Провадження №22-ц/784/1005/18
Провадження № 22-ц/784/1005/18
Категорія 24 Суддя-доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участю: представника відповідача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Комунального підприємства «Спеціалізоване комунальне підприємство «Гуртожиток»

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 2 лютого 2018 року, ухваленого під головуванням судді - Гуденко О.А., в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Спеціалізоване комунальне підприємство «Гуртожиток» м. Миколаєва (далі КП «СКП «Гуртожиток») про зобовязання здійснити перерахунок за послуги з постачання електричної енергії, стягнення сплачених коштів та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся з подальшим уточненим позовом до КП «СКП «Гуртожиток» про зобовязання здійснити перерахунок за послуги з постачання електричної енергії, стягнення сплачених коштів та відшкодування моральної шкоди.

Позивач зазначав, що разом із родиною зареєстрований та проживає в кімнатах № 508, 508-А в гуртожитку по пр-т Героїв України, 4 в м. Миколаєві.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2013 року підтверджено факт порушення житлових прав його родини, у звязку з незаконною самовільною забудовою мешканкою кімнати № 505, цього ж гуртожитку, ОСОБА_4, кухонного блоку 1-2 секції 5-го поверху, що не дає змоги користуватися кухнею.

Між тим, не дивлячись на те, що не він, а ні члени його родини не користуються електричною плитою на кухні, адміністрація гуртожитку нараховує йому оплату за вказану невикористану комунальну послугу.

Крім того, на його неодноразові звернення до адміністрації гуртожитку про отримання інформації щодо нарахованих та сплачених послуг за електричну енергію, КП «СКП «Гуртожиток» відповіді не надає.

Посилаючись на викладене, остаточно уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути з відповідача нараховані та сплачені ним по особовим рахункам №№ 06005, 06110 за період з 1 січня 2012 року по 1 листопада 2016 року грошових коштів в розмірі 9342,24 грн. за ненадану комунальну послугу - користування електричною плитою кухні 1-2 секції, 5-го поверху, гуртожитку за адресою: пр-т Героїв України, 4, в м. Миколаєві; визнати неправомірним систематичне нарахування за вказану невикористану комунальну послугу - електричну енергію при користуванні електричними плитами кухні гуртожитку та порушення термінів розгляду його письмових звернень в КП «СКП «Гуртожиток», безпосередньо по отриманню інформації щодо нарахованих та сплачених послуг за електричну енергію. Стягнути моральну шкоду у розмірі 1000 грн., завдану йому протиправними діями. Також просив суд стягнути з КП «СКП «Гуртожиток» додаткові судові витрати в сумі 79 грн., понесені при роздруківці матеріалів позовної заяви та копіювання додатків до неї, а також сплачений судовий збір.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 2 лютого 2018 року позов задоволено частково. Визнано неправомірним дії КП «СКП «Гуртожиток» щодо систематичного нарахування за невикористану комунальну послугу - електричну енергію при користуванні електричними плитами кухні гуртожитку споживачу ОСОБА_3, який зареєстрований у гуртожитку за адресою: пр-т Героїв України, 4, кім. 508,508-А, в м. Миколаєві.

Стягнуто з КП «СКП «Гуртожиток» на користь ОСОБА_3, нараховані та сплачені по особовим рахункам № 06005 та № 06110 за період з 1 січня 2012 року по 1 листопада 2016 року грошові кошти в розмірі 9342,24 грн. за електроенергію. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на неповне зясування обставин справи, незаконність та необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні вимог відмовити у повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу КП «СКП «Гуртожиток» залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія судді вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно п.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п.8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України №2147 - VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

За положеннями ст. 3 ЦПК України в редакції від 3 жовтня 2017 року провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

За змістом статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (надалі - Закон).

Субєктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону).

Так, відповідно до п. п. 4, 5 ст. 7 Закону до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства; управління обєктами у сфері житлово-комунальних послуг, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації.

Згідно зі ст. 1 вказаного Закону балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Виконавець - субєкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Згідно зі статтею 13 Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

В силу ст. 16 Закону питання надання житлово-комунальних послуг регулюються договором та законодавством.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 визначено, що власники (наймачі) зобовязані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначений Порядком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги».

Цей порядок поширюється на субєктів господарювання усіх форм власності, які надають послуги (виконавців), субєктів господарювання усіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з Виконавцями (субпідрядників), органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир, власників нежитлових приміщень у будинку.

Відповідно до вимог зазначеного Порядку, тарифи на послуги розраховуються окремо за кожним будинком, залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням Переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку.

Згідно з пунктом 18 Примірного положення про гуртожитки від 3 червня 1986 року №208 громадяни, які проживають у гуртожитку зобовязані своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги.

Громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду.

Пунктом 1 ч. 1 статті 20 Закону передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що гуртожиток по пр-т Героїв України, 4 в м. Миколаєві, належить до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва і перебуває на балансі комунального підприємства КП «СКП «Гуртожиток».

У вказаному гуртожитку місця загального користування - кухні, обладнані електричними плитами, для користування мешканцями кімнат цього гуртожитку.

ОСОБА_3 із родиною у складі 3-х осіб займає та зареєстрований в кімнатах №508, 508А на 5-му поверсі вказаного гуртожитку, де також є кухні з обладнаними елктроплитами.

4 жовтня 2010 року між ОСОБА_3 та КП «СКП «Гуртожиток» було укладено Договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій № 001053.

Пунктом 14 зазначеного договору передбачено, що гуртожиток зобовязаний забезпечувати вчасно та відповідної якості надання послуг згідно із законодавством, надавати споживачу в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік складових послуг, структуру тарифу, загальну суму місячного платежу, норми споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості, а також розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживача і проводити відповідний перерахунок розміру плати за послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі зниження кількісних і якісних показників.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2013 року зобовязано ОСОБА_4, ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_3 кухонним блоком № 547, площею 9,5 кв.м, з балконом, що розташовані в блоці 1-2 на пятому поверсі гуртожитку № 4 по пр-т Героїв Сталінграду в місті Миколаєві шляхом знесення за власний рахунок стіни, що розділяє кухонний блок на дві частини та закладення дверного отвору до кімнати № 505 у цьому ж гуртожитку. В рішенні встановлено, що перешкоди ОСОБА_3 у користуванні загальною кухнею існують щонайменше з серпня 2011 року.

На теперішній час вказане рішення суду не виконане, Центральним відділом поліції ГУНП України в Миколаївській області відкрито кримінальне провадження № 0006543 за його невиконання.

14 березня 2016 року представником КП СКП «Гуртожиток» було складено Акти огляду електричної мережі користувача в присутності споживача ОСОБА_3 під час огляду схеми обліку електроенергії, електромережі та електроустановок було встановлено, що місць загального користування немає.

Отже, встановлене свідчить про те, що з 2012 року ОСОБА_3 не має обєктивної можливості користуватися загальним приміщенням кухні з незалежних від нього причин, а отже як наслідок і електричною електроплитою.

Крім того, кімнати, які займає родина ОСОБА_3 не обладнані електричної плитою та каналізацією, оскільки встановлення такого обладнання є порушенням вимог пожежної та санітарної безпеки, про що не заперечували сторони під час розгляду справи.

Як на підставу задоволення своїх вимог позивач посилається на те, що у період з січня 2012 року до 1 листопада 2016 року йому нараховувалася плата за послугу користування електроплитою у розмірі 9 346 грн., якою у спірній період він не користувався, та за яку сплатив вказану суму.

У звязку з нарахуванням вказаних сум, починаючи з 2015 року позивач звертався із заявами та претензіями до відповідача та міського голови із проханням надати розяснення щодо правомірності вказаних нарахувань, оскільки вважає, що оплата за надані гуртожитком послуги ним здійснюється в повному обсязі, але належної відповіді по суті вказаних питань надано не було.

З наданих позивачем виписок з особових рахунків №№ 06005, 06110 вбачається, що по рахунку № 06005 за період з січня 2012 року по серпень 2015 року нараховано 26381,4 КВТ (плита) на суму 5660,35 грн., по рахунку № 061010 з вересня 2015 року по жовтень 2016 року нараховано 6958,9 КВТ (плита) на суму 3681,89 грн., а всього - 33 340,3 КВТ електричної енергії на загальну суму - 9 342,24 грн., яка оплачена останнім.

До того ж, з вказаних виписок чітко вбачається, що оплата нарахована за спожиту електроенергію (плита), оскільки є і інші графи - електроенергія (кімната).

Представник відповідача в суді апеляційної інстанції надав пояснення, що програмне забезпечення не дає можливості вносити в окрему графу данні за спожиту електроенергію в кімнатах та за електроенергію користування електроплитами, а тому вся спожита мешканцями кімнат гуртожитку електроенергія вноситься до графи (КВТ плита).

Разом з тим, посилання на наявність заборгованості у ОСОБА_3 за спожиту електроенергію не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з наданих позивачем копій розрахункових книжок по оплаті послуг в кімнатах гуртожитку за спірний період заборгованість відсутня.

Крім того, підприємством було проведено звірку щодо оплати ОСОБА_3 за спожиті послуги, про що свідчать підписи бухгалтера гуртожитка на квитанціях, що містяться в розрахункових книжках позивача.

Доказів на спростування вказаних доводів під час розгляду справи в суді першої інстанції матеріали справи не містили.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм та наданих позивачем на обґрунтування своїх вимог доказів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо неправомірності дій відповідача, стосовно систематичного нарахування позивачу оплати за невикористану комунальну послугу - електричну енергію при користуванні електричними плитами кухні гуртожитку та наявність підстав для її стягнення з відповідача.

Посилання представника відповідача на наявність доказів на спростування вимог позивача не заслуговують на увагу.

Так, учасники справи для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (ст. 43 ЦПК України).

Докази не подані у встановлений законом або судом строк до розгляду судом не приймаються крім випадку, коли особа, яка їх подає обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк, з причин, що не залежали від неї.

Між тим, під час судового розгляду справи в суді першої інстанції неодноразово представнику відповідача надавалася можливість для надання суду розгорнутого розрахунку та довідку щодо оплати позивачем послуг за електроенергію, а також її складових, однак вказані докази не були представлені.

Тому, встановлене свідчить проте, що відповідач не подав до суду першої інстанції належних доказів на спростування підстав позову. А надавши такі докази до апеляційного суду не обґрунтував поважність причин їх неподання до суду першої інстанції.

Відтак, за відсутності поважних причин неподання нового доказу до суду першої інстанції, апеляційний суд не має права досліджувати цей доказ поданий відповідачем в апеляційній інстанції.

Такого висновку дійшла ОСОБА_6 Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року (провадження №14-88 цс18).

Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду відповідно до вимог закону, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 826,80 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргуКомунального підприємства «Спеціалізоване комунальне підприємство «Гуртожиток» м. Миколаєва залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 2 лютого 2018 року залишити без змін.

Стягнути з Комунального підприємства «Спеціалізоване комунальне підприємство «Гуртожиток» м. Миколаєва на користь держави судовий збір у розмірі 826 грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

ОСОБА_7

Повний текст постанови складено 27 липня 2018 року