Постанова

Іменем України

18 липня2018 року

м. Київ

справа № 646/13162/14-ц

провадження № 61-25454св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, правонаступником якого є ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

третя особа - Харківська міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 10 травня 2016 року у складі судді Корекян Н. Р. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 26 червня 2017 рокуу складі колегії суддів: Яцини В. Б., Карімової Л. В., Пономаренко Ю. А.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - Харківська міська рада, про визначення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, посилаючись на те, що він є власником 26/100 частин, а відповідач - 74/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Першому власнику даного домоволодіння - ОСОБА_5 у 1953 році було надано у користування земельну ділянку для будівництва житлового будинку площею 1 118 кв. м. На цій земельній ділянці було збудовано два житлових будинки під літ. «А-1» та літ. «И-1» і господарські будівлі. У співвласників домоволодіння виник спір відносно користування вищевказаною земельною ділянкою. Крім того, відповідач самовільно встановив паркан, який заважає використовувати спільну земельну ділянку для його потреб. Враховуючи викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визначити порядок користування земельною ділянкою за другим варіантом висновку судової будівельно-технічної експертизи та зобов'язати відповідача провести демонтаж існуючого на земельній ділянці паркану.

Судами справа переглядалася неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2014 року було скасовано рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 24 жовтня 2013 року про відмову у задоволенні позову та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06 лютого 2014 року, якою рішення суду першої інстанції було залишено без змін, справа була направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що суди не дали належної оцінки обставинам справи про те, що для визначення порядку користування спірною земельною ділянкою не потрібно визначення її меж. Крім цього, не враховано, що з переходом права власності на будівлю переходить і право користування земельною ділянкою, та не перевірено, скільки житлових будинків знаходиться на спірній земельній ділянці і хто є їхніми власниками, не усунено розбіжностей у розмірі площі земельної ділянки.

Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 10 травня 2016 року позов задоволено. Виділено ОСОБА_1 у користування земельну ділянку площею 285,3 кв.м та 1/2 частину земельної ділянки загального користування площею 5,7 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 Виділено ОСОБА_3 у користування земельну ділянку площею 821,3 кв.м та 1/2 частину земельної ділянки загального користування площею 5,7 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 Встановлено, що межа розподілу між земельними ділянками, які перебувають у користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проходить від точки А до точки Б довжиною 18,08 м, а потім від точки Б до точки В довжиною 2,49 м, від точки В до точки Г довжиною 4,75 м, від Г до точки Д довжиною 1,6 м, від точки Д до точки Е довжиною 7,88 м, від точки Е до точки Ж довжиною 1,29 м, від точки Ж через точку З до точки И по лінії розподілу житлового будинку літ. «И-1», від точки И до точки Й довжиною 5,25 м, від точки Й до точки К довжиною 4,12 м, від точки К до точки Л довжиною 6,07 м, від точки Л до точки М довжиною 11,1 м, від точки М до точки Е довжиною 20,92 м. Зобов'язано ОСОБА_3 провести демонтаж паркану на земельній ділянці. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 107 грн 30 коп. та витрати за проведення експертизи в сумі 2 206 грн 80 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що запропонований судовим експертом порядок користування спірною земельною ділянкою згідно з другим варіантом висновку судової будівельно-технічної експертизи від 29 квітня 2013 року № 12137 відповідає правам обох сторін. Цей висновок є обґрунтованим і запереченнями відповідача не спростовуються.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2017 року до участі у справі була залучена ОСОБА_2 як правонаступник ОСОБА_1, який помер 10 липня 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 10 травня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

У липні 2017 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 10 травня 2016 року та ухвалуАпеляційного суду Харківської області від 26 червня 2017 року, і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять відомостей про те, що на спірну земельну ділянку є земельно-кадастрова документація, документи на право користування земельною ділянкою відсутні, тому неможливо визначити порядок користування спірною ділянкою. Суди попередніх інстанцій не врахували, що право на земельну ділянку виникає відповідно до статей 125, 126 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), тобто на підставі відповідного правовстановлюючого документа, якого позивач не має. Право користування земельною ділянкою попереднім власником не було оформлене належним чином. Дані технічних паспортів щодо розміру земельної ділянки, які були надані суду позивачем, підтверджують лише фактичне використання земельної ділянки співвласниками домоволодіння і не є правовстановлюючими документами. Спірна ділянка фактично складається з двох самостійних земельних ділянок, які в різний час були виділені різним людям під різні об'єкти нерухомості. Суди та експерт при проведенні судової експертизи дійшли помилково висновку про те, що частки співвласників у домоволодінні повинні відповідати їх ідеальним часткам у земельній ділянці.

12 вересня 2017 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито провадження у цій справі.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16 травня 2018 року справу № 646/13162/14-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 липня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 на підставі рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 22 грудня 2011 року належить 26/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, що складається з таких приміщень: № 2-2 площею 16,60 кв. м, № 2-3 площею 7,60 кв. м в житловому будинку літ. «И-1», № 2-1 площею 9,90 кв. м в літ. «И», № 1 площею 7,5 кв. м в літ. «И-1», літньої кухні літ. «Л» площею 25,30 кв. м.

Відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 23 лютого 2012 року належить 74/100 частини житлових будинків літ. «А-1» і «И-1» з надвірними будівлями, які розташовані на земельній ділянці площею 1 130 кв.м та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, сторони набули право власності на домоволодіння після набрання чинності ЗК України від 25 жовтня 2001 року.

Згідно з протоколом № 2 засідання Виконавчого комітету Червонозаводської районної ради депутатів трудящих від 24 січня 1961 року рада вирішила виділити земельну ділянку для індивідуального будівництва площею 518 кв. м у безстрокове користування ОСОБА_1 та ОСОБА_7. по АДРЕСА_1 за рахунок частини садиби їх матері - ОСОБА_6

Рішенням Виконавчого комітету Червонозаводської районної ради депутатів трудящих від 19 листопада 1963 року № 275-9 було видано свідоцтво на право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_6 і встановлено їй норму земельної ділянки під побудовані будівлі у 600 кв. м, виділивши її в окреме домоволодіння.

Витягом з реєстрації прав власності на нерухоме майно від 02 грудня 2008 року підтверджується, що згідно з рішенням Червонозаводської районної ради депутатів трудящих від 19 червня 1956 року № 39 площа спірної земельної ділянки складає 1 118 кв. м, а площа земельної ділянки за фактичним користуванням - 1 130 кв. м.

Згідно з планом земельної ділянки та технічним паспортом на індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 який виготовлений станом на 03 вересня 2011 року, на спірній земельній ділянці розташовані два житлових будинки під літ. «А-1» та «И-1», господарські споруди, огорожа під № 7 і № 9.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Частинами другою, четвертою статті 120 ЗК України передбачено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 29 квітня 2013 року № 12137, з урахуванням часток співвласників (ОСОБА_3 - 74/100, ОСОБА_1 - 26/100), конфігурації земельної ділянки по АДРЕСА_1, її розміру, місця розташування житлових будинків і надвірних будівель, експертом на розгляд суду представлено три варіанти порядку користування земельною ділянкою відповідно до часток співвласників. За другим варіантом визначено наступний порядок користування спірною ділянкою: ОСОБА_1 виділити земельну ділянку площею 285,3 кв. м та 1/2 частину земельної ділянки загального користування площею 5,7 кв. м; ОСОБА_3 виділити земельну ділянку площею 821,3 кв. м та 1/2 частину земельної ділянки загального користування площею 5,7 кв. м. Межа розподілу проходить від точки А до точки Б довжиною 18,08 м, а потім від точки Б до точки В довжиною 2,49 м, від точки В до точки Г довжиною 4,75 м, від точки Г до точки Д довжиною 1,6 м, від точки Д до точки Е довжиною 7,88 м, від точки Е до точки Ж довжиною 1,29 м, від точки Ж через точку З до точки И по лінії розподілу житлового будинку літ. «И-1», від точки И до точки Й довжиною 5,25 м, від точки Й до точки К довжиною 4,12 м, від точки К до точки Л довжиною 6,07 м, від точки Л до точки М довжиною 11,1 м, від точки М до точки Е довжиною 20,92 м.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 19 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Наведене стосується також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди.

Абзацом 2 пункту 18-1 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з врахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позову, оскільки з переходом права власності на будівлю, переходить і право користування земельною ділянкою. Запропонований судовим експертом порядок користування спірною земельною ділянкою згідно з другим варіантом висновку судової будівельно-технічної експертизи від 29 квітня 2013 року, який не спростований відповідачем, відповідає правам обох сторін.

Відповідно до статті 212 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що документи на право користування спірною земельною ділянкою та земельно-кадастрова документація відсутні, а тому неможливо визначити порядок користування цією ділянкою, а також про те, що спірна ділянка фактично складається з двох самостійних земельних ділянок, судом апеляційної інстанції обґрунтовано відхилено з посиланням на те, що на підставі висновку судової експертизи, який ґрунтується на земельній документації та технічних паспортах на домоволодіння, суд вправі ухвалити своє рішення по суті спору. Відповідач не довів, що спірна земельна ділянка складається з двох окремих земельних ділянок. З договору купівлі-продажу від 03 лютого 2012 року вбачається, що ОСОБА_3 придбав у власність 74/100 частини житлових будинків під літ. «А-1» і «И-1», які розташовані на земельній ділянці площею 1 130 кв. м.

Посилання заявника на те, що суди та експерт дійшли помилково висновку, що частки співвласників у домоволодінні повинні відповідати їх часткам у земельній ділянці, не заслуговують на увагу, оскільки таких висновків ні суди, ні експерт не робили. Відповідно до вищенаведених норм земельного законодавства у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право користування земельною ділянкою визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди, а не навпаки.

Також безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не врахували, що право на земельну ділянку виникає відповідно до статей 125, 126 ЗК України, тобто на підставі відповідного правовстановлюючого документа, якого позивач не має.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі статтею 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Поряд з цим вищенаведена частина друга статті 120 ЗК України передбачає виняток із загального правила, встановленого статтею 125 ЗК України, щодо виникнення права власності з моменту «державної реєстрації права». Право на земельну ділянку у набувача будинку, будівлі або споруди виникає «автоматично» з моменту набуття права на будинок, будівлю або споруду незалежно від будь-яких дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Таке оформлення може мати місце в подальшому.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищевказаної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 10 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 26 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
С. О. Погрібний
Г. І. Усик