Справа №477/1698/16-ц 18.07.2018
Провадження №22-ц/784/921/18
П О С Т А Н О В А

Справа № 477/1698/16-ц

Провадження № 22-ц/784/921/18 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.

Категорія 28

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З. Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19 травня 2017 року, ухваленого під головуванням судді - Козаченка Р.В. о 9 год. 49 хв. в приміщенні того ж суду по цивільній справі за позовом OU «Euromarin Groupp» (Товариства з обмеженою відповідальністю «Євромарін Групп») до ОСОБА_4 про стягнення коштів внаслідок невиконання договору,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Євромарін Групп» (далі - ТОВ «Євромарін Групп») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів внаслідок невиконання договору.

Позивач зазначав, що 9 червня 2016 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір підряду № 0906/01, відповідно до якого останній зобов'язався виконати на об'єктах Литовської Республіки зварювальні роботи. Строк дії договору - з 7 червня 2016 року по 6 червня 2017 року.

Однак, в порушення умов договору ОСОБА_4 самовільно залишив місце виконання робіт, тим самим в односторонньому порядку розірвав договір.

Посилаючись на викладене та на те, що на забезпечення виконання умов договору були понесені витрати на оформлення візи, страховки, проїзд, проживання, аванс та спецодяг, позивач просив суд, стягнути на його користь завдану шкоду у розмірі 897,60 грн. та 24 287,24 грн., що еквівалентно 808,73 євро, а також 1000 євро неустойки, що еквівалентно 30 030,10 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19 травня 2017 року позов ТОВ «Євромарін Групп» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Євромарін Групп» кошти внаслідок невиконання договору підряду в загальній сумі 55 213,94 грн. з яких: 897,60 грн. та 808,73 євро, що еквівалентно 24 286.24 грн. витрати на забезпечення виконання робіт та 1000 євро неустойка, що еквівалентно 30 030,10 грн. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин по справі, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не з'ясовано яким чином відбулося підписання договору, чи відповідає він нормам Зобов'язально-правового закону Естонської Республіки, чи є належні докази на отримання ОСОБА_4 грошових коштів у вигляді авансу, а також грошових коштів на перебування у місці виконання робіт.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За положеннями ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства загальної юрисдикції України.

Однак з таким висновком суду погодитися не можна.

Джерела правового регулювання участі іноземного елемента у цивільному процесі України поділяються на дві групи: національне законодавство та міжнародні договори, в яких бере участь Україна.

Загальні засади регулювання правовідносин з іноземним елементом встановлені Конституцією України, статті якої гарантують забезпечення, охорону і захист прав і свобод людини. У ст. 26 Конституції України закріплено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно зі ст. 496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому іноземні особи мають процесуальні права та обов'язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до частини першої ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

До міжнародних угод, якими врегульовано правила міжнародного цивільного процесу, належать двосторонні та багатосторонні договори, підписані Україною, та угоди колишнього СРСР, які зберігають юридичну силу для України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

При цьому суди повинні враховувати, що суд не може застосовувати закон, який регулює правовідносини, що розглядаються, інакше як міжнародний договір. У той же час міжнародні договори застосовуються, якщо вони не суперечать Конституції України ( п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01 листопада 1996 року № 9).

Тобто, розглядаючи справи за участю іноземного елемента, судам слід з'ясовувати наявність чинного між державами договору та за його наявності - порядку регулювання спірних правовідносин, що виникли.

Підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається ЦПК України, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (ст. 497 ЦПК України).

Відповідно до приписів ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» приватноправові відносини - це відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб'єктами яких є фізичні та юридичні особи; іноземний елемент - це ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює, або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» до питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, цей Закон застосовується, зокрема, щодо підсудності судам України справ з іноземним елементом.

Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» ( ч.1 ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Відповідно до ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом зокрема у таких випадках: якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справ з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у ст. 77 цього Закону; якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи-відповідача; якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Визначення підсудності справ з іноземним елементом залежить від категорії спору. При вирішенні питання про підсудність справ судам України також мають враховуватися вимоги загальної, альтернативної, договірної, виключної підсудності.

Згідно Договору між Україною та Естонською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах від 15 лютого 1995 року, яка ратифікована Законом України №450/95 від 22 листопада 1996 року, якщо даний Договір не встановлює іншого, суди кожної з Договірних Сторін компетентні розглядати цивільні справи, якщо відповідач має на її території місце проживання. За позовами до юридичних осіб вони компетентні, якщо на території цієї Договірної Сторони знаходиться орган управління, представництво або філіал юридичної особи. Суди Договірних Сторін розглядають справи і в інших випадках, якщо про це є письмова угода сторін. При наявності такої угоди суд припиняє провадження по справі за заявою відповідача, якщо така заява зроблена до наведення заперечень по суті позову. Виключна компетенція судів не може бути змінена угодою сторін.

Як вбачається з договору №0906-01/01 на виконання робіт від 9 червня 2016 року на підставі якого між сторонами виникли правовідносини, усі спори, що виникають між сторонами в процесі здійснення умов Договору, вирішуються шляхом переговорів між сторонами. Якщо спір не можливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в Арбітражному суді Торгівельно-Промислової палати Харьюнського уїзду, м. Таллінн, Республіка Естонія. Крім того, сторони погодили, що у випадку порушення умов даного Договору, винна сторона несе відповідальність визначену цим Договором або чинним законодавством Республіки Естонія (а.с.86-87).

Отже, підсудність даного спору, сторони договору на виконання робіт від 9 червня 2016 року не віднесли до підсудності судів України.

До того ж, згідно зі ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначені випадки виключної підсудності справ з іноземним елементом судам України: 1) якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України; 2) якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні; 3) якщо у справі про спадщину спадкодавець - громадянин України і мав в ній місце проживання; 4) якщо спір пов'язаний з оформленням права інтелектуальної власності, яке потребує реєстрації чи видачі свідоцтва (патенту) в Україні; 5) якщо спір пов'язаний з реєстрацією або ліквідацією на території України іноземних юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців; 6) якщо спір стосується дійсності записів у державному реєстрі, кадастрі України; 7) якщо у справах про банкрутство боржник був створений відповідно до законодавства України; 8) якщо справа стосується випуску або знищення цінних паперів, оформлених в Україні; 9) справи, що стосуються усиновлення, яке було здійснено або здійснюється на території України; 10) в інших випадках, визначених законами України.

Даний у справі спір не відноситься до випадків виключної компетенції підсудності, в наведеній в цій статті.

За положеннями ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Розгляд судом України даної справи в порядку цивільного судочинства не можна вважати правильним, оскільки вказаний спір з іноземним елементом не підлягає розгляду в судах України та ухвалене судове рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388, п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Вимоги представника відповідача про стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу не підлягають задоволенню, оскільки належних доказів, відповідно до ст. 137 ЦПК України матеріали справи не містять.

Керуючись ст. ст. 255, 367, 374, 377, 381, 382, 388 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19 травня 2017 року скасувати.

Провадження у справі за позовом OU «Euromarin Groupp» (Товариства з обмеженою відповідальністю «Євромарін Групп») до ОСОБА_4 про стягнення коштів внаслідок невиконання договору - закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 23 липня 2018 року.