Ухвала

23 липня 2018 року

м. Київ

справа № 431/3037/17

провадження № 61-37744ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 05 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментних платежів та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про припинення зобов'язання виконанням,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, просила суд стягнути з останнього на свою користь заборгованість по сплаті аліментів в сумі 16 474, 23 грн та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 6 072, 76 грн.

На обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що від шлюбу з ОСОБА_2 вона має дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 22 вересня 1999 року з ОСОБА_2 на її користь були стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З 17 вересня 2009 року згідно рішення Старобільського районного суду Луганської області розмір аліментів був зменшений з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку, доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилаючись на те, що з липня 2009 року відповідач ОСОБА_2 аліменти сплачує не в повному обсязі, просила задовольнити позов.

В серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1, Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про припинення зобов'язання виконанням.

В обґрунтування наведених позовних вимог позивач послався нате, що рішеннями Старобільського районного суду від 22 вересня 1999 року та від 17 вересня 2009 року його зобов'язано до сплати аліментів в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3., ІНФОРМАЦІЯ_1.

07 липня 2017 року він отримав листа із Старобільського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про існування заборгованості перед ОСОБА_1 в розмірі 16 624, 23 грн, що утворилась з 2009 року по 2017 року.

Наявність заборгованості по аліментним платежам ОСОБА_2 заперечував, оскільки має оригінали квитанцій про щомісячну сплату аліментних платежів у встановленому розмірі, але сплачені його матір'ю ОСОБА_4, оскільки через роботу у Російській Федерації та за межами Луганської області він особисто не мав змоги відправляти аліментні платежі ОСОБА_1 Вважав необґрунтованими неприйняття державною виконавчою службою оригіналів квитанцій, що підтверджують сплату аліментів від імені ОСОБА_4, у зв'язку з чим стверджував, що він виконав свої зобов'язання перед ОСОБА_1., оскільки сплатив аліменти, встановлені рішенням суду, й не має заборгованості по цьому виду зобов'язань.

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 02 листопада 2017 року позови ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментним платежам та ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення зобов'язання виконанням об'єднані в одне провадження.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 05 грудня 2017 року позовні вимогиОСОБА_1 були задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 5 993, 10 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю.

Відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову про припинення зобов'язання виконанням за необґрунтованістю.

Постановою Апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2018 року рішення Старобільського районного суду Луганської області від 05 грудня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визначено, що заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_1 за виконавчим листом № 2-237/09 від 25 травня 2009 року, виданим Старобільським районним судом Луганської області, у розмірі 3 912, 28 грн, за період з 14 вересня 2009 року по 6 липня 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 2 693, 21 грн, за період з вересня 2009 року по липень 2017 року.

30 травня 2018 року ОСОБА_1 подано до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 05 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2018 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Старобільського районного суду Луганської області від 05 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2018 року, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалити нове судове рішення, яким встановити розмір заборгованості по аліментам на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 19 682, 47 грн, стягнути з ОСОБА_2 на її користь вказану суму заборгованості по аліментах і неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, і такі судові рішення не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною четвертою статті 19 ЦПК України визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Сума заборгованості по аліментам і пені за порушення строків сплати аліментів, яку ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 становить 26 492, 08 грн, тобто суму, яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762, 00 грн * 100 = 176 200, 00 грн).

ОСОБА_1 оспорює судове рішення у частині відмови у задоволенні позовних вимог на суму 22 546, 99 грн.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга, є малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Наявність таких випадків у цій справі не встановлено й Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктами 1, 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 05 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментних платежів та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про припинення зобов'язання виконанням, - відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Синельников