Справа № 369/3419/18
Провадження № 2/369/2043/18
14.06.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі: головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Ковриженко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
У березні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що їй належить на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1.
У належному їй на праві власності житловому будинку з 01 квітня 2006 року зареєстрований ОСОБА_2, який є колишнім чоловіком її дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.
ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, з 01 квітня 2006 року, але не проживає в ньому з початку 2016 року.
Позивач зазначила, що її права є порушеними, оскільки вона не може вільно розпоряджатися належним їй на праві власності майном, на даний час вона сплачує комунальні послуги та інші витрати з урахуванням ОСОБА_2, що призводить до погіршення її матеріального становища.
Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності.
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.
Оскільки позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, а відповідач ОСОБА_2 повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
З наявних матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом (дублікат), видане 12 березня 1993 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Сподіним І.Л., реєстровий № 67, ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1.
Як зазначила позивач у своїй позовній заяві у будинку, що належить їй на праві власності з 01 квітня 2006 року зареєстрований ОСОБА_2, який є колишнім чоловіком її дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, не проживає, що підтверджується актами обстеження житлових умов від 23 січня 2018 року, 10 лютого 2018 року, 11 травня 2018 року.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України).
Згідно вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У відповідності до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, а зняття з місця реєстрації місця проживання особи належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а тому позов підлягає задоволенню.
Враховуючи викладене та керуючись вимогами ст. ст. 317, 383, 391, ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», постанова Пленум Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2, ст. ст. 4, 5, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 259, 264, 265, 268, 280, 282 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, уродженця с. Руда-Колтівська Золочівського району Львівської області, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня винесення заочного рішення суду.
Суддя Ковальчук Л.М.