Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" липня 2018 р. Справа № 608/190/18

Номер провадження2/608/196/2018

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Квятковської Л. Й.

з участю секретаря Маришевої Г.М.,

представника позивачки ОСОБА_1-ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чорткові справу цивільного судочинства за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, служби у справах дітей Чортківської міської ради про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2018 року позивачка ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, служби у справах дітей Чортківської міської ради про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини. В позовній заяві вона вказала, що перебуває із ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, який уклали 13 травня 2010 року в Тернопільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. В шлюбі у позивачки ОСОБА_1 із відповідачем ОСОБА_3 народилася дитина, син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований громадянином України згідно довідки, виданої Посольством України в Австралії 24 березня 2015 року за № 61513/536-200. Позивачка ОСОБА_1 проживає разом із малолітнім ОСОБА_1, а відповідач ОСОБА_3 окремо від них. При цьому, відповідач ОСОБА_3 добровільно грошові кошти на утримання дитини не надає, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, що змусило звернутися до суду. Стан здоров'я, благополучне матеріальне становище, відсутність на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків, дозволяє відповідачу ОСОБА_3 сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_1 в розмірі 3000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 не можуть дійти добровільної згоди щодо визначення місця проживання їх малотінього сина ОСОБА_1, а тому їх спір підлягає вирішенню судом. Позивачка ОСОБА_1 проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується відміткою у її паспорті громадянина України. Відповідач ОСОБА_3 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3. Місце проживання малолітнього ОСОБА_1 слід визначити разом із його матір'ю, позивачкою ОСОБА_1, оскільки це якнайкраще відповідатиме його інтересам з урахуванням його віку.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позов, в якому він вказує, що позову не визнає, заперечує проти задоволення позову. У відзиві на позов вказується, що позивачем є ОСОБА_1, предметом спору - права ОСОБА_4, 06.04.2014 р. н. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого реєстратором актів цивільного стану у Новому ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 05.05.2014, №61582014, ОСОБА_4 народився 06.04.2014, мати дитини: ОСОБА_8, батько дитини: ОСОБА_3, одруження батьків: 15.05.2010. В документах про народження ОСОБА_4, інформація про матір зазначена: «Пивовар Діана». Будь-які документи, що підтверджують народження ОСОБА_1 - Позивачем 06 квітня 2014 року сина ОСОБА_4, відсутні. Вважають, що позивач самостійно, доводить відсутність родинних зв'язків між позивачем - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та підтверджує безпідставність даного позову. Згідно з свідоцтвом про шлюб 13 травня 2010 року між сторонами по справі: ОСОБА_3 та ОСОБА_8 укладено шлюб, прізвище після реєстрації шлюбу: ОСОБА_3. Відповідно до інформації про народження ОСОБА_1 одруження батьків дитини відбулось 15.05.2010 року. Вказана у свідоцтві про народження дитини дата укладення шлюбу між батьками (15.05.2010) є відмінною від дійсної дати складення відповідного актового запису та укладення шлюбу між сторонами по справі (13.05.2010). Вказане у свідоцтві про народження дитини ім'я матері дитини є відмінним від імені позивача. Дані обставини, посеред іншого, свідчать про відсутність правового зв'язку між ОСОБА_1 - позивачем і ОСОБА_4 та відсутність підстав для застосування будь-якого способу захисту прав позивача у зв'язку з неналежністю позивача. Відповідно до матеріалів позову, позивач стверджує, що ОСОБА_1В є матір'ю ОСОБА_1 та проживає разом із малолітнім сином. Одночасно позивач зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не можуть дійти добровільної згоди щодо визначення місця проживання ОСОБА_1 Будь-які докази, що підтверджують дані обставини (в тому числі походження дитини від позивача, фактичне місце проживання ОСОБА_4) відсутні. В зв'язку з відсутністю правових підстав для задоволення позову - застосування способу захисту прав без констатування підставності їхнього виникнення, відсутністю доказів, що доводять походження дитини від позивача, відсутністю інформації щодо: фактичного місця проживання дитини та проживання дитини з матір'ю/батьком, виходячи з того, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, тому у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини - ОСОБА_4, 06.04.2014 р. н., батьками якого є: ОСОБА_3 та ОСОБА_8, відмовити.

У відповіді на відзив представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_9 вказав, що відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначає, що, на його думку, існує відмінність між прізвищем позивача - ОСОБА_1 та прізвищем матері ОСОБА_4 у його свідоцтві про народження - ОСОБА_8, та відповідно відсутній правовий зв'язок між ОСОБА_1 - позивачем та її малолітнім сином - ОСОБА_4. Дійсно, на момент народження ОСОБА_4 06 квітня 2014 року позивач мала прізвище ОСОБА_8, і відповідно таке прізвище і зазначене у свідоцтві про народження ОСОБА_4. Однак відповідачу достеменно відомо, що 16 січня 2015 року позивач змінила своє прізвище з ОСОБА_8 на ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про зміну прізвища, реєстраційний номер 637516/2015, виданим 16 січня 2015 року реєстратором актів цивільного стану ОСОБА_10, штат Новий ОСОБА_5 ОСОБА_6, Австралія. Заперечення відповідачем цього факту є нічим іншим, як спробою ввести суд в оману. Після зміни прізвища з ОСОБА_8 на ОСОБА_4 позивач отримала повторно свідоцтво про одруження, в якому вказано її нове прізвище ОСОБА_4, а також отримала нові паспорти. Просить задовольнити позов про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_11 подала заперечення на позов, в якому вказується, що пояснення та аргументи сторони позивача, наведені у відповіді на відзив, є такими, що підлягають відхиленню з наступних підстав. Сторона Позивача шляхом подання відповіді на відзив всупереч вимогам ст. 49, 179, 197 ЦПК України, змінює підстави первинного позову та надає додаткове обґрунтування. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд. Докази, не подані у встановлений законом строк, до розгляду судом не приймаються. Реєстрація актів цивільного стану компетентними органами іноземних держав підтверджується відповідними легалізованими у встановленому порядку документами про реєстрацію актів цивільного стану. Оскільки документи, що долучені до відповіді на відзив як доказ підставності позову не деталізовані у встановленому порядку, подані Позивачем з грубим порушенням процесуального законодавства, тому не можуть бути належним та допустимим доказом по справі. У звязку з тим, що дані документи викликають сумніви у їх достовірності, не деталізовані, є недопустимими доказами, просять виключити їх з числа доказів та розглядати справу на підставі поданих доказів у порядку, встановленому ЦІІК України. Відповідно до матеріалів позову Позивач стверджує, що ОСОБА_1В є матірю ОСОБА_1 та проживає разом із малолітнім сином. Одночасно Позивач зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_12 не можуть дійти добровільної згоди щодо визначення місця проживання ОСОБА_1 Будь-які докази, що підтверджують дані обставини (в тому числі фактичне місце проживання ОСОБА_4) відсутні. Тому просить у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини - ОСОБА_4, 06.04.2014 р. н., відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Про час та місце слухання справи повідомлений належним чином через оголошення про виклик сторін по справі до суду. Від нього надійшли пояснення, в якому він вказує, що обставини позову він як відповідач не визнає, вважає його безпідставним, заперечує проти задоволення позову. Вважає за необхідне подати додаткові пояснення по справі. Він, ОСОБА_3, є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 з ОСОБА_13 він фактично проживає, зразково ставиться до виконання своїх батьківських обовязків, забезпечує дитину всім необхідним для розвитку, має самостійний дохід, не зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, не вчиняє аморальних дій, дитина має особисту прихильність до нього. Він як батько дитини створював, створює та надалі створюватиме належні та необхідні умови для виховання та розвитку сина ОСОБА_13. Під час вирішення спору просить суд вжити всіх заходів, передбачених вимогами сімейного законодавства України, задля встановлення обставин, що мають значення для обєктивного розгляду справи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, служба у справах дітей Чортківської міської ради, ознайомившись із запереченням відповідача по справі ОСОБА_3, просить судове засідання 01.06.2018 року та весь судовий процес про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, 06.04.2014 р. н., після розлучення батьків розглядати без їхньої участі. При вирішенні даної справи покладаються на думку суду.

Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних мотивів.

13 травня 2010 року позивачка ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_8) ОСОБА_14 уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_3, про що Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 13 травня 2010 року складено відповідний актовий запис №469, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ИД №153472, виданим повторно Чортківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 13 січня 2018 року.

В повному витязі №4 від 20 березня 2018 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №469, складеного 13 травня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, містяться відомості про нареченого: прізвище до та після державної реєстрації шлюбу: ОСОБА_3, власне імя, по батькові: ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_5; відомості про наречену: прізвище до державної реєстрації шлюбу: ОСОБА_8, прізвище після державної реєстрації шлюбу: ОСОБА_8, власне імя, по батькові: ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_6. До вказаного актового запису 29 серпня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції внесені зміни прізвища нареченої відповідно до ст. 53 Сімейного кодексу України ОСОБА_8 змінено на ОСОБА_3.

Те, що позивачка змінила своє прізвище з ОСОБА_8 на ОСОБА_3 підтверджується також свідоцтвом про зміну прізвища, реєстраційний номер 637516/2015, виданим 16 січня 2015 року реєстратором актів цивільного стану ОСОБА_10, штат Новий ОСОБА_5 ОСОБА_6, Австралія.

В шлюбі у позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 народилася дитина, син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Новий ОСОБА_5 за реєстраційним номером 61582014, підписаним ОСОБА_7 у якості реєстратора актів цивільного стану у Новому ОСОБА_5 ОСОБА_6, який зареєстрований громадянином України згідно довідки, виданої Посольством України в Австралії 24 березня 2015 року за № 61513/536-200.

Співставлення даних у документах вказує на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1, попереднє прізвище якої було ОСОБА_8, є батьками малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Позивачка ОСОБА_1 проживає разом із малолітнім ОСОБА_1, а відповідач ОСОБА_3 окремо від них. При цьому, відповідач ОСОБА_3 добровільно грошові кошти на утримання дитини не надає, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

Так, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (частина 7 статті 7 Сімейного кодексу України).

Частинами 1 та 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 №789-ХП, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків (абзац 2 статті 51 Конституції України).

За змістом положень статті 180 Сімейного кодексу України обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття покладається на батьків. Згідно з Конвенцією про права дитини, Декларацією прав дитини батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї статті вказує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Як вбачається з позовної заяви та пояснень представників позивачки відповідач ОСОБА_3 коштів на утримання дитини не дає, хоча як батько відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України зобовязаний утримувати її до досягнення повноліття. Ним не надано жодних доказів, які б вказували на неможливість сплати ним аліментів в тому розмірі, в якому просить позивачки. Відповідачем ОСОБА_3 не доведено, що в нього на утриманні є непрацездатні чи неповнолітні особи, та немає можливості сплачувати аліменти. З врахуванням вищенаведених вимог закону, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача в розмірі 3000 гривень щомісячно.

Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, зобов'язані також піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 СК України).

Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

В принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Судом встановлено, що мати дитини створила всі умови для проживання, виховання та розвитку сина. При цьому судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матірю.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з матірю підлягають задоволенню, оскільки відсутні правові підстави, передбачені вказаними нормами матеріального права, для розлучення сина зі своєю матірю. Крім цього, це буде відповідати інтересам дитини, так як позивачка має можливість створити дитині належні умови для виховання та розвитку.

Суд бере до уваги , що при цьому батько не позбавлений права на спілкування з дитиною і має можливість брати участь у його вихованні.

У відповідності до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 704,80 гривень судового збору та 704,80 гривень судових витрат в користь позивачки.

Керуючись ст. ст. 141, 150, 161 ч.1, 180-183, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. ст.ст. 5, 13, 76, 82, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити .

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, місце реєстрації - м. Збараж, вул. Лесі Українки, 1 Тернопільської області, РНОКПП НОМЕР_1, в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, місце реєстрації - АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2, на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (три тисячі) гривень щомісячно , починаючи з 06 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із його матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, за місцем її проживання або перебування зареєстрованим у встановленому законом порядку.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, в корсить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судових витрат.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги апеляційному суду Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Л. Й. Квятковська