Справа № 152/1198/15-ц
Провадження № 22-ц/772/18/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Славінська Н. Л.
Доповідач:Зайцев А. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 рокуСправа № 152/1198/15-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

Головуючого судді : Зайцева А.Ю.,

суддів : Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання : Богацької О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, треті особи: Жашківська державна нотаріальна контора Черкаської області, Комунальне підприємство «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» про визнання недійсними свідоцтв, встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування,

за апеляційною скаргою ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 05.04.2017 року, ухвалене у складі судді Славінської Н.Л., дата виготовлення повного тесту рішення відсутня, -

в с т а н о в и в :

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, треті особи: Жашківська державна нотаріальна контора Черкаської області, Комунальне підприємство «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» про визнання недійсними свідоцтв, встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до заповіту від 23.06.2010 року, посвідченого виконкомом Рахнівсько-Лісової сільської ради та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 96, вона є спадкоємцем ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку НОМЕР_1 з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0337 га, розташованих по АДРЕСА_2 грошових внесків з нарахованими відсотками та компенсацією, що зберігаються у філії Шаргородського ТВБВ №10001/041 АТ «Державний ощадний банк».

У 2011 році ОСОБА_3 отримала свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки та грошові внески, однак право власності на житловий будинок не оформляла, так як відсутні правовстановлюючі документи, видані на ім'я спадкодавця ОСОБА_8, який успадкував майно після смерті цивільної дружини ОСОБА_9 відповідно до заповіту від 05.04.1989 року, посвідченого секретарем Рахнівсько-Лісової сільської ради і зареєстрованого в реєстрі за № 32. Вступивши у права спадкоємця, ОСОБА_8 скористався правом на безоплатну приватизацію земельних ділянок та отримав відповідні правовстановлюючі документи.

Зазначає, що в 2014 році в провадженні Шаргородського районного суду Вінницької області перебувала справа №152/222/14-ц за позовом ОСОБА_5 до Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, ОСОБА_3, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Відділу Держземагенства у Шаргородському районі, ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», Реєстраційної служби Шаргородського РУЮ, ОСОБА_4 про визнання недійсними державних актів та їх скасування.

Ухвалою суду у цій справі від 13.03.2014 року витребувано ряд документів, у тому числі інвентарну справу на будинковолодіння. 27.03.2014 року при ознайомленні представника ОСОБА_3 з матеріалами вказаної справи, було знайдено копії оспорюваних правовстановлюючих документів - свідоцтва про право особистої власності без номера на жилий будинок на ім'я ОСОБА_10 про право власності на 1/2 будинку НОМЕР_1 по вул. Зарічній в с. Рахни-Лісові та свідоцтва про право особистої власності без номера на жилий будинок на ім'я ОСОБА_9 про право особистої власності на 1/2 житлового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_3 які видані Рахнівсько-Лісовою сільською радою та зареєстровані в Могилів-Подільському МБТІ в реєстрову книгу № 9 за реєстровим номером 1446.

Отже, ОСОБА_3 вважає, що строки на оскарження двох свідоцтв вона не пропустила, оскільки дізналася про їх існування у березні 2014 року.

Стверджує, що житловий будинок АДРЕСА_4 був побудований ОСОБА_8 та його цивільною дружиною ОСОБА_9 у 1957 році за їх спільні кошти. Станом на момент побудови будинку дозвільних документів закон не вимагав. Будівництво здійснювалося у період проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, за їх спільні грошові кошти та спільними зусиллями, що, на її думку, підтверджується даними погосподарських книг та наявністю у них спільного бюджету та майна.

Згідно з даними погосподарського обліку, головою двору рахувалася ОСОБА_9 та її батько ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а ОСОБА_9 прийняла спадщину після смерті батька, вступивши в оперативне управління спадковим майном.

Невідомо яким чином ОСОБА_10 зазначений головою 1/2 двору після смерті ОСОБА_11, оскільки останній заповітів не залишав, а спадкоємцем першої черги після його смерті була дочка - ОСОБА_9

Підставою для видачі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, що видане Рахнівсько-Лісовою сільською радою народних депутатів без номера від 27.08.1998 року на ім'я ОСОБА_10 про право власності на 1/2 житлового будинку АДРЕСА_4 та свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, що видане Рахнівсько-Лісовою сільською радою на ім'я ОСОБА_9 про право особистої власності на 1/2 житлового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_4 які зареєстровані в Могилів-Подільському МБТІ в реєстрову книгу № 9 за № 1446, було рішення виконкому Рахнівсько-Лісової сільської ради народних депутатів № 123 від 21.05.1987 року.

Проте, з довідки Рахнівсько-Лісової сільської ради вбачається, що такого рішення не існує, із належно завіреної копії вказаного рішення, яке витребувано адвокатським запитом, неможливо встановити, що саме цим рішенням було дозволено оформлення права власності ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Крім того, свідоцтво про право особистої власності на будинок, видане 27.08.1998 року на ім'я ОСОБА_9 після її смерті, оскільки остання померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, тобто вона не могла не тільки отримати свідоцтво, а й звернутися з проханням про його видачу.

У свідоцтвах про право на спадщину зазначено лише спадкове майно, що розташоване у с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області. Згідно зі свідоцтвами про смерть спадкодавців та довідок Рахнівсько-Лісової сільської ради, останнє місце проживання спадкодавців зазначене - АДРЕСА_4 тому процедуру оформлення спадщини мала здійснювати державна нотаріальна контора, що за територіальністю обслуговує Шаргородський район.

Вищевказані свідоцтва про право на спадщину порушують її права, оскільки позбавляють права на спадщину - на житловий будинок, який збудований ОСОБА_8, що є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_9, проте незаконно усунутий від спадщини. Зазначає, що ці свідоцтва оформлені з порушенням ст. 526 ЦК України (в ред. 1963 року) і ст. ст. 25, 66 Закону України «Про нотаріат».

Виходячи з наведеного, положень ст. 17 Закону України «Про власність», ст. 66 Закону України «Про нотаріат», Указу Президії ВР СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», постанови Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року, просила, з урахуванням заяв про збільшення та зменшення позовних вимог, просили суд :

1) визнати недійсним свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, видане Рахнівсько-Лісовою сільською радою народних депутатів Шаргородського району Вінницької області б/н від 27.08.1998 року на ім'я ОСОБА_10 про право власності на 1/2 житлового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1

2) визнати недійсним свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, видане Рахнівсько-Лісовою сільською радою народних депутатів Шаргородського району Вінницької області б/н від 27.08.1998 року на ім'я ОСОБА_9 про право власності на 1/2 житлового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1

3) визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 29.08.1997 року Жашківською державною нотаріальною конторою Черкаської області на ім'я ОСОБА_4 та зареєстроване в реєстрі за № 1704 про право власності на 1/2 житлового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1

4) визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 17.09.2010 року Жашківською державною нотаріальною конторою Черкаської області на ім'я ОСОБА_12 та зареєстроване в реєстрі за №1-1785 про право власності на 1/2 житлового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1

5) встановити факт спільного проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з 1949 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року;

6) встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_9 після смерті її батька ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року;

7) встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_8 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_9;

8) встановити факт придбавання житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_4 ОСОБА_11, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 шляхом побудови внаслідок їх спільної праці;

9) визнати за ОСОБА_13 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8, право власності на житловий будинок НОМЕР_1 по АДРЕСА_4 під літерою «А», загальною площею 63,6 кв.м., житловою площею 53,5 кв.м., з господарськими будівлями - веранду під літерою «а», літню кухню під літерою «Б», прибудову під літерою «б», погріб під літерою «В», огорожу під №1.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 05.04.2017 позов задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, видане Рахнівсько-Лісовою сільською радою народних депутатів Шаргородського району Вінницької області без номера від 27.08.1998 року на ім'я ОСОБА_9 про право власності на 1/2 житлового будинку за НОМЕР_1 по АДРЕСА_4 зареєстроване в Могилів-Подільському МБТІ в реєстровій книзі № 9 за реєстровим номером 1446.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 29.08.1997 року Жашківською державною нотаріальною конторою Черкаської області на ім'я ОСОБА_4 та зареєстроване в реєстрі за № 1704.

Встановлено факт прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_8 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_9

Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом від 23.03.2005 року після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 на спадкове майно ОСОБА_8, яке складається із 1/2 житлового будинку з 1/2 господарських будівель, що знаходиться в АДРЕСА_4

Стягнуто з ОСОБА_4 та Рахнівсько-Лісової сільської ради на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2058,86 грн. в рівних частинах - по 1029 грн. 43 коп.

В решті позову ОСОБА_3 - відмовлено.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги про :

- визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності на будинок, виданого Рахнівсько-Лісовою сільською радою народних депутатів Шаргородського району Вінницької області б/н від 27.08.1998 року на ім'я ОСОБА_9 про право власності на 1/2 житлового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1

- визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 29.08.1997 року Жашківською державною нотаріальною конторою Черкаської області на ім'я ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за № 1704;

- встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_8 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_9;

- визнання за ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8, права власності на 1/2 житлового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1

суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою надано належні та допустимі докази для задоволення даних позовних вимог.

Зокрема, ОСОБА_8 прийняв спадщину за заповітом від 05.04.1989 року після смерті ОСОБА_9, так як постійно, з 1950 року по день смерті спадкодавця, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_3 року, проживав із ОСОБА_9 на одному погосподарському номері, в межах шестимісячного строку не відмовився від спадщини, а, навпаки, вчинив дії, передбачені ст. 549 ЦПК України (в ред.1963 року), що діяв на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. Проте, ОСОБА_8, прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_9 за заповітом останньої, своїх спадкових прав на належну спадкодавцеві 1/2 частину житлового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_4 при житті не оформив, свідоцтва про право на спадщину не отримував.

Також суд виходив з того, що право ОСОБА_8 на спадкування 1/2 частини спірного будинку було порушено відповідачкою ОСОБА_4, яка оформила спадкові права на вказане майно за заповітом, що був зроблений на її ім'я ОСОБА_9 у 1984 році, який скасовано наступним заповітом ОСОБА_9 на ім'я ОСОБА_8 у 1989 році, та відповідачем Рахнівсько-Лісовою сільською радою, яка видала для оформлення спадщини відповідачкою ОСОБА_4 довідку про коло спадкоємців, яка не відповідає дійсності та фактичним обставинам справи, встановленим судом, оскільки Рахнівсько-Лісова сільська рада, видавши довідку, у якій з невідомих причин не повідомила нотаріуса про факт наявності останнього заповіту ОСОБА_9 на ім'я ОСОБА_8, яким скасовується попередній заповіт на ім'я ОСОБА_14, сприяла незаконному оформленню спадщини останньою, чим порушено права ОСОБА_8 на спадщину, а відтак, і його спадкоємця - позивачки ОСОБА_3

Так, 29.08.1998 року державним нотаріусом Жашківської ДНК Черкаської області видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 28.03.1984 року на зазначене в заповіті майно ОСОБА_9, зокрема, на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_4. Видача свідоцтва на право власності на житловий будинок після смерті власника майна і використання його відповідачкою ОСОБА_4 при оформленні спадщини за заповітом, який скасований наступним заповітом спадкодавця ОСОБА_9, порушує права ОСОБА_8 та його спадкоємця ОСОБА_3.

Суд також виходив з того, що однією із підстав для оформлення спадщини ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_9 було свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок від 27.08.1998 року. Однак, при житті ОСОБА_9 не зверталася у Рахнівсько-Лісову сільську раду за свідоцтвом про право власності на 1/2 частину житлового будинку НОМЕР_1 з відповідною частиною господарських будівель по АДРЕСА_4 Свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, а саме на 1/2 частину будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_4 видане виконкомом Рахнівсько-Лісової сільської ради 27.08.1998 року на ім'я ОСОБА_9, тобто через сім років після смерті останньої, а також, видане невідомо кому. Підставою для видачі такого свідоцтва зазначено рішення виконкому Рахнівсько-Лісової сільської ради №123 від 21.05.1987 року, проте вказаного рішення не існує, так як виконком сільської ради такого рішення не приймав, що підтверджується довідкою Рахнівсько-Лісової сільської ради за №227 від 01.09.2015 року, з якої також видно, що свідоцтва про право власності на житлові будинки в с. Рахни-Лісові видавалися на підставі рішення Шаргородської районної ради №123 від 21.05.1987 року. Тому, вказане свідоцтво видане на ім'я ОСОБА_9 з порушенням норм цивільного законодавства, зокрема ст. 86 ЦК УРСР в ред.1963 року, що діяв на момент смерті ОСОБА_9.

Також, спадщина оформлена ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_9 з порушенням норм діючої на той час ст. 560 ЦК УРСР 1963 року щодо місця відкриття спадщини. Так як ОСОБА_9 померла коли перебувала у свого сина ОСОБА_10 в с. Сорокотяга Жашківського району Черкаської області, проте вона постійно проживала в АДРЕСА_4, Шаргородського району відповідно до погосподарського обліку Рахнівсько-Лісової сільської ради, даних про її зняття з реєстраційного обліку та вибуття немає. Таким чином, місцем відкриття спадщини є с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, де постійно проживала ОСОБА_9 на час відкриття спадщини.

Суд також виходив з того, що за спадкоємцем ОСОБА_3 слід визнати право власності на 1/2 частину вказаного будинку в порядку спадкування за заповітом від 23.03.2005 року після смерті ОСОБА_8, оскільки спадкодавець ОСОБА_9 була власником 1/2 частини житлового будинку з відповідною 1/2 частиною надвірних господарських будівель, що знаходиться в АДРЕСА_4, спадщину після смерті якої прийняв, але не оформив ОСОБА_8

Відмовляючи в задоволенні інших вимог, суд першої інстанції виходив з наступного.

Так, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_9 після смерті її батька ОСОБА_11; факту спільного проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з 1949 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року; факту придбавання житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_4 ОСОБА_11, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 шляхом побудови внаслідок їх спільної праці, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження зазначених позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_9 після смерті її батька ОСОБА_11, суд першої інстанції виходив з того, що за даними погосподарського обліку Рахнівсько-Лісової сільської ради за 1974-1976 роки, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 проживали на одному погосподарському номері, двір був робітничим, у власності ОСОБА_9, як голови двору рахувалася 1/2 частина житлового будинку, а ОСОБА_11 проживав на іншому погосподарському номері та у його власності також рахувалася 1/2 частина будинку, при цьому ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, відтак оскільки ОСОБА_9 і ОСОБА_11 за даними погосподарського обліку Рахнівсько-Лісової сільської ради проживали на різних погосподарських номерах, тому в суду відсутні правові підстави для встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_9 після смерті батька ОСОБА_11 Належних та допустимих доказів, які б спростували вказаний висновок суду позивачка суду не надала. Крім того, факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_11 ОСОБА_9 на 1/2 частину належного померлому будинку спростовується тією обставиною, що власником цієї 1/2 частини будинку, за даними погосподарського обліку Рахнівсько-Лісової сільської ради значиться, починаючи з 1977 року, ОСОБА_10.

Також, відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з 1949 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд виходив з того, що факт спільного проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 як членів сім'ї спростовується нормами КпШС України, що діяв у вказаний період, яким передбачалося, що сім'ю складають жінка та чоловік, які перебувають у шлюбі, їх діти та батьки (ст. 1 КпШС України). Проживання без реєстрації шлюбу державою у період з 1950 року по 1991 рік, тобто у період, коли ОСОБА_9 і ОСОБА_8 проживали на одному погосподарському номері, як шлюб не визнавалося. Факт перебування у фактичних шлюбних відносинах міг бути встановлений судом, відповідно до п. 5 ст. 273 ЦПК України (в ред.1963 року), лише якщо шлюб в органах запису актів громадянського стану не може бути зареєстрований внаслідок смерті одного із подружжя.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про встановлення факту придбання спірного житлового будинку ОСОБА_11, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 шляхом побудови внаслідок спільної праці зазначених осіб, суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження даної вимоги позивачкою не надано належних та допустимих доказів, адже відповідно до погосподарських книг земельна ділянка була відведена у користування під будинком до 1918 року забудови та вже під збудованим у 1957 році будинком саме ОСОБА_11, батькові ОСОБА_9 Відповідно до інвентаризаційної справи на спірний будинок та погосподарських книг за період 1957-1958 років не встановлено, що будівництво спірного житлового будинку відбувалось з порушенням чинного на час його будівництва законодавства чи не на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво, тобто спірний житловий будинок є об'єктом права власності, а статусу власника житлового будинку, згідно зі статтею 58 ЦК УРСР 1922 року, набув ОСОБА_11 на 1/2 частину будинку, оскільки, враховуючи, що з 20.07.1955 року виконкомом Рахнянської сільської Ради депутатів трудящих Шпиківського району Вінницької області прийнято рішення про роз'єднання господарства ОСОБА_11 та його доньки ОСОБА_9., виділивши їм окремі номери на одній земельній ділянці, тому по погосподарському обліку сільської ради власником іншої 1/2 частини будинку була визнана ОСОБА_9

Також, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності на будинок, виданого Рахнівсько-Лісовою сільською радою народних депутатів Шаргородського району Вінницької області б/н від 27.08.1998 року на ім'я ОСОБА_10 про право власності на 1/2 житлового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого 17.09.2010 року Жашківською державною нотаріальною конторою Черкаської області на ім'я ОСОБА_12 та зареєстрованого в реєстрі за №1-1785, суд виходив з того, що позивачкою не надано суду доказів того, що видачею вказаних документів порушено права ОСОБА_8, а отже і права його спадкоємця ОСОБА_3, враховуючи, що ОСОБА_9, спадкоємцем якої був ОСОБА_8, не була власником в цілому житлового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_4 а була власником лише 1/2 частини цього будинку з відповідною частиною господарських будівель.

Суд також зазначив, що не підлягає задоволенню вимога ОСОБА_3 про визнання за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 права власності на весь житловий будинок НОМЕР_1 по АДРЕСА_4 виходячи із вимог ст. 17 Закону України «Про власність», оскільки ОСОБА_9, спадщину після смерті якої прийняв ОСОБА_8, була власником тільки 1/2 частини спірного житлового будинку.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині відмови в задоволені позовних вимог, ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Подана апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_3 відповідно до заповіту є спадкоємцем після смерті ОСОБА_8. Вказує, що свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, видане Рахнівсько-Лісовою сільською радою народних депутатів Шаргородського району Вінницької області № б/н від 27.08.1998 року на ім'я ОСОБА_9 про право власності на ? житлового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_4 зареєстроване в Могилів-Подільському МБТІ в реєстрову книгу № 9 за реєстровим номером 1446 було видано померлій особі на підставі неіснуючого рішення.

Крім цього, свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, видане Рахнівсько-Лісовою сільською радою народних депутатів Шаргородського району Вінницької області № б/н від 27.08.1998 року на ім'я ОСОБА_10 про право власності на ? житлового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_4 зареєстроване в Могилів-Подільському МБТІ в реєстрову книгу № 9 за реєстровим номером 1446 було видано особі, яка була вписана до книг погосподарського обліку без належної правової підстави, у матеріалах інвентарної справи відсутні будь-які документи, що свідчать про факт звернення ОСОБА_10 до БТІ щодо виготовлення технічної документації на будинковолодіння та подальшого оформлення права власності.

Заявник також зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у встановленні факту придбавання житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_4 ОСОБА_11, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 шляхом побудови внаслідок їх спільної праці, оскільки факт побудови житлового будинку ОСОБА_8 та його цивільною дружиною ОСОБА_9 у період проживання сім'єю без реєстрації шлюбу у 1957 році підтверджується по господарською книгою, показами свідків, матеріалами інвентарної справи та даний факт не запресується відповідачем ОСОБА_5.

Крім того, на думку заявника, суд першої інстанції відмовляючи у встановленні факту спільного проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з 1949 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року, не взяв до уваги те, що дана обставина підтверджується даними по господарської книги, показами свідків та будинковою книгою для прописки громадян.

Необґрунтовано, на думку заявника, судом першої інстанції було відмовлено й у встановленні факту прийняття спадщини ОСОБА_9 після смерті її батька ОСОБА_11, оскільки ОСОБА_9 проживала у спадковому будинку і до і після смерті спадкодавця, вона була донькою ОСОБА_11, а тому мала право на спадкове майно. Вказує, що ОСОБА_10 жодним чином не приймав спадщину та і взагалі не користувався ні будинком, ні господарськими будівлями.

Також посилається на те, що оскільки свідоцтво ОСОБА_10 було видано незаконно та безпідставно, має бути визнано недійсним і свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 17.09.2010 року Жашківською державною нотаріальною конторою Черкаської області на ім'я ОСОБА_12 та зареєстроване в реєстрі за № 1-1785, оскільки воно є похідним від правовстановлюючого документа ОСОБА_10

Заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з підпунктом восьмим пункту 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до підпункту дев'ятого пункту 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_3, оскаржила рішення суду першої інстанції лише в частині відмовлених позовних вимог, апеляційний суд не перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.

Стаття 263 ЦПК України визначає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

У справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області помер ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим виконкомом Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області.

ОСОБА_8 по день смерті, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_4, що підтверджується довідками виконавчого комітету Рахнівсько-Лісової сільської ради за №18 від 15.01.2013 року та за № 15 від 26.03.2015 року, поясненням представника Рахнівсько-Лісової сільської ради ОСОБА_15, яка, крім того, пояснила, що нумерація будинків по цій вулиці змінювалася, тому в різний час в погосподарському обліку будинок, в якому проживав ОСОБА_8 мав номери 29, 35.

На випадок своєї смерті ОСОБА_8 зробив заповітне розпорядження.

Так, відповідно до заповіту від 23.03.2005 року, що посвідчений в Рахнівсько-Лісовій сільській раді і зареєстрований в реєстрі за № 96, усе своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і все, що буде належати на день смерті і на що він матиме право за законом, ОСОБА_8 заповів ОСОБА_3, що підтверджується заповітом, який на день смерті спадкодавця не змінено та не скасовано, згідно з відміткою на ньому, зробленою уповноваженим працівником сільської ради.

Таким чином, спадкоємцем майна померлого ОСОБА_8 за заповітом від 23.03.2005 року, посвідченим секретарем виконкому Рахнівсько-Лісової сільської Ради і зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій сільської ради за № 96 є позивачка ОСОБА_3.

ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_8, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, шляхом подачі нотаріусу в строк, передбачений ст. 1270 ЦК України, заяви від 07.09.2010 року про прийняття спадщини.

У справі встановлено, що ОСОБА_3 частково оформила свої спадкові права, зокрема, на дві земельні ділянки площею 0,2500 га, розташовану в АДРЕСА_5 призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, та площею 0,0337 га, розташовану в АДРЕСА_5 призначену для ведення особистого селянського господарства, які належали ОСОБА_8 на підставі державних актів, а також на грошові внески з нарахованими відсотками та компенсацією, що зберігаються у філії - Шаргородське ТВБВ №10001/041ВАТ «Державний Ощадний банк України», що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 13.04.2011 року та матеріалами спадкової справи № 478/102-14 до майна померлого ОСОБА_8.

Також установлено, що ОСОБА_8 з 08.03.1949 року був зареєстрований в с. Рахни-Лісові Шаргородського району (тоді Шпиківського району) як працівник Заготзерна, що підтверджується записом № 1816 в будинковій книзі по селу Рахни-Лісові.

З 1950 року ОСОБА_8 зареєстрований на одному погосподарському номері в с. Рахни-Лісові Шпиківського (тепер - Шаргородського) району із ОСОБА_9, як чоловік останньої, та сином останньої - ОСОБА_10, які вибули на окремий погосподарських номер 197 із погосподарського номера ОСОБА_11 - батька ОСОБА_9, що вбачається із записів у погосподарських книгах.

Двір, у якому головою був ОСОБА_11, мав у власності житловий будинок 1862 року побудови та у користуванні земельну ділянку площею 0,54 га.

Станом на 1950 рік ОСОБА_9, з якою ОСОБА_8 проживав без реєстрації шлюбу, зазначена головою двору, у якому наявна 1/2 частина житлового будинку до 1918 року забудови.

Протягом 1950-1957 років господарські номери ОСОБА_9 та ОСОБА_11 з'єднувалися та роз'єднувалися, зокрема, 28.05.1953 року Рахнянською сільською Радою депутатів трудящих Шаргородського району Вінницької області прийнято рішення погосподарський номер ОСОБА_9 анулювати і вважати єдиним господарством з ОСОБА_11, в силу того, що вона проживала спільно з батьком, ведуть спільне господарство, що вбачається із архівної виписки з протоколу № 7 виконкому Рахнянської сільської ради.

21.10.1953 року виконкомом Рахнянської сільської Ради трудящих Шпиківського району Вінницької області прийнято рішення відписати зі складу сім'ї ОСОБА_11 дочку ОСОБА_9, так як вони проживають окремо і «совокупного господарства не ведуть», що вбачається із архівної виписки з протоколу № 13 виконкому Рахнянської сільської ради.

24.01.1955 року 23 сесія ІV скликання Рахнянської сільської Ради депутатів трудящих Шпиківського району Вінницької області прийняла рішення: «В зв'язку з тим, що громадянин ОСОБА_11 проживає разом з своєю дочкою ОСОБА_9, з'єднати господарські номера, поскільки вони ведуть загальне сільське господарство, а в колгоспі ніхто не працює».

20.07.1955 року виконкомом Рахнянської сільської Ради депутатів трудящих Шпиківського району Вінницької області прийнято рішення: «Переглянувши рішення виконкому сільської ради і роз'єднати погосподарський т. ОСОБА_11, виділивши їм окремі номера».

Вказаний факт також підтверджується записами в погосподарських книгах за 1953-1955 роки.

Починаючи з 1958 року по 1974 рік (рік смерті ОСОБА_11І.), ОСОБА_11 та ОСОБА_9 записані на різних погосподарських номерах, при цьому, ОСОБА_9 записана як голова двору, а члени двору - син ОСОБА_10 та чоловік ОСОБА_8, що підтверджується записами в погосподарських книгах.

Станом на 1955-1957 роки ОСОБА_9 та ОСОБА_11 зазначені як власники 1/2 частини будинку до 1918 року побудови, земельна ділянка, на якій знаходиться будинок, значиться тільки за господарством ОСОБА_11, що підтверджується записами в погосподарських книгах.

Станом на 1958-1960 роки ОСОБА_9 та ОСОБА_11 також зазначені по погосподарському обліку сільської ради як власники 1/2 частини будинку, земельна ділянка, на якій знаходиться будинок, так само значиться тільки за господарством ОСОБА_11, при цьому, з'явився запис у погосподарській книзі, яка обліковувала господарський двір ОСОБА_9 про належність їй 1/2 житлового будинку 1957 року забудови, що підтверджується записами в погосподарських книгах.

Починаючи з 1961 року по 1974 рік погосподарський облік господарств ОСОБА_11 та ОСОБА_9 ведеться окремо, за кожним господарством рахується 1/2 частина житлового будинку 1957 року будівництва. При цьому, у 1961-1963 роках, згідно з даними погосподарського обліку сільської ради, земельна ділянка під будинком так само значиться за господарством ОСОБА_11, і тільки з 1964 року земельна ділянка значиться за обома господарствами, але не площею 0,52 га, а по 0,26 га, що підтверджується записами в погосподарських книгах.

У справі також встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_4 побудовано на земельній ділянці, яка рахувалася по погосподарському обліку за господарством ОСОБА_11 Земельна ділянка була відведена у користування під будинком до 1918 року забудови та вже під збудованим у 1957 році будинком саме ОСОБА_11, батькові ОСОБА_9

У справі також установлено, що за період 1957-1958 років не встановлено, що будівництво спірного житлового будинку відбувалось з порушенням чинного на час його будівництва законодавства чи не на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво, тобто спірний житловий будинок є об'єктом права власності, а статусу власника житлового будинку, згідно зі статтею 58 Цивільного кодексу Української РСР 1922 року, набув ОСОБА_11 на 1/2 частину будинку, оскільки, враховуючи, що з 20.07.1955 року виконкомом Рахнянської сільської Ради депутатів трудящих Шпиківського району Вінницької області прийнято рішення про роз'єднання господарства ОСОБА_11 та його доньки ОСОБА_9, виділивши їм окремі номери на одній земельній ділянці, то по погосподарському обліку сільської ради власником іншої 1/2 частина будинку була визнана ОСОБА_9

Установлено також, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_9, яка при житті двічі робила заповітні розпорядження на випадок своєї смерті.

Так, 28.03.1984 року ОСОБА_9 зробила заповітне розпорядження, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом вона матиме право, заповіла ОСОБА_14. Заповіт посвідчено секретарем виконкому Рахнянської сільської ради народних депутатів та зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій сільської ради за № 26. Вказаний заповіт зареєстровано у Спадковому реєстрі, що підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі.

05.04.1989 року ОСОБА_9 зробила заповітне розпорядження, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом вона матиме право, заповіла ОСОБА_8. Заповіт посвідчено секретарем виконкому Рахнянської сільської ради народних депутатів та зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій сільської ради за №32. Вказаний заповіт зареєстровано у Спадковому реєстрі, що підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі.

Переглядаючи справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд виходив з наступного.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовної вимоги про встановлення факту придбання спірного житлового будинку ОСОБА_11, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 шляхом побудови внаслідок спільної праці зазначених осіб, оскільки на підтвердження даної вимоги позивачкою не надано належних та допустимих доказів.

Зокрема, відповідно до погосподарських книг земельна ділянка була відведена у користування під будинком до 1918 року забудови та вже під збудованим у 1957 році будинком саме ОСОБА_11, батькові ОСОБА_9 Відповідно до інвентаризаційної справи на спірний будинок та погосподарських книг за період 1957-1958 років не встановлено, що будівництво спірного житлового будинку відбувалось з порушенням чинного на час його будівництва законодавства чи не на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво, тобто спірний житловий будинок є об'єктом права власності, а статусу власника житлового будинку, згідно зі статтею 58 ЦК УРСР 1922 року, набув ОСОБА_11 на 1/2 частину будинку, оскільки, враховуючи, що з 20.07.1955 року виконкомом Рахнянської сільської Ради депутатів трудящих Шпиківського району Вінницької області прийнято рішення про роз'єднання господарства ОСОБА_11 та його доньки ОСОБА_9, виділивши їм окремі номери на одній земельній ділянці, тому по погосподарському обліку сільської ради власником іншої 1/2 частини будинку була визнана ОСОБА_9

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що згідно даних погосподарського обліку з ОСОБА_11 на день його смерті, 1976 рік, не проживав і не був зареєстрований ОСОБА_10, однак у 1977 році його вказано у даних погосподарського обліку, як голову двору померлого ОСОБА_11, хоча ні заповіту, ні інших договорів, згідно яких могло перейти право власності чи користування до ОСОБА_10 не було, а тому, на думку ОСОБА_3, свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, видане Рахнівсько-Лісовою сільською радою народних депутатів Шаргородського району Вінницької області б/н від 27.08.1998 року на ім'я ОСОБА_10 про право власності на ? житлового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_4 видано особі, яка була вписана до книг погосподарського обліку без належної правової підстави, адже в матеріалах інвентарної справи відсутні будь-які документи, що свідчать про факт звернення ОСОБА_10 до БТІ щодо виготовлення технічної документації на будинковолодіння та подальшого оформлення права власності, судова колегія вважає безпідставними.

Позивачем не доведено жодними доказами, що ОСОБА_10 після смерті ОСОБА_11 не вчиняв дій щодо вступу в управління майном та не надано доказів того, що ОСОБА_9 вчинила такі дії. Тобто, не спростовано законність вступу у спадщину та її оформлення саме ОСОБА_10, а не його матір'ю, яка при житті не заперечувала цього. Крім того, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що 20.07.1955 року виконкомом Рахнянської сільської Ради депутатів трудящих Шпиківського району Вінницької області прийнято рішення про роз'єднання господарства ОСОБА_11 та його доньки ОСОБА_9, виділивши їм окремі номери на одній земельній ділянці, тому по погосподарському обліку сільської ради власниками по 1/2 частини будинку було визнано ОСОБА_11 та ОСОБА_9

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем не доведено, що оспорюваним свідоцтвом про право особистої власності на будинок, виданого Рахнівсько-Лісовою сільською радою народних депутатів Шаргородського району Вінницької області б/н від 27.08.1998 року на ім'я ОСОБА_10 про право власності на 1/2 житлового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 та свідоцтвом про право на спадщину, виданого 17.09.2010 року Жашківською державною нотаріальною конторою Черкаської області на ім'я ОСОБА_12 та зареєстрованого в реєстрі за №1-1785, порушувались права ОСОБА_8 та її права, як спадкоємця ОСОБА_8

Необґрунтованими судова колегія вважає також доводи апеляційної скарги про те, що фактично спірний житловий будинок був побудований ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у 1957 році, адже позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеної обставини. Відповідно до погосподарських книг земельна ділянка була відведена у користування під будинком до 1918 року забудови та вже під збудованим у 1957 році будинком саме ОСОБА_11, батькові ОСОБА_9 Відповідно до інвентаризаційної справи на спірний будинок та погосподарських книг за період 1957-1958 років не встановлено, що будівництво спірного житлового будинку відбувалось з порушенням чинного на час його будівництва законодавства чи не на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво, тобто спірний житловий будинок є об'єктом права власності, а статусу власника житлового будинку, згідно зі статтею 58 ЦК УРСР 1922 року, набув ОСОБА_11 на 1/2 частину будинку, оскільки, враховуючи, що з 20.07.1955 року виконкомом Рахнянської сільської Ради депутатів трудящих Шпиківського району Вінницької області прийнято рішення про роз'єднання господарства ОСОБА_11 та його доньки ОСОБА_9, виділивши їм окремі номери на одній земельній ділянці, тому власниками по 1/2 частини будинку були ОСОБА_11 та ОСОБА_9

Необґрунтованим судова колегія вважає твердження наведені в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_9 проживала у спадковому будинку і до, і після смерті спадкодавця ОСОБА_11, вона була його донькою, а тому мала право на спадкове майно, адже як обґрунтовано встановлено судом першої інстанції доказів того, що ОСОБА_9 спільно проживала з батьком та після його смерті вступила в управління майном позивачкою не надано.

При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено про те, що спірний житловий будинок 20.07.1955 року рішенням виконкому Рахнянської сільської Ради депутатів трудящих Шпиківського району Вінницької області роз'єднано господарства ОСОБА_11 та його доньки ОСОБА_9 та виділено їм окремі номери на одній земельній ділянці, тому кожний з них був власником по 1/2 частини спірного житлового будинку, відтак оскільки ОСОБА_9 і ОСОБА_11 за даними погосподарського обліку Рахнівсько-Лісової сільської ради проживали на різних погосподарських номерах, тому в суду першої інстанції були відсутні правові підстави для встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_9 після смерті батька ОСОБА_11 Належних та допустимих доказів, які б спростували вказаний висновок суду позивачка не надала. Також факт прийняття спадщини ОСОБА_9 після смерті ОСОБА_11 на 1/2 частину належного померлому будинку спростовується тією обставиною, що власником цієї 1/2 частини будинку, за даними погосподарського обліку Рахнівсько-Лісової сільської ради значиться, починаючи з 1977 року, ОСОБА_10 - син ОСОБА_9 Доказів того, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за життя оспорювали право власності ОСОБА_10 на ? частину спірного житлового будинку позивачкою не надано.

Також, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з 1949 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року однією сім'єю без реєстрації шлюбу, прийшов до правильних висновків, що факт спільного проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 як членів сім'ї спростовується нормами КпШС УРСР, що діяв у вказаний період, яким передбачалося, що сім'ю складають жінка та чоловік, які перебувають у шлюбі, їх діти та батьки (ст. 1 КпШС УРСР). Проживання без реєстрації шлюбу у період з 1950 року по 1991 рік, тобто у період, коли ОСОБА_9 і ОСОБА_8 проживали на одному погосподарському номері, державою не визнавалося як шлюб чи фактичні шлюбні відносини. Факт перебування у фактичних шлюбних відносинах міг бути встановлений судом, відповідно до п. 5 ст. 273 ЦПК України (в ред.1963 року), лише якщо шлюб в органах запису актів громадянського стану не може бути зареєстрований внаслідок смерті одного із подружжя.

Безпідставними є також посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у визнанні факту проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1949 року по 1991 рік, адже інститут «проживання однією сім'єю позивача та відповідача без шлюбу» з'явився в зв'язку з набранням чинності Сімейним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року, відповідно і юридичні наслідки встановлення цього факту виникають саме з 1 січня 2004 року, тоді як позивачка просить встановити зазначений факт ще до прийняття СК України, коли діяв КпШС, нормами якого не передбачалося інституту проживання без реєстрації шлюбу.

Також відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності на будинок, виданого Рахнівсько-Лісовою сільською радою народних депутатів Шаргородського району Вінницької області б/н від 27.08.1998 року на ім'я ОСОБА_10 про право власності на 1/2 житлового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого 17.09.2010 року Жашківською державною нотаріальною конторою Черкаської області на ім'я ОСОБА_12 та зареєстрованого в реєстрі за №1-1785, суд правомірно виходив з того, що позивачкою не надано суду доказів того, що видачею вказаних документів порушено права ОСОБА_8, а отже і права його спадкоємця ОСОБА_3, враховуючи, що ОСОБА_9, спадкоємцем якої був ОСОБА_8, не була власником в цілому житлового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_4 а була власником лише 1/2 частини цього будинку з відповідною частиною господарських будівель.

Вірно суд також зазначив, що не підлягає задоволенню вимога ОСОБА_3 про визнання за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 права власності на весь житловий будинок НОМЕР_1 по АДРЕСА_4 виходячи із вимог ст. 17 Закону України «Про власність», оскільки ОСОБА_9, спадщину після смерті якої прийняв ОСОБА_8, була власником тільки 1/2 частини спірного житлового будинку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення в оскаржуваній частині дотримані вимоги закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись підпунктом вісім, дев'ять пункту 1 розділу ХІІІ Перехідних положень, частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 05.04.2017 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий Підпис А. Ю. Зайцев

Судді: Підпис О. С. Панасюк

Підпис Т. М. Шемета

Згідно з оригіналом

Головуючий А. Ю. Зайцев