Справа № 611/576/18
Провадження № 2/611/258/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2018 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Андросова О.М.

за участю секретаря Сторчай С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Барвінкового справу за позовом ОСОБА_1 до Барвінківського Будинку Творчості дітей та юнацтва про витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пов'язаного із затриманням видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Барвінківського Будинку Творчості дітей та юнацтва про витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пов'язаного із затриманням видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він працював робітником в Барвінківському Будинку Творчості дітей та юнацтва з 01 серпня 2017 року. Наказом від 19 березня 2018 року його було звільнено з займаної посади за власним бажанням, як зазначив позивач, під примусовим натиском директора ОСОБА_2 В останній робочий день відповідач не видав йому трудову книжку, чим порушив ст. 47 КЗпП України, відповідно до якої власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. Незважаючи на його неодноразові звернення, зокрема, 23 березня 2018 року, ним була направлена заява на ім'я директора Барвінківського Будинку Творчості дітей та юнацтва ОСОБА_2 з проханням видати йому трудову книжку, до теперішнього часу трудова книжка йому не видана (зі слів директора її взагалі не було).

Позивач вказує, що в подальшому з зазначеного питання він звертався до Державної інспекції України з питань праці у Харківській області, Лозівської місцевої прокуратури Харківської області, яка передала його заяву для розгляду голові Барвінківської районної державної адміністрації.

11 квітня 2018 року позивачу від директора Будинку творчості дітей та юнацтва ОСОБА_2 було надіслано лист вих. № 27 від 11.04.2018 року з запрошенням у будь-який зручний час одержати трудову книжку. 16 квітня 2018 року від відділу освіти Барвінківської РДА надійшов лист вих. № 01-36/369 від 16.04.2018 року про можливість отримання трудової книжки у зручний для позивача час, але на той момент він вже знаходився у м. Краматорськ Донецької області у пошуку підробітку. 06 травня 2018 року позивачу від директора Будинку творчості дітей та юнацтва ОСОБА_2 надійшов лист вих. № 35 від 06.05.2018 року про отримання пакету документів у будь-який зручний час, але на той час він вже знаходився у м. Краматорськ Донецької області на підробітку.

Позивач вважає дії відповідача незаконними і прохає на підставі ч. 4 ст. 235 КЗпП України стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з невидачею йому трудової книжки в сумі 3744 грн. 09 коп., а також моральну шкоду, розмір якої він оцінює у 2000 грн. Моральна шкода, на думку позивача, полягає в суттєвих моральних стражданнях та втраті нормальних життєвих зв'язків, оскільки він не має змоги влаштуватися на нову роботу або стати на облік у центр зайнятості як безробітний, що позбавляє його можливості утримувати себе та свою сім'ю.

Позивач також зазначає, що у разі затримки видачі трудової книжки днем звільнення вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58. На підставі цього дата звільнення позивача, на його думку, підлягає зміні на дату фактичної видачі йому трудової книжки.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві. Він також показав, що 11 квітня 2018 року йому зателефонувала директор Будинку творчості та юнацтва ОСОБА_2 і запропонувала у будь-який зручний час одержати трудову книжку, але він відмовився це зробити і сказав, що отримає трудову книжку шляхом звернення до суду.

Представник відповідача проти позову заперечує і пояснив суду, що в день звільнення, а саме 19 березня 2018 року, позивач відмовився отримати трудову книжку, заявивши, що забере її наступного дня. Але ні наступного дня, ні в подальшому позивач не звертався за отриманням трудової книжки, хоча йому в письмовому виді надсилались пропозиції у будь-який зручний час для нього одержати трудову книжку. Тому вина відповідача в несвоєчасній видачі позивачу трудової книжки відсутня.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що з 01.08.2017 року на підставі наказу № 12к позивач працював робітником з обслуговування приміщень в Барвінківському Будинку Творчості дітей та юнацтва. Наказом від 19 березня 2018 року № 1к його було звільнено з займаної посади з 19 березня 2018 року за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України.

В день звільнення, 19 березня 2018 року, позивач був присутній на роботі, під розпис був ознайомлений з наказом про його звільнення, Оскільки наказ про звільнення було підписано в кінці робочого дня, ОСОБА_1 було запропоновано зачекати деякий час, необхідний для належного оформлення трудової книжки, і отримати трудову книжку. Пославшись на те, що його робочий день скінчився, ОСОБА_1 відмовився зачекати і одержати трудову книжку, заявивши, що отримає її наступного дня, коли прийде забрати особисті речі. Зазначене підтверджується актом від 19 березня 2018 року, підписаним директором, секретарем та прибиральником Будинку Творчості дітей та юнацтва, а також показаннями свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що вона є дружиною позивача. 20 березня 2018 року вона по телефону розмовляла з директором Будинку Творчості дітей та юнацтва ОСОБА_6 з приводу звільнення її чоловіка ОСОБА_1, і ОСОБА_6, зокрема, повідомила їй, що чоловік при працевлаштуванні не здавав трудову книжку, що вона, ОСОБА_5, заперечила, оскільки точно знала, що її чоловік здавав трудову книжку при працевлаштуванні до Будинку Творчості дітей та юнацтва. В квітні 2018 року завдяки ввімкненому чоловіком гучному звязку вона чула розмову чоловіка з директором Будинку Творчості дітей та юнацтва ОСОБА_6, яка пропонувала чоловіку у будь-який зручний час одержати трудову книжку, але чоловік відмовився це зробити і сказав, що отримає трудову книжку шляхом звернення до суду.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що вона працює директором Барвінківського Будинку Творчості дітей та юнацтва. В цій установі з серпня 2017 року на посаді робітника з обслуговування приміщень працював ОСОБА_1 Останній 13.03.2018 року подав їй заяву про звільнення за власним бажанням. Вона запропонувала ОСОБА_1 відпрацювати два тижні, пояснивши, що після цього він буде звільнений. ОСОБА_1 почав відпрацьовувати, але 19 березня 2018 року в кінці робочого дня, близько 16 години 45 хвилин - 16 години 50 хвилин ОСОБА_1 зайшов до її кабінету, заявив, що більше не бажає працювати за 100 грн. в день, і поставив вимогу про негайне його звільнення. Вона погодилась і запропонувала ОСОБА_1 написати заяву про звільнення за власним бажанням від 19 березня 2018 року, що ОСОБА_1 і зробив. Вона доручила секретарю Жадан О.В., яка була присутня при розмові з ОСОБА_1, підготувати проект наказу про звільнення ОСОБА_1, що та і зробила. Вона підписала наказ про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням з 19 березня 2018 року, ОСОБА_1 під розпис був ознайомлений з цим наказом. Потім вона запропонувала ОСОБА_1 зачекати деякий час, необхідний для оформлення його трудової книжки, і забрати свою трудову книжку. Але ОСОБА_1, пославшись на те, що його робочий день скінчився, відмовився зачекати і одержати трудову книжку, заявивши, що отримає її наступного дня, коли прийде забрати особисті речі. Коли ОСОБА_1 пішов, вона склала акт про відмову ОСОБА_1 зачекати і отримати трудову книжку, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підписали цей акт. Але ні наступного дня, ні в подальшому ОСОБА_1 за трудовою книжкою не зявився. 11 квітня 2018 року в телефонній розмові з нею ОСОБА_1 заявив, що не зявиться за трудовою книжкою, а отримає її через суд з компенсацією за затримку видачі трудової книжки. В той же день вона дала доручення, і ОСОБА_1 було офіційно направлено пропозицію зявитись і отримати свою робочу книжку, але він цього не зробив. 10 чи 11 червня 2018 року ОСОБА_1 зявився до Будинку творчості, щоб отримати копію наказу про звільнення, але забрати свою трудову книжку відмовився. ОСОБА_1 забрав свою трудову книжку вже під час розгляду цієї справи 19 липня 2018 року.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні показала, що вона працює секретарем і керівником гуртків в Барвінківського Будинку Творчості дітей та юнацтва. В цій же установі з серпня 2017 року на посаді робітника з обслуговування приміщень працював ОСОБА_1 19 березня 2018 року вже в кінці робочого дня, близько 16 години 45 хвилин - 16 години 50 хвилин, ОСОБА_1 прийшов до директора ОСОБА_2 і поставив вимогу про негайне його звільнення. Директор погодилась і запропонувала ОСОБА_1 написати заяву про звільнення за власним бажанням, що ОСОБА_1 і зробив. Потім директор доручила їй, ОСОБА_3, підготувати проект наказу про звільнення ОСОБА_1, що вона і зробила. Директор підписала наказ про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням з 19 березня 2018 року, ОСОБА_1 під розпис був ознайомлений з цим наказом. Потім директор запропонувала ОСОБА_1 зачекати деякий час, необхідний для оформлення його трудової книжки, і забрати свою трудову книжку. Але ОСОБА_1, пославшись на те, що його робочий день скінчився, відмовився зачекати і одержати трудову книжку, заявивши, що забере її наступного дня, коли прийде забрати особисті речі. Коли ОСОБА_1 пішов, директор склала акт про відмову ОСОБА_1 зачекати і отримати трудову книжку, вона підписала цей акт. Але ні наступного дня, ні в подальшому ОСОБА_1 за трудовою книжкою не зявився. 11 чи 12 червня 2018 року ОСОБА_1 приходив за копією наказу про його звільнення, на пропозицію забрати свою трудову книжку він відмовився це зробити, заявивши, що отримає її через суд.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що вона працює техпрацівником в Барвінківського Будинку Творчості дітей та юнацтва. В цій же установі з серпня 2017 року на посаді робітника з обслуговування приміщень працював ОСОБА_1 19 березня 2018 року ОСОБА_1 вже в кінці робочого дня до директора ОСОБА_2 прийшов ОСОБА_1 і став вимагати негайно його звільнити. Вона, ОСОБА_4, в цей час перевдягалась в своєму підсобному приміщенні, розташованому неподалік від кабінету директора, і їй було добре чути розмову в кабінеті директора, тим більше, що там розмовляли на підвищених тонах. Їй було необхідно зайти до директора, тому вона стала чекати, коли та звільниться. Вона чула, як директор сказала ОСОБА_1, щоб він зачекав, поки вона оформить його трудову книжку, але ОСОБА_1 відповів, що його робочий день скінчився, і він не буде чекати, а прийде за трудовою книжкою завтра. Директор склала акт про відмову ОСОБА_1 зачекати і отримати трудову книжку, вона підписала цей акт. Ні наступного дня, ні в подальшому вона ОСОБА_1 не бачила.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Пунктом 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.93 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (далі Інструкція), встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Згідно п. 4.2 Інструкції, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Судом встановлено, що позивач був присутній на роботі в день звільнення, під розпис ознайомлений з наказом про звільнення, письмову згоду на пересилання йому трудової книжки поштою не надавав.

Тому у відповідача з огляду на зміст п. 4.2 Інструкції не виникло обовязку надіслати позивачу поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки, і не виникло право на пересилання позивачу трудової книжки поштою.

Відповідно до п. 2.27 Інструкції днем звільнення вважається останній день роботи. З огляду на цю обставину, як і у будь який робочий день, у цей день працівнику необхідно виконувати свої функціональні обовязки і він повинен повністю відпрацювати робочий день.

На підставі викладеного вище суд доходить висновку, що відмову позивача, якого вже ознайомили під розпис з наказом про його звільнення, зачекати деякий час, необхідний для належного оформлення його трудової книжки, отримати трудову книжку з посиланням на те, що його робочий день скінчився, не можна вважати правомірною, тим більше, що трудовий договір розривався з його ініціативи на підставі його заяви про звільнення в цей же день, 19 березня 2018 року, поданої в кінці робочого дня.

Суд розцінює таку поведінку позивача як зловживання своїми правами, оскільки він свідомо не забирав свою трудову книжку, знаючи, що відповідно до законодавства, при затримці її видачі з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Про наведене вище вказав і сам позивач, підтвердивши в судовому засіданні, що в телефонній розмові 11 квітня 2018 року з директором Будинку Творчості дітей та юнацтва ОСОБА_6, яка пропонувала йому у будь-який зручний час одержати трудову книжку, він відмовився це зробити і сказав, що отримає трудову книжку шляхом звернення до суду.

ОСОБА_1 отримав свою трудову книжку вже під час розгляду цієї справи 19 липня 2018 року.

Суд перевірив, чи додержано відповідачем під час розірвання трудового договору з позивачем порядку звільнення працівників, і встановив, що будь-яких порушень законодавства про працю не допущено.

Суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_5 в тій частині, що 20 березня 2018 року вона по телефону розмовляла з директором Будинку Творчості дітей та юнацтва ОСОБА_6 з приводу звільнення її чоловіка ОСОБА_1, і ОСОБА_6, зокрема, повідомила їй, що чоловік при працевлаштуванні не здавав трудову книжку. При цьому суд зважає на ту обставину, що свідок ОСОБА_5 є дружиною позивача і заінтересована в результаті розгляду справи, а її показання в цій частині не підтверджені іншими достовірними і допустимими доказами. Тому зазначені показання свідка ОСОБА_5 суд не приймає як доказ у справі.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд доходить висновку, що вина відповідача в тому, що звільненому позивачу трудова книжка не була своєчасно видана, відсутня.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано належних, допустимих і достовірних доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Позивачем не надано жодних доказів того, що відповідач при розірванні з ним трудового договору порушив вимоги трудового законодавства.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Вимоги позивача про стягнення на його користь заробітної плати за час затримки видачі трудової книжки і моральної шкоди є похідними від вимоги про витребування трудової книжки.

Оскільки не підлягає задоволенню вимога позивача про витребування трудової книжки, не підлягають задоволенню і його похідні вимоги про стягнення на його користь заробітної плати за час затримки видачі трудової книжки і моральної шкоди.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 47, 232, 233, 235 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенню позову ОСОБА_1 до Барвінківського Будинку Творчості дітей та юнацтва, про витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пов'язаного із затриманням видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено 27 липня 2018 року.

Суддя Барвінківського районного суду О.М.Андросов