Постанова

Іменем України

11 липня 2018 року

м. Київ

справа № 431/5116/15-ц

провадження № 61-8681св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

третя особа - Верхньопокровська сільська рада Старобільського району Луганської області,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Луганської області у складі колегії суддів: Стахової Н. В., Коротких О. Г., Орлова І. В. від 29 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, третя особа - Верхньопокровська сільська рада Старобільського району Луганської області, про визнання права власності на нежитлову будівлю.

Позовна заява мотивована тим, що з 14 червня 2005 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 У зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, вони вирішили поділити спільне майно.

Рішенням Верхньопокровської сільської ради Старобільського району Луганської області від 21 листопада 2015 року позивачу у власність було передано земельну ділянку площею 0,4150 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

За час шлюбу з ОСОБА_3 на вказаній земельній ділянці було побудовано нежитлову будівлю сільськогосподарського призначення загальною площею 332,9 кв. м.

Посилаючись на те, що зазначену нежитлову будівлю неможливо розділити з ОСОБА_3, оскільки на неї не визнано право власності, просила суд визнати за нею право власності на вказану нежитлову будівлю сільськогосподарського призначення.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області у складі судді Пелиха О. О. від 21 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлову будівлю сільськогосподарського призначення загальною площею 332,9 кв. м (літера А-1), що розташована за адресою: АДРЕСА_1

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки спірне майно збудоване за час шлюбу на земельній діялнці, яка належить ОСОБА_2, то за нею слід визнати право власності на зазначену нежитлову будівлю сільськогосподарського призначення. При цьому врахував, що ОСОБА_3 визнав позов.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 29 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 21 грудня 2015 року скасувано й ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що в межах земельної ділянки, власником якої є ОСОБА_2, розташовані асфальтовий майданчик та будівля оператора заправника, які належать ОСОБА_4 на праві власності, і у разі зведення огорожі по межі земельної ділянки буде перекритий доступ до асфальтового майданчика. Крім того, зазначена земельна ділянка була виділена ОСОБА_2 зі спорудами, які належать ОСОБА_5

ОСОБА_2 до ОСОБА_5, який є власником майна, що розташоване на її земельній ділянці, позов не заявляла і в установленому законом порядку питання про притягнення його до участі у справі як належного відповідача або співвідповідача судом першої інстанції не вирішувалось.

У серпні 2016 року ОСОБА_2подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції - залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що земельна ділянка, на якій розташоване спірне нерухоме майно, не була предметом спору. Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції обґрунтував рішення лише порушенням прав ОСОБА_4, хоча нерухоме майно, яке йому належить, знаходиться за адресами: АДРЕСА_1 і право власності на асфальтований майданчик і будівлю оператора він отримав лише 11 лютого 2016 року.

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначив, що на земельній ділянці, на якій розташована спірна будівля, знаходиться асфальтований майданчик, який він придбав у 2010 році за результатами аукціону, а також належна йому будівля оператора. При цьому суд першої інстанції не залучив його до участі у справі як відповідача. У зв'язку з викладеним ОСОБА_4 просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

14 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суди встановили, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 червня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу.

ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,4150 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Цільове призначення земельної ділянки - ведення особистого селянського господарства.

Зазначена земельна ділянка була набута ОСОБА_2 за час шлюбу з ОСОБА_3

Згідно з технічним паспортом на нежитлову будівлю на вказаній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 розташований склад (нежитлова будівля сільськогосподарського призначення) (А-1), а також асфальтовий майданчик та будівля оператора заправника.

Відповідно до висновку про вартість об'єкта незалежної оцінки ринкова вартість нежитлової будівлі сільськогосподарського призначення становить 193 тис. 800 грн.

Указані асфальтовий майданчик паливо-мастильних матеріалів та будівля оператора заправника належать на праві власності ОСОБА_4, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна.

В акті обстеження земельної ділянки від 30 листопада 2015 року постійною комісією Верхньопокровської сільської ради Старобільського району Луганської області з питань економічного розвитку, земельних відносин, екології та адміністративного територіального устрою вказано, що при виїзді на місце в присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проведено обстеження земельної ділянки на АДРЕСА_1, яка передана у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства площею 0,4150 га, у тому числі сільськогосподарські землі - 0,4150 га, та під час обміру земельних ділянок встановлено, що земельні ділянки на яких розташовані майно пайщиків колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Імені К. Маркса» (склад ГСМ) та асфальтований майданчик ОСОБА_4 не мають документів на право власності, оренди, користування землею і розташовані в межах земельної ділянки, яка належить на праві власності ОСОБА_2 Зазначена інформація також вказана в акті обстеження земельної ділянки від 25 липня 2016 року.

Відповідно до листа Верхньопокровської сільської ради Старобільського району Луганської області від 18 липня 2016 року сільська рада на будівництво нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 не давала.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частинами першою та другою статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до частин першої та другої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Крім того, відповідно до частини п'ятої статті 11 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постановах Верховного Суду України: від 24 червня 2015 року в справі № 6-318цс15 і 7 жовтня 2015 року в справі № 6-1622цс15.

Таким чином, ухвалюючи рішення в справі, суд апеляційної інстанції, належним чином дослідивши наявні у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки ОСОБА_2 здійснила будівництво за відсутності необхідних документів на земельній ділянці з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Отже, доводи касаційної скарги вказаних висновку суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції не впливають.

Таким чином, рішення апеляційного суду, яке просить скасувати ОСОБА_2, ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 29 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта