Ухвала

Іменем України

30 липня 2018 року

м. Київ

справа № 761/25183/16-ц

провадження № 61-8267ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

СтрільчукаВ. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 травня 2018 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 липня 2016 року відкрито провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з ухвалою районного суду. ОСОБА_4 через свого представника 22 березня 2018 року подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 травня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_4, на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 липня 2016 року на підставі пункту 3 частини першої статті 358 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

29 травня 2018 року ОСОБА_4 подав засобами поштового зв'язку касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 травня 2018 року, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким направити справу для подальшого розгляду до Апеляційного суду міста Києва.

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що відмовляючи у відкритті провадження за його апеляційною скаргою, апеляційний суд дійшов неправильного висновку щодо недобросовісності здійснення ним своїх процесуальних обов'язків, оскільки він, попередньо звертаючись до суду, не оскаржував одні й ті ж питання. Апеляційний суд обмежив його право на судовий захист, встановлене Конституцією України.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Апеляційним судом встановлено, що представник ОСОБА_4 вже звертався до суду з апеляційною скаргою на ухвалуШевченківського районного суду міста Києва від 18 липня 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 березня 2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на ухвалу про відкриття провадження від 18 липня 2016 року відмовлено на підставі частини третьої статті 297 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час постановлення ухвали місцевим судом, оскільки у встановлений судом строк недоліки апеляційної скарги щодо подачі заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження та зазначення підстав для поновлення такого строку заявник не виправив.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у цій справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 липня 2016 року, оскільки є ухвала Апеляційного суду міста Києва від 16 березня 2017 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Доводи касаційної скарги про відсутність ухвали Апеляційного суду міста Києва про відмову у відкритті апеляційного провадження по даному предмету оскарження та про обмеження суддею суду апеляційної інстанції права ОСОБА_4 на судовий захист є необґрунтованими, оскільки на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16 березня 2017 року він подавав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який ухвалою від 11 жовтня 2017 року відхилив його касаційну скаргу та залишив без змін ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16 березня 2017 року, що підтверджується матеріалами касаційного провадження.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою та шостою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України передбачено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Разом із тим, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої, частинами п'ятою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 травня 2018 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов