ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року м. Суми

Справа №587/1254/16-ц

Номер провадження 22-ц/788/542/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

у присутності: представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відпо відача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 02 лютого 2018 року, ухваленого під головуванням судді Степаненка О.А. у приміщенні Сумського районного суду Сумської області

у цивільній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди,

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У липні 2016 року ФОП ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3, в якому зазначав, що 02 липня 2015 року він прийняв ОСОБА_3 на роботу на посаду водія. 20 січня 2016 року на автодорозі «Суми-Київ», поблизу с. Штепівка Лебединського району Сумської області сталося ДТП за участю належного позивачу транспортного засобу Mersedes-Benz Actirs 254 з причепом VAN ECK OM-18-2, під керуванням відповідача, який перебував у стані алкогольного сп'яніння. Внаслідок цієї ДТП позивачу було завдано майнову шкоду у розмірі 141 636 грн. 85 коп., яку відшкодовувати в добровільному порядку відповідача відмовився.

Посилаючись на викладене ФОП ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_3 вказану суму на відшкодування майнової шкоди.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 02 лютого 2018 року на задоволення вказаного позову стягнуто з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 141 636 грн. 85 коп. на відшкодування майнової шкоди.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у позові.

Вказує, що позивач не надав належних доказів на підтвердження реальних витрат на проведення ремонту транспортного засобу, а надані докази є суперечливими.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, думку відповідача та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали кримінального провадження № 0000040, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи убачається, що 02 липня 2015 року між ФОП ОСОБА_1, який здійснює діяльністю з перевезення вантажів, та ОСОБА_3 був укладений трудовий договір, відповідно до якого останнього було прийнято на роботу на посаду водія автотранспортних засобів (т.с.1, а.с. 15, 18).

Пунктом 2 цього договору обумовлено, що працівник зобов'язаний виконувати посадові обов'язки водія автотранспортних засобів і є матеріально відповідальною особою за ввірене майно: автомобіль НОМЕР_1, НОМЕР_2 (т.с.1, а.с.15).

Транспортний засіб Mersedes-Benz Actirs 2540, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, та причеп VAN ECK OM-18-2, 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4, на якому здійснював свою роботу відповідач, належить на праві власності позивачу (т.с.1, а.с. 19).

20 січня 2016 року на ділянці 294 км + 100 м автодороги «Київ-Суми-Юнаківка» сталося перекидання вантажного автомобіля «Мерседес Акторс», НОМЕР_6 з причепом «ВАН», д.н. НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_3, який відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 19 від 03 лютого 2016 року керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння, що відповідає легкому ступеню алкогольного сп'яніння, і рухався у напрямку до м. Ромни (т.с.1, а.с. 21).

Постановою слідчого Лебединського ВП ГУНП в Сумській області Безуглого П.В. від 04 лютого 2016 року закрито кримінальне провадження № 000040 у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Цією ж постановою установлено, що в діях водія автомобіля ОСОБА_3 убачається порушення п. 2.9 «а» ПДР України. В результаті ДТП шкода здоров'ю інших осіб, як обов'язкова ознака злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, крім самого ОСОБА_3, не завдана (т.с.1, а.с. 24).

26 січня 2016 року позивачем був виданий наказ № 1 НВ про призначення комісії по розслідуванню нещасного випадку та створена комісія для проведення розслідування (т.с.1, а.с. 33).

За наслідками проведення службового розслідування комісією складений акт від 04 квітня 2016 року за формою Н-5, за яким причиною настання нещасного випадку стало порушення правил безпеки руху, за що відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності і відповідно до постанови Сумського районного суду Сумської області по справі № 587/365/16-п від 10 березня 2016 року накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 2 роки (а.с.35, справа № 587/365/16-п).

Виходячи з цього, колегія суддів вважає, що суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що майнова шкода заподіяна позивачу саме з вини відповідача.

У відповідності з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 18 травня 2016 року розмір шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля Mersedes-Benz Actirs 2540, колір білий, рік випуску - 2001, реєстраційний номер НОМЕР_6 становить 125 479 грн. 41 коп., а розмір шкоди, завданої внаслідок пошкодження причепу марки VAN ECK OM-18-2, колір синій, рік випуску 1995, реєстраційний номер НОМЕР_4, становить 16 157 грн. 44 коп. (т.с.1, а.с. 53-63).

З пояснень даних в судових засіданнях як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді експерт-автотоварознавець ОСОБА_6 підтвердив свій висновок в повному обсязі, пояснивши, що всі механічні пошкодження, завдані автомобілю позивача внаслідок ДТП, були ним описані в ремонтній калькуляції, дефектна відомість не складалась, оскільки особа винна у скоєнні ДТП для огляду не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце огляду пошкодженого автомобіля (т.с.1, а.с. 174).

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що розмір коштів фактично витрачених на відновлювальний ремонт складає 245273 грн.50 коп. що значно перевищує розмір який визначений експертним дослідженням - 141636 грн.85 коп., але позивач не наполягає на стягненні майнової шкоди у фактично понесеному розмірі, а підтримує свої вимоги про стягнення майнової шкоди у розмірі визначеному експертним авто товарознавчим дослідженням (т.с.1, а.с. 132-173).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

Частиною 1 ст. 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли, зокрема, відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

У пунктах 4, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 року № 14 роз'яснено, що за правилами ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту.

Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Згідно зі ст.130 КЗпП не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов'язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов'язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

При розгляді справ за позовами про покладення повної матеріальної відповідальності за п. 4 ст.134 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації працівником, який знаходився у нетверезому стані, судам необхідно враховувати, що нетверезий стан працівника може бути підтверджено як медичним висновком, так і іншими видами доказів (актами та іншими документами, пояснення сторін і третіх осіб, показаннями свідків), які мають бути відповідно оцінені судом.

Маючи на увазі, що заподіяння шкоди працівником, який був у нетверезому стані, є одним з найгрубіших порушень трудових обов'язків, зменшення розміру відшкодування за цю шкоду, як правило, не допускається.

У даному ж випадку позивачем на проведення відновлювального ремонту пошкоджених транспортних засобів, як зазначено вище, фактично було витрачено 245 273 грн. 50 коп., що є прямою дійсною шкодою.

Беручи до уваги те, що заявлена позивачем до стягнення сума відшкодування становить 141 636 грн. 85 коп., виходячи з вищевказаного висновку експерта, то суд вірно стягнув саме цю суму на користь позивача.

Зазначення експертом у висновку вартості деяких запчастин у більшому розмірі ніж фактично було витрачено позивачем, на що посилається заявник в апеляційній скарзі жодним чином не вплине на розмір відшкодування, ураховуючи те, що у цілому понесені позивачем витрати на ремонт значно перевищують визначений експертом розмір заподіяної шкоди.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на ту обставину, що експертом при обрахуванні розміру заподіяної майнової шкоди була порахована вартість і тих деталей та пошкоджень які виникли не внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не заслуговують на увагу, оскільки обґрунтованих доказів на підтвердження цих доводів ним надано не було і усі розрахунки майнової шкоди відповідачем зроблені лише на припущеннях. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач належним чином був повідомлений про день та час проведення експертом огляду автомобіля (т.с.1, а.с.174) і не позбавлений був можливості прийняти у ньому участь, але не виявив такого бажання і не надав свої заперечення проти включення до переліку пошкоджень тих пошкоджень які, на його думку, не пов'язані із дорожньо-транспортною пригодою.

Також з матеріалів цивільної справи вбачається, що відповідач запрошувався позивачем для дачі особистих пояснень з приводу перебування його на робочому місці 20.01.2016 року у нетверезому стані, але останній до роботодавця не з'явився і будь-яких пояснень не надав. Тому позивач змушений був письмово звертатись до лікарняних закладів м.Суми та Сумського району з метою встановлення місця лікування відповідача у справі, у зв'язку із травмами отриманими внаслідок ДТП, а також проводити розслідування нещасного випадку на виробництві у відсутність відповідача (т.с.1, а.с.33-44).

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни постановленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 02 лютого 2018 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді : Т. А. Левченко

С. Г. Хвостик