязки, бажає безперешкодно спілкуватися з дитиною, систематично бачити сина, мати можливість спільного відпочинку та брати участь у його вихованні. Позивач постійно піклувався про дитину з її народження, займався її вихованням, утримував матеріально. ОСОБА_5 виявляє прихильність до батька, сумує за ним, а тому спілкування дитини з батьком відповідатиме її інтересам та правам на особисте, регулярне спілкування з батьком, що у силу життєвих обставин, що склалися, проживає окремо.

Крім того, у власності позивача є трикімнатна квартира, в якій є всі необхідні для життя дитини умови, вона обладнана необхідними меблями, сучасною побутовою технічкою, житлово-побутові умови сприятливі для проживання малолітніх дітей, дитина має окрему дитячу кімнату, в якій малолітній ОСОБА_5 жив, грався та розвивався, все необхідне для виховання та розвитку: місця для відпочинку та ігор, раціональне харчування, одяг, взуття, іграшки.

При цьому, позивач має постійне місце роботи, стабільний самостійний дохід, гнучкий графік роботи та має можливість проводити час з дитиною, допомагати в навчанні, гуляти та іншим чином піклуватися про сина. За місцем роботи характеризується позитивно, не зловживає алкогольними напоями та наркотичними речовинами. ОСОБА_1 зазначає, що не буде чинити жодних перешкод для спілкування з малолітнім сином ОСОБА_5, в той час, коли він буде перебувати у нього, і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина не була позбавлена піклування матері.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просив усунути перешкоди ОСОБА_3 у вихованні дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком та спілкуванні батька з дитиною.

Визначити наступні способи участі батька у вихованні та спілкування з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно з розпорядженням Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області «Про визначення місця проживання та порядку виховання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1» № 224 від 04 травня 2017 року, а саме: 1) перший та третій тиждень місяця, з 9 год. 00 хв. години суботи до 20 год. 00 хв. години неділі, за місцем проживання батька в присутності матері дитини ОСОБА_3, враховуючи думку та стан здоровя дитини; 2) буденні дні з 18 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., для прогулянок поблизу місця проживання матері, як в присутності матері, так і без її присутності за попередньою домовленістю з ОСОБА_9, враховуючи думку та стан здоровя дитини.

18 жовтня 2017 року ОСОБА_3 подала зустрічний позов до ОСОБА_1, в якому після уточнення просила: розпорядження Дергачівської райдержадміністрації від 04 травня 2017 року № 224 в частині визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матірю, ОСОБА_3, за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт Мала Данилівка, вул. Залізнична, 48, залишити без змін; розпорядження Дергачівської райдержадміністрації від 04 травня 2017 року №224 в частині визначення ОСОБА_1 днів для участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати; до 24 січня 2021 року визначити ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_5, а саме: кожний вівторок та пятницю з 17 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., в присутності матері ОСОБА_3, (бабусі ОСОБА_7 або дідуся ОСОБА_10В.) за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт Мала Данилівна, вул. Залізнична, 48, враховуючи думку та стан здоровя дитини; кожну другу та четверту неділю місяця з 09 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. в присутності матері ОСОБА_3 (бабусі ОСОБА_7 або дідуся ОСОБА_10В.) на вибір ОСОБА_3 за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт Мала Данилівна, вул. Залізнична, 48, або в дитячому розважальному закладі чи паркові відпочину у смт ОСОБА_11 або м. Харків, враховуючи думку та стан здоровя дитини; у день народження дитини ОСОБА_5 - 24 січня, якщо 24 січня буде вихідним днем - з 09 год. 00 хв. до 11 год. 00 хв. в присутності матері ОСОБА_3 (бабусі ОСОБА_7 або дідуся ОСОБА_10В.) на вибір ОСОБА_3 за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт Мала Данилівна, вул. Залізнична, 48, або в дитячому розважальному закладі чи паркові відпочинку у смт ОСОБА_11 або м. Харків; якщо 24 січня припадає на будній день - з 08 год. 00 хв. до 08 год. 30 хв. в присутності матері ОСОБА_3 (бабусі ОСОБА_7 або дідуся ОСОБА_10В.) за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт Мала Данилівна, вул. Залізнична, 48, враховуючи думку та стан здоровя дитини; при вирішенні питання неможливості спілкування ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_5 у зазначений вище спосіб враховується стан здоровя дитини та спільна думка матері ОСОБА_3 та сина ОСОБА_5; при хворобі дитини: на розсуд ОСОБА_3 кожний вівторок та пятницю з 17 год. 40 хв. до 18 год. 00 хв., кожної неділі з 10 год. 00 хв. до 10 год. 30 хв. в присутності матері ОСОБА_3 (бабусі ОСОБА_7 або дідуся ОСОБА_10В.) за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт Мала Данилівна, вул. Залізнична, 48, враховуючи думку та фізичний стан дитини.

Доводи зустрічної позовної заяви мотивовані тим, що розпорядженням Дергачівської районної державної адміністрації № 224 від 04 травня 2017 року було визначено місце проживання дитини ОСОБА_5 за місцем проживання матері - ОСОБА_3 за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт Мала Данилівка, вул. Залізнична, 48, що відповідає інтересам дитини.

З 08 серпня 2017 року дитина відвідує Малоданилівський ДНЗ «Дзвіночок» Малоданилівської селищної ради, а отже проживання дитини за вказаною адресою відповідає її інтересам і спір між батьками з цього приводу відсутній.

В той же час, в частині визначення порядку та способу спілкування ОСОБА_1 з дитиною зазначене розпорядження не відповідає інтересам дитини, що обґрунтовується наступним. Відповідно до висновків невролога, стан дитини характеризується підвищеною нервово-рефлекторною збудливістю тощо. Дитина відвідує Комунальний заклад Малоданилівський ДНЗ «Дзвіночок» Малоданилівської селищної ради зважаючи на це, в дитини змінився графік та спосіб життя, зросло загальне психологічне та фізичне навантаження, зменшилась кількість денного сну (замість 3 годин сну вдома кількість денного сну в садочку фактично складає 1,5-2 години) та відповідно збільшилась кількість нічного сну.

Виконання розпорядження в період з травня до сьогоднішнього часу, характеризується тим, що ОСОБА_1 вимагав формального виконання розпорядження, тобто зустрічі з 18 год. 00 хв. по 20 год. 00 хв. кожного буденного дня, не зважаючи на норми Державних санітарних норм та правил «Влаштування, обладнання, утримання дошкільних навчальних закладів та організації життєдіяльності дітей», які затверджено Наказом Міністерства охорони здоровя України 01 серпня 2013 року №678 та зареєстровано в Міністерсті юстиції України 09 серпня 2013 року за №1370/23902, та на стан здоровя та інтереси дитини, наслідком чого ставало зайве вечірнє збудження, оскільки батько зазначені вечірні години часто проводить з дитиною у дитячих розважальних закладах, що тягнуло за собою довгі вкладання, фактично дитина лягала спати о 22 год. 00 хв., що провокувало скорочення нічного сну до 8 годин.

Крім того, такий графік відвідувань не враховує інтересів зокрема і матері, яка також має право на спілкування з дитиною, коли дитина перебуває вдома, після відвідування садочку. Отже, зазначені обставини дають підстави для висновку, що визначення часу для виховання та спілкування з ОСОБА_1 у вівторок та пятницю з 17 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. відповідає інтересам дитини.

Стосовно спілкування ОСОБА_1 з дитиною у вихідні дні, зазначала наступне.

Намагання батька брати дитину незалежно від його стану здоровя, виклик працівників поліції, дратування дитини іграшками тощо, свідчать про відсутність у нього елементарних знань щодо принципів виховання дитини, турботи стосовно стану її здоровя, як фізичного так і психологічного, тощо. В той час, як ОСОБА_3 має належну кваліфікацію та педагогічну освіту, як й її батьки.

Все наведене свідчить, що ОСОБА_3 має фактичну можливість забезпечити дитині належне виховання та навчання, піклуватись про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток.

В той же час, ОСОБА_1 працює начальником відділу з методів розширення збуту, закінчив Харківський електротехнічний технікум транспортного будівництва за спеціальністю «Монтаж та наладка автоматизованих систем» та НТУ «Харківський політехнічний інститут» за спеціальністю «Біотехнічні та медичні препарати та системи», отже, отримана відповідачем спеціальність та сьогоднішня його робота не дають підстав для висновку про наявність у нього знань в галузі виховання дитини, знань щодо потреб дитини тощо, а психологічний стан характеризується певною професійною деформацією, оскільки агресивні методи продажу товарів, які ОСОБА_1 впроваджує в роботі, він розповсюджує і на сімейні відносини та виховання дитини, що, по суті, і стало підставою для припинення сімейних відносин.

Зважаючи на вказані обставини, можна зробити висновок, що визначення часу для виховання та спілкування дитини з кожної другої та четвертої неділі місяця з 09 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. з обовязковим обідом о 12 год. 30 хв. відповідає інтересам дитини.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 22 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 та визначено йому дні для участі у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме:

- кожний непарний та парний вівторок та пятницю з 18 год. 30 хв. до 19 год. 30 хв. в присутності матері ОСОБА_3 (бабусі ОСОБА_7 або дідуся ОСОБА_10В.), за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт Мала Данилівка, вул. Залізнична, 48, враховуючи думку та стан здоров'я дитини;

- кожну непарну суботу місяця з 09 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. в присутності матері ОСОБА_3 (бабусі ОСОБА_7 або дідуся ОСОБА_10В.), як за місцем проживання дитини за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт Мала Данилівка, вул. Залізнична, 48, так і з можливістю відвідування дитячих розважальних закладів чи парків відпочинку, враховуючи думку та стан здоровя дитини;

- у день народження дитини, якщо 24 січня буде вихідним днем - з 09 год. 00 хв. до 11 год. 00 хв. в присутності матері ОСОБА_3 (бабусі ОСОБА_7 або дідуся ОСОБА_10В.), за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт Мала Данилівка, вул. Залізнична, 48, або в дитячому розважальному закладі чи паркові відпочину у смт Мала Данилівна Дергачівського району Харківської області або у місті Харкові; якщо 24 січня припадає на будній день - з 08 год. 00 хв. до 08 год. 30 хв. в присутності матері ОСОБА_3 (бабусі ОСОБА_7 або дідуся ОСОБА_10В.), за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт Мала Данилівка, вул. Залізнична, 48, з урахуванням думки та стану здоровя дитини.

В іншій частині позовів відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 лютого 2018 року в частині відмови у задоволенні первісного позову та в частині задоволення зустрічного позову скасувати і ухвалити нове рішенням, яким первісний позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 мотивує тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норми процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зокрема, зазначав, що судом не враховано те, що ОСОБА_3 не виконувала рішення Служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації у Харківській області щодо визначення місця проживання та порядку виховання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 № 224, що було підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з позовними вимогами щодо усунення перешкод з боку ОСОБА_3 у вихованні сина.

На даний час розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації у Харківській області № 224 від 04 травня 2017 року є чинним та ніким не скасовано. Разом з цим, судом першої інстанції на порушення вимог пунктів 2 і 3 частини 4 статті 265 ЦПК України, не обґрунтовано, чому суд,ухвалюючи рішення, не взяв до уваги чинне Розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації у Харківській області № 224 від 04 травня 2017 року, натомість послався на висновок Органу опіки та піклування № 01-49/4480 від 20 грудня 2017 року.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно прийняв до розгляду зустрічний позов і частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3, оскільки для вирішення спору щодо способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною як до органу опіки та піклування, так і до суду має право звертатися той з батьків, що проживає окремо від дитини. ОСОБА_3 проживає разом з дитиною ОСОБА_5, тому вона не має права на звернення ні до органу опіки та піклування, ні до суду з такими позовними вимогами.

Також, суд першої інстанції обрав спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином на підставі висновку Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області № 01-49/4480 від 20 грудня 2017 року, який не відповідає вимогам законодавства щодо його складання та обґрунтованості, а саме, «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, повязаної із захистом прав дитини», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866.

Крім того, висновок Органу опіки та піклування № 01-49/4480 від 20 грудня 2017 року порівняно з Розпорядженням № 224 від 10 травня 2017 року значною мірою звужує час для спілкування ОСОБА_1 зі своїм сином.

Органом опіки та піклування взагалі не обґрунтовано, з яких підстав підлягає зміні розпорядження, прийняте за 8 місяців до судового розгляду, в бік суттєвого обмеження прав батька та прав дитини на спілкування.

Крім того, вказаний Висновок є суперечливим. Згідно з витягом з протоколу № 16 засідання комісії з питань захисту прав дитини Дергачівської районної державної адміністрації від 08 грудня 2017 року «Інспектор сектору превентивної діяльності Дергачівського відділу поліції в Харківській області підтримав всі пропозиції, і зазначив, що в зазначеній родині виникають постійні суперечки, які призводять до багаторазових та регулярних викликів працівників поліції за місцем проживання дитини, що може негативно вплинути на психологічний та емоційний стан дитини». Незважаючи на це, висновком органу опіки та піклування встановлено графік спілкування батька й дитини в присутності матері дитини або дідуся чи бабусі за адресою їх проживання, що явно суперечить інтересам дитини.

Крім того, суд першої інстанції визначив місце для спілкування ОСОБА_1 з дитиною лише місце проживання дитини та дитячі розважальні заклади чи парки відповідачу, не врахувавши, що для розвитку дитини їй необхідно відвідувати також пізнавальні заклади, різноманітні гуртки, секції тощо.

Також судом не встановлено виняткових обставин, які б обумовлювали побачення з дитиною у присутності іншої особи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 вважав, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є безпідставною та необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Зокрема, зазначав, що позивачем не наведено за допомогою належних та допустимих доказів невиконання відповідачем вимог розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації від 04 травня 2017 року № 224, рішенням суду першої інстанції не встановлено, що ОСОБА_3 не виконувала розпорядження і фактів порушення відповідачем прав батька на спілкування та виховання дитини не встановлено.

Щодо чинності розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації № 224 від 04 травня 2017 року, то відповідач ОСОБА_3, зважаючи на обєктивну необхідність змінити порядок спілкування ОСОБА_1 з дитиною (оскільки дитина почала відвідувати дитячий садок, змінились умови життя), 11 вересня 2017 року звернулася до голови Дергачівської районної державної адміністрації з проханням змінити порядок спілкування ОСОБА_1 з дитиною, визначений у розпорядженні № 224 від 04 травня 2017 року, але у звязку з тим, що ОСОБА_1 21 вересня 2017 року подав позовну заяву до суду, то органи опіки залишили заяву відповідача без розгляду.

Зважаючи на звернення позивача до суду з позовом про усунення перешкод в спілкуванні та зустрічним позовом відповідача про зміну порядку спілкування позивача з дитиною, саме порядок спілкування, визначений в розпорядженні, і був предметом судового розгляду, а не доказом у справі, оскільки позивач зазначав про порушення його відповідачем, а відповідач у зустрічному позові зазначала про обєктивну необхідність зміни визначених в розпорядженні умов зустрічей позивача з дитиною, а тому твердження позивача про порушення судом норм пунктів 2,3 частини 4 статті 265 ЦПК України є безпідставними.

Твердження позивача про можливість звернення до суду з позовом про визначення порядку спілкування виключно у особи, яка проживає окремо від дитини, є таким, що не ґрунтується на законі.

Розгляд позову ОСОБА_1 про усунення перешкод в спілкуванні та зустрічний позов про зміну порядку спілкування доцільно та обєктивно розглядати сумісно, оскільки це дозволило повно та всебічно розглянути справу та прийняти обґрунтоване рішення щодо встановлення порядку спілкування позивача з дитиною. Отже, зважаючи на викладене, відповідач має право звернення до суду з зустрічним позовом про зміну порядку спілкування позивача з дитиною і суд правомірно прийняв зустрічний позов для сумісного розгляду з первинним позовом.

Висновок органів опіки та піклування приймався щодо не тільки вимог позивача, а й зустрічних вимог відповідача стосовно зміни порядку спілкування, в яких були наведені обєктивні обставини, що були досліджені на засіданні органу опіки та які й зумовили необхідність зазначених змін в спілкуванні позивача з дитиною, що знайшло своє відображення у висновку органів опіки.

Щодо твердження ОСОБА_1 про звуження часу його спілкування з дитиною, то відповідачем наведені обґрунтовані доводи та докази того, що позивач, починаючи з серпня 2017 року та впродовж всього розгляду справи не може та не бажає зрозуміти зміни в житті дитини, виявити елементарні потреби дитини, оцінити її фізичний та психологічний стан. Поведінка позивача характеризується виключно формальним відношенням до виконання своїх обовязків, а його пропозиції їхати щодня до розважальних закладів о 19.00 год. взагалі суперечать та шкодять інтересам дитини, що і зумовило ОСОБА_3 звернутися з зустрічним позовом.

Щодо тверджень ОСОБА_1 про надання переваги висновку органів опіки перед розпорядженням Дергачівської районної державної адміністрації, то у висновку визначений порядок спілкування, який прийнято у відповідності до обставин справи, які існували на час розгляду справи, а тому суд правомірно застосував при вирішенні справи саме висновок Органу опіки та піклування за № 01-49/4480 від 20 грудня 2017 року.

Крім того, позивачем не доведено перешкоджання в спілкуванні або порушення його прав з боку як матері дитини, так і бабусі чи дідуся, які навпаки створювали умови для спілкування батька з дитиною. А отже, зважаючи на те, що позивач не має елементарного поняття про інтереси та справи дитини, про її фізичний та емоційний стан (та не має наміру його отримати, з матірю дитини не спілкується взагалі), в той час, як бабуся та дідусь мають відповідну профільну освіту, яка забезпечить захист прав та інтересів дитини, суд правомірно визначив час для спілкування позивача з дитиною у присутності бабусі або дідуся при можливій відсутності відповідача.

Зазначав, що вирішення питання про відвідування дитиною пізнавальних закладів, гуртків, секцій тощо, не стосується спілкування позивача з дитиною у вечірній час, оскільки заняття, які потребують підвищеної пізнавальної активності, необхідно проводити переважно в першу половину дня та у дні з високою працездатністю (вівторок, середа). Позивач необґрунтовано ототожнює питання особистого відвідування дитиною секцій, кружків та організаційні питання свого спілкування з дитиною. Отже, зважаючи на предмет первісного позову, про встановлення порядку саме спілкування з дитиною, суд правомірно та обґрунтовано врегулював зазначене питання.

Таким чином, суд першої інстанції на підставі повного та всебічного розгляду справи з врахуванням інтересів дитини, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, яке представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 просив залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 367 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із положень статей 7, 19, 141, 150-153, 157, 159 СК України, статей 3, 5, 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, статей 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» та своє рішення мотивував тим, що оскільки графік роботи ОСОБА_1 відповідно до довідки № 85 від 07 листопада 2017 року встановлений з 09 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., то суд встановлює час спілкування кожного непарного та парного вівторка та пятниці з 18 год. 30 хв. до 19 год. 30 хв., а не так, яка вказано у висновку з 18 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. Також суд вважав, що зазначені способи, які визначені у висновку органу опіки та піклування, необхідно доповнити окремою датою, тобто днем народження дитини, як це зазначено у зустрічних позовних вимогах ОСОБА_3, що буде максимально сприяти інтересам сторін, а також не буде суперечити інтересам дитини та сприятиме її нормальному розвитку та емоційному стану.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції в повному обсязі погодитись не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтво про народження серії І-ВЛ №494839.

На даний час батьки дитини перебувають у шлюбі, який зареєстрований 01 серпня 2014 року, про що складено відповідний актовий запис № 854, проте проживають окремо, а дитина проживає разом з матірю.

Відповідно до статті 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобовязані поважати дитину.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування щодо неї.

Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно із статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Положеннями статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно із частинами 1, 2 статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи також приймає до уваги практику рішень ЄСПЛ, а саме: справа «М.С. проти України», в якій зазначено, що безсумнівно, врахування того, що слугує найкращим інтересам дитини, має вирішальне значення в кожній справі такого типу (справа «Ельшольц проти Німеччини»); справа «Нойлінґер і Шурук проти Швейцарії, в якій зазначається, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси.

При визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її звязки з сімєю, окрім випадків, коли доведено, що сімя непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (справа «Мамчур проти України»).

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що підставою звернення позивача у суд було порушене його право, як батька, на участь у вихованні малолітнього сина без присутності матері чи інших осіб.

Встановлено, що у судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала та пояснила, що вона згодна на зустрічі позивача з сином тільки в її присутності, або в присутності бабусі чи дідуся, за її місцем проживання.

З врахуванням зазначених положень національного та міжнародного законодавства, що регулює правовідносини батьків, між якими виник спір щодо участі у вихованні дитини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції ухвалене без урахування зазначених приписів.

Отже, судовим розглядом встановлено, що позивач, який є батьком дитини, піклується про сина та любить його, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною, позитивно характеризується, є матеріально-забезпеченою людиною, має постійне місце роботи та має належні житлові умови.

Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб, судом апеляційної інстанції не встановлено, відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять.

Не надано таких доказів й суду апеляційної інстанції.

Доводи відповідача ОСОБА_3 щодо місця побачення батька з дитиною, а саме за місцем її проживання, та участі у вихованні і спілкуванні батька з дитиною у присутності матері чи інших осіб, які прийняті судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає їх необґрунтованими, та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать нормам статей 157, 159 СК України.

Колегія суддів, вирішуючи питання щодо порядку та місця спілкування позивача з малолітнім сином, приймає до уваги вік дитини, стосунки, які склалися між сторонами (неприязні відносини один до одного, відсутність спільного бажання вирішення ситуації, яка склалася в родині), дійшла висновку про те, що визначення місця спілкування позивача з сином не повинно перешкоджати йому разом з дитиною виходити на прогулянку, відвідувати заклади культури, торговельні, розважальні та інші заклади з урахуванням необхідності розвитку дитини, місця для відпочинку та оздоровлення дитини.

При цьому, колегія суддів виходить із тих обставин, що судовим розглядом не встановлено обставин, які б могли бути підставою для визначення такого способу спілкування позивача з малолітнім сином, який би обумовлював побачення з дитиною у присутності інших осіб.

Отже, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції, встановивши, що ОСОБА_3 чинить перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з їхньою спільною дитиною, дійшов висновку про те, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, а тому визначає спосіб участі батька у вихованні малолітнього сина, що не суперечить інтересам дитини, наступним чином:

-кожного вівторка та четверга кожного тижня з 17 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. без присутності матері;

-кожної суботи та неділі кожного другого та четвертого тижня місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. без присутності матері.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що сторони, з урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини.

З врахуванням встановлених обставин та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню з наведених вище підстав.

За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1, суд апеляційної інстанції відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України змінює судове рішення і ухвалює у відповідній частині нове рішення з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382-384, 389, 390 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 лютого 2018 року змінити в частині визначення порядку та участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Абзаци 4-6 резолютивної частині рішення викласти в наступній редакції:

визначити ОСОБА_1 наступний спосіб участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце та час їхнього спілкування:

-кожного вівторка та четверга кожного тижня з 17 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. без присутності матері;

-кожної суботи та неділі кожного другого та четвертого тижня місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. без присутності матері.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 липня 2018 року.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

ОСОБА_12