Справа №521/8298/18
Провадження №2/521/3164/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
25 липня 2018 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Поліщук І.О.,
при секретарі - Бєрової А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,-
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в якому просить визнати дійсним дублікат договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2, в інтересах якої діяв ОСОБА_3, з однієї сторони, та ОСОБА_1, з другої сторони, на Одеській товарній біржі та зареєстрований 04.10.1994 року за №4985. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що 04 жовтня 1994 року між ОСОБА_2, в інтересах якої діяв ОСОБА_3, з однієї сторони, та ОСОБА_1, з другої сторони, на Одеській товарні біржі був укладений договір купівлі-продажу №4985 квартири АДРЕСА_2. Право власності на вказану квартиру була зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН» 15 листопада 1994 року.Оскільки, на час укладання договору не існувало законодавчих обмежень на здійснення такого правочину біржами, проте відсутність нотаріального посвідчення укладеного договору купівлі-продажу не дає позивачам можливості розпорядитися своєю власністю, що порушує їх права, тому позивачка звернулася із відповідним позовом до суду.
Представник позивачки просить суд слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачка в судові засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином за останнім місцем проживання.
Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення у відсутності відповідачки, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований, доказаний та підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
У судовому засіданні встановлено, що04 жовтня 1994 року між ОСОБА_2, в інтересах якої діяв ОСОБА_3, з однієї сторони, та ОСОБА_1, з другої сторони, на Одеській товарні біржі був укладений договір купівлі-продажу №4985 квартири АДРЕСА_2. Право власності на вказану квартиру була зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН» 15 листопада 1994 року. 17.10.2000 року був виданий дублікат вказаного договору, який був зареєстрований в КП «БТІ» ОМР 15.11.2000 року в кн.364 пр, стор.65, р.№135. Згідно п.6 цього договору квартира була продана за 30 000 000 карбованців, які продавець отримала до підписання договору.
Зазначений договір відповідно до вимог, передбачених ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, яка діяла на час укладання угоди) був зареєстрований на Одеській товарній біржі за №4985 від 04.10.1994 року.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що при укладанні договору між сторонами було досягнуто згоди по всім істотним його умовам і сторони повністю виконали угоду: продавці отримали кошти, а покупцю було передано нерухоме майно і до нього перейшло право власності на спірну квартиру, яке в установленому порядку було ним зареєстровано.
Біржове оформлення сторонами було обране, оскільки така форма оформлення подібного роду договорів відповідала дійсному на той час законодавству, що підтверджується державною реєстрацією спірного договору.
Суд вважає, що оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли у 1994 році, то враховуючи положення п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, до них належить застосувати положення ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення.
Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.
За положеннями ст. 227 ЦК УРСР 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).
Разом з тим, згідно ст.15 ЗУ «Про товарні біржі» від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання спірного договору, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Вищезазначена Інструкція передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними з підстав недодержання нотаріальної форми» визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.
З урахуванням наведених правових норм та фактичних обставин справи суд приходить до висновку про те, що при укладанні договору між сторонами було досягнуто згоди по всім істотним його умовам, виконання договору відбулося: продавці отримали кошти, а покупцю було передано нерухоме майно і до нього перейшло право власності на спірну квартиру, яке в установленому порядку було ним зареєстровано.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
У відповідності із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
При таких обставинах суд вважає, що даний договір можна визнати дійсним.
Керуючись ст.41 Конституції України, п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст. 47, 153, 227 ЦК УРСР, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 258-259, 268, 280-285 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.
Визнати дійсним дублікат договору купівлі-продажу нерухомого майна № НОМЕР_1 від 04.10.1994 року, а саме квартири АДРЕСА_3, укладений між ОСОБА_2, в інтересах якої діяв ОСОБА_3, з однієї сторони, та ОСОБА_1, з другої сторони, на Одеській товарній біржі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області в загальному порядку в тридцятиденний термін.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно-процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.