АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2018 року м. Харків

Справа № 645/3944/17

Провадження № 22-ц/790/3182/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І., Маміної О.В.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1,

Відповідач: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 29 березня 2018 року, ухвалене суддею Горпинич О.В.,-

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування та визнання спадкоємців першої черги,

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просила усунути ОСОБА_2 від права на спадкування майна спадкодавця ОСОБА_3, до складу якого входить квартира АДРЕСА_1 та частина квартири АДРЕСА_2; визнати за позивачем ОСОБА_1, спадкоємцем третьої черги за законом, право на спадкування вказаного майна у першій черзі.

Позов мотивований тим, що 17 січня 2017 року помер її рідний племінник ОСОБА_4, який за життя у шлюбі не перебував, дітей не мав та заповіт не складав. Після смерті спадкодавця до нотаріальної контори позивач та відповідач, яка є сестрою померлого та донькою батька від першого шлюбу, звернулися із заявами про прийняття спадщини. Зазначає, що відповідача ОСОБА_2 необхідно усунути від права на спадкування, оскільки весь час після розлучення батьків вона проживала зі своєю матірю, у спірній квартирі була зареєстрована формально, жодної необхідної матеріальної чи моральної допомоги своєму батьку чи брату за їх життя не надавала, у їх похованні участі не приймала, за комунальні послуги не сплачувала. Стверджує, що ОСОБА_3 мав 3 групу інвалідності у звязку із загальним захворюванням, він перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, потребував сторонньої допомоги та матеріального забезпечення, відповідач у свою чергу його здоровям не цікавилась та не відвідувала, нехтувала своїми обовязками, не пускала його на своє подвіря, що на підставі ст..1224 ЦК України є підставою для усунення її від права на спадкування.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 зазначала, що зареєстрована та проживає у сел.. Вільшани, ОСОБА_4 не був людиною похилого віку, позивач не підтвердила належним чином свої доводи щодо каліцтва чи безпорадного стану спадкодавця, його тяжкої хвороби, необхідності у сторонньому догляді, допомоги або піклуванні чи неможливості самостійно себе забезпечувати, які б стали підставою для застосування положень ст..1224 ЦК України.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 29 березня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Рішення мотивоване тим, що позивачем належними та достовірними доказами не доведено обґрунтованість своїх позовних вимог, зокрема, чи перебував спадкодавець ОСОБА_3 у безпорадному стані через свій похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та чи потребував спадкодавець допомоги саме від відповідача (за умови отримання її від інших осіб), а також чи мав спадкоємець - відповідач по справі матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу. Крім того, не доведено і умисне злісне ухилення відповідача від надання такої допомоги.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, та ухваленим з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування скарги посилається на доводи, зазначені у позовній заяві, а також зазначала, що рішенням виконавчого комітету Фрунзенської районної ради народних депутатів м. Харкова від 12.07.1994 ОСОБА_5 (спадкодавця) дозволялося усиновити ОСОБА_6, а не батьку відповідача ОСОБА_7, тому відповідач та спадкодавець є зведеними братом та сестрою, тому вони права спадкування один після одного не набувають, оскільки у них відсутні спільні батько та матір.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 містить ті ж доводи, що і відзив на позовну заяву, зокрема на недоведеність позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 17.01.2017, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія 1-ВЛ №575148, після якого відкрилася спадщина.

Згідно копії свідоцтва про народження батьком спадкодавця значиться ОСОБА_7, якого зобовязано вписати батьком у свідоцтво про народження ОСОБА_5 рішенням виконавчого комітету Фрунзенської районної ради народних депутатів м. Харкова від 12.07.1994, при цьому змінено прізвище дитини з «Омельченко» на «Ісаєнко», а по батькові з «Миколайович» на «Васильович».

Тому, доводи позивача викладені у апеляційній скарзі щодо не споріднення спадкодавця та відповідача спростовуються матеріалами справи.

Згідно ст..81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п'ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною 5 статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п'ятої статті 1224 ЦК Українимає значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладеного у пункті 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Виходячи з наведеного, правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам та аналізуючи норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції, виходив з відсутності сукупності обставин, які відповідно до статті 1224 ЦК України є підставою для усунення спадкоємця від спадкування, зокрема ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання. В даному конкретному випадку судом не було встановленого ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю. Крім того, ані позивач, ані свідки не навели переконливих доказів на підтвердження перебування спадкодавця у безпорадному стані, та потреби його в допомозі.

Матеріали справи містять 2 довідки , а саме з Харківської міської поліклініки №6від 15 грудня 2017 року та Немишлянської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії від 27 грудня 2017 року, що ОСОБА_3, як інвалід 3 групи стороньої допомоги не потребував (а.с.53,56).

Як правильно зазначив суд першої інстанції, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Крім того, доводи апеляційної скарги рішення суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374,375, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 29 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_8

повний текст постанови

складено 18 липня 2018 року