Справа №:755/9842/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" липня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

за участю секретаря - Кузьменко А.М.,

за участю сторін:

представника скаржника - ОСОБА_1,

представника ГТУЮ у м. Києві - Григорян О.Г.,

представника зацікавленої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», боржник ОСОБА_5, на дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Магди Світлани Григорівни, заінтересована особа: ОСОБА_3,

встановив:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла вказана скарга, в якій скаржник просить визнати неправомірними дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Магди Світлани Григорівни щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу від 13.06.2017 року у виконавчому провадженні № 50924150, та її скасувати, зобов'язати відновити виконавче провадження та провести опис та арешт майна, і вжити всіх передбачених законом заходів примусового виконання рішень.

Скаргу обґрунтував тим, що 13.06.2017 року заступник начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Магда С.Г. винесла постанову про повернення їм виконавчого документа - виконавчого листа № 755/11380/15-ц, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 16.10.2015 року, яким в рахунок погашення боргу ТОВ «Ірпінь Рем-Торг» (позичальник) перед АТ «Укрексімбанк» за кредитним договором № 161114К12 від 11.12.2014 року, в розмірі 4 002 999,72 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення за адресою - АДРЕСА_1 загальною площею 277,9 м, що належить ОСОБА_5, на відкритих торгах в межах процедури виконавчого провадження. На адресу виконавчої служби була направлена заява від 12.04.2016 року за № 175-05/347 про відкриття виконавчого провадження разом з оригіналом виконавчого листа та копією ухвали суду. Постановою від 25.04.2016 року було відкрито виконавче провадження № 50924150. В оскаржуваній постанові, як підстава повернення виконавчого листа зазначено п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 82513054 від 15.03.2017 року за ОСОБА_5 зареєстровано на праві власності нежитлове приміщення, яке розташоване в АДРЕСА_1 В цій же довідці наявний запис № 8055021 про державну реєстрацію іпотеки на підставі договору від 12.12.2014 року, укладеному між АТ «Укрексімбанк», та запис № 8054133 про заборону на нерухоме майно згідно договору іпотеки. При проведенні виконавчих дій - опису та арешту майна, ОСОБА_3 було надано Договір купівлі-продажу та технічну документацію на приміщення, площа якого включає частково площу майна, на яке звернено стягнення по рішенню суду. 23.03.2017 року виконавцем складено акт про неможливість проведення опису нерухомого майна. Після отримання відповіді з КП «Київське бюро технічної інвентаризації» від 10.04.2017 року № 062/14-4198 (И-2017), виконавець зробив висновок про відсутність майна. Вважає, що виконавцем порушено ст.ст. 51, 59 Закону, так як спірні питання, які виникли у виконавчому провадженні вирішуються судом шляхом визнання права власності на майно та зняття з нього арешту. Крім того, виконавцем не прийнято до уваги, що право власності ОСОБА_3 не зареєстровано, у планах за поверхами зазначено не приміщення АДРЕСА_2 відсутня тераса загальною площею 50,0 м, яка відображена в платі нежитлового приміщення (кафе) НОМЕР_1 на яке звернуто стягнення, та наявну в реальності. Рішення суду про звернення стягнення н предмет іпотеки набуло законної сили та підлягає виконанню.

В судовому засіданні представник скаржника (заявника) підтримав обставини викладені в скарзі, вимоги, просив їх задовольнити.

В судовому засіданні представник суб'єкта оскарження (заінтересована особа) з вимогами не погодився, просив відмовити в її задоволенні. Зазначив, що дії вичинено в рамках закону, є правомірними. З 2002 року приміщення належить ОСОБА_3 По даним БТІ право власності на нежитлове приміщення за ОСОБА_5 не зареєстровано. Виконавець виходив на місце, та не виявив приміщення, яке зазначене у виконавчому документі. Є нежиле приміщення НОМЕР_2. На боржника подано заяву до органів про шахрайські дії.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 вважав скаргу безпідставною, та у її задоволенні просив відмовити. Зазначив, що по АДРЕСА_1 розташований житловий будинок, а не нежитлове приміщення НОМЕР_1 якого взагалі не існує.

В судове засідання ОСОБА_5 не з'явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства.

Вислухавши пояснення представника скаржника, представника суб'єкта оскарження, представника ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 06.07.2017 року по даній справі відкрито провадження.

05.09.2017 року до суду надано копію виконавчого провадження.

Ухвалами суд від 23.01.2018 року витребувано документи, залучено до участі у справі ОСОБА_3

В суді встановлено, що на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30.07.2015 року по справі № 755/11380/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_5, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ірпінь Рем-Торг», про звернення стягнення на майно, видано виконавчий лист від 16.10.2015 року, яким вирішено в рахунок погашення боргу ТОВ «Ірпінь Рем-Торг» перед ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 приміщення НОМЕР_1 загальною площею 277,9 м2, що належить ОСОБА_5, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

25.04.2016 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Магда Світланою Григорівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50924150.

23.03.2017 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бялим М.Г. складено Акт в присутності представника стягувача про те, що в ході проведення виконавчих дій у нежитловому приміщенні (кафе), їм було запропоновано залишити приміщення, яке є під номером 61,та належить по договору купівлі-продажу від 21.03.2002 року. У зв'язку з чим опис майна не був проведений.

13.06.2017 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Магда С.Г. винесено постанову про повернення виконавчого документа на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» - відсутність майна на яке за рішенням суду необхідно звернути стягнення.

При винесенні вказаної постанови Магда С.Г послалася на те, що в ході виконавчих дій було встановлено, що спірне приміщення з 2002 року на підставі договору купівлі-продажу належить ОСОБА_3 та зареєстровано за НОМЕР_2, та має значно більшу площу. При звіренні технічних паспортів приміщень НОМЕР_2 та НОМЕР_1 встановлено, що площа приміщення НОМЕР_1 включено до технічного паспорту приміщення НОМЕР_2. З листа КП БТІ встановлено, що право власності на приміщення НОМЕР_1 площею 277,9 м2 не реєструвалося, в тому числі і за ОСОБА_5 При перевірці права власності за ОСОБА_8, який по документам подарував приміщення ОСОБА_5, за № 5608664, було встановлено, що даний запис у Реєстрі речових прав відсутній. У зв'язку з чим був направлений запит до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві для отримання документів, що підтверджують право власності ОСОБА_8 ОСОБА_1 від 10.05.2017 року Управління відмовило у їх наданні. 25.05.2017 року на адресу Дніпровського ГУНП у м. Києві направлено подання про притягнення ОСОБА_8, ОСОБА_5 та інших осіб до кримінальної відповідальності.

З матеріалів справи встановлено, що 21.03.2002 року між ТОВ «Т.М.М» та ОСОБА_3 укладено Договір купівлі-продажу відокремленого нежитлового приміщення АДРЕСА_3 площею 312,8 м2. Право власності ОСОБА_3 зареєстровано в КП БТІ м. Києва 22.03.2002 року за № 376-П.

На вимогу суду ТОВ «Т.М.М» надало експлікацію першого поверху будинку АДРЕСА_1 та повідомило, що нежилого приміщення НОМЕР_1 в будинку № 5 немає.

У відповіді на запит суду, яка надійшла з КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації», зазначено, що за даними інвентаризаційної справи за адресою: АДРЕСА_1 станом на 12.04.2001 року, була про інвентаризована житлова будівля з вбудованими нежитловими приміщеннями. В даній будівлі знаходилось 55 квартир (з 1-55) і 6 нежитлових приміщень (з 56 по 61).

На підтвердження права власності ОСОБА_8 на нежитлове приміщення НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 загальною площею 277,9 м, надано копію Біржового контракту № Т-451/07 від 22.12.2007 року, укладеного між Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі м. Києва та ОСОБА_8, підписаний членами біржі ТОВ «А.Н. Компас» в особах брокерів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Надано і Декларації про завершення реконструкції та готовність об'єкта до експлуатації приміщення НОМЕР_1 зареєстрованого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в м. Києві 14.11.2013 року. Однак, з наданих відповідей, які надійшли з Державної архітектурно-будівельної інспекції України та Фонду державного майна України встановлено, що Департаментом не реєструвалися документи дозвільного та декларативного характеру, які б надавили право на виконання підготовчих та будівельних робіт, та документів щодо прийняття в експлуатацію приміщення АДРЕСА_1 не надалося і погодження на відчуження вказаного нежитлового приміщення Державній податковій інспекції у Дніпровського районі м. Києва Фондом державного майна України.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 382 КК України умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню - карається штрафом від п'ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років. Ті самі дії, вчинені службовою особою, - караються штрафом від семисот п'ятдесяти до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до п'яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені службовою особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище, або особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, або якщо вони заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб, - караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов'язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об'єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; виконавчих написів нотаріусів; посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; рішень (постанов) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Залучення для проведення виконавчих дій працівників поліції здійснюється за вмотивованою постановою виконавця, яка надсилається керівнику територіального органу поліції за місцем проведення відповідної виконавчої дії. У залученні поліції для проведення виконавчих дій може бути відмовлено лише з підстав залучення особового складу даного територіального органу поліції до припинення групового порушення громадської безпеки і порядку чи масових заворушень, а також для подолання наслідків масштабних аварій чи інших масштабних надзвичайних ситуацій.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Згідно п. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об'єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановлений законодавством порядку.

Відповідно до п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувану, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

По даній справі скаржник просить визнати неправомірними дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Магди Світлани Григорівни щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу від 13.06.2017 року у виконавчому провадженні № 50924150, та її скасувати, зобов'язати відновити виконавче провадження та провести опис та арешт майна, і вжити всіх передбачених законом заходів примусового виконання рішень.

Однак, як було встановлено в суді, державним виконавцем оскаржувана постанова була винесена у зв'язку з тим, що спірне нежитлове приміщення, на яке необхідно звернути стягнення, фактично належить не боржнику, а іншій особі, яка не є стороною у виконавчому провадженні.

З матеріалів виконавчого провадження встановлено, що виконавцем було здійснено всіх заходів для перевірки, встановлення та виконання рішення суду.

З матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що відносно приміщення, на яке скаржник просив накласти арешт, зробити опис, є ряд правовстановлюючих документів та кілька осіб, які зазначають, що саме вони є власниками. Тобто, даний об'єкт є спірним.

Суд, враховуючи матеріали справи та вимоги законодавства, дійшов висновку, що скарга є недоведеною, та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1,2, 3, 18, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 4, 5, 18, 76-89, 258, 259, 260, 353, 354, 447-451, 453ЦПК України,

ухвалив:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», боржник ОСОБА_5, на дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Магди Світлани Григорівни, заінтересована особа: ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 30.07.2018 року.

Суддя: