Справа № 203/920/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Ркоян Ю.А.

за участю відповідачки - ОСОБА_1

представника відповідачки - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 03.03.2006 року між банком та відповідачкою було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 4400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Свої зобовязання за кредитним договором позичальник не виконує, в звязку з чим, станом на 28.02.2018 року має заборгованість в сумі 20751 грн. 12 коп., що складається з заборгованості по кредиту в сумі 2473 грн. 88 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 16812 грн. 90 коп., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн., штрафу процентна складова в сумі 964 грн. 34 коп. В звязку з цим, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 20751 грн. 12 коп. та судові витрати по справі.

В позовній заяві позивач в разі неявки його представника просив розглядати справу за його відсутності, не заперечуючи проти заочного розгляду справи.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні заперечували проти позову та просили відмовити у його задоволенні у повному обсязі, посилаючись на викладені у відзиві підстави, зокрема, на відсутність доказів щодо ознайомлення відповідачки з Умовами та правилами надання банківських послуг та, відповідно, з істотними умовами договору, безпідставне списання коштів в сумі 1250 грн. у рахунок виконання кредитних зобовязань та на пропуск строку позовної давності.

Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві в обґрунтування заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення відповідачки та її представника, дослідивши надані позивачем та відповідачем на підтвердження позовних вимог та заперечень докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частинами 1,2 ст.207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно п.2 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокре-ма, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обовязково укладається в письмові формі (ст.ст.1054,1055 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.2 ст.642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Частиною 3 ст.642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

В обґрунтування предявленого позову позивач посилався на те, що 03.03.2006 року між банком та відповідачкою було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 4400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Також згідно доводів позовної заяви вказаний договір був оформлений відповідною заявою відповідачки від 03.03.2006 року, яка містить підпис останньої про ознайомлення її з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку та які разом становлять договір про надання банківських послуг (кредитний договір).

Крім того, у відповіді на відзив представник позивача зазначив про те, що 24.07.2012 року позивачка підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом Банку від 06.03.2010 року.

Відповідачка в своїх поясненнях та письмовому відзиві зазначила про те, що не була ознайомлена з зазначеними Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку.

З матеріалів справи вбачається, що наданий до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідачки, дати затвердження відповідних Умов та правил, а тому з урахуванням наведених вище положень ЦК України не визнається судом належним та достатнім доказом ознайомлення відповідачки з вказаними Умовами та тарифами, а також доказом погодження сторонами істотних умов кредитного договору.

При цьому судом відхиляються викладені позивачем у відповіді на відзив доводи, що Умови та правила надання банківських послуг розміщені на сайті банку, є у відкритому доступі для клієнтів, а тому є публічною офертою, оскільки для даного виду договірних відносин законом визначена обовязкова письмова форма договору.

В звязку з цим, суд відхиляє і доводи позивача про те, що підписавши 24.07.2012 року Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідачка була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом Банку від 06.03.2010 року. Крім того, вказані Умови затверджені 06.03.2010 року, в той час, як кредитний договір згідно доводів позовної заяви укладався 03.03.2006 року.

Таким чином, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що вказані вище Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору та погоджені останніми. В звязку з цим, не можна вважати погодженим сторонами і зазначений в Умовах строк позовної давності 50 років.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 12 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).

Таку ж позицію зайняв і Верховний Суд, який у постанові від 21.02.2018 року, ухваленій у цивільній справі №203/5497/13-ц (провадження №61-1391св18), постанові від 05.03.2018 року, ухваленій у цивільній справі №192/156/17 (провадження №61-2109св18), дійшов аналогічного висновку з тих самих правовідносин.

За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними, достатніми та достовірними доказами факт укладення кредитного договору з відповідачкою 03.03.2006 року в порядку, передбаченому законом, доведення до відома останньої положень цього договору та погодження всіх його істотних умов, обґрунтованості розрахунку заборгованості.

В звязку з цим, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі за безпідставністю та недоведеністю належними доказами.

Окрім цього, суд погоджується доводи сторони відповідача щодо пропуску трирічного строку позовної давності для звернення до суду, оскільки згідно представленої банком довідки строк дії картки скінчився в вересні 2009 року, а з позовом до суду банк звернувся лише в березні 2018 року. Разом з тим, суд не застосовує передбачені ст.267 ЦК України наслідки пропуску вказаного строку, в звязку з відмовою в задоволенні позову з інших підстав.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору, слід покласти на останнього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,6,11,202,207,208,525,549,612,616,627,629,638,642,1054,1055 ЦК України, ст.ст.2,4, 5,10,11,12,76-80,141,211,223,247,258,259,263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27 липня 2018 року.

Суддя С.Ю.Казак