Справа № 127/7442/18
Провадження № 22-ц/772/1607/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 рокуСправа № 127/7442/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати з

розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів: Сопруна В.В., Шемети Т.М.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 07 червня 2018 року у м. Вінниця під головуванням судді цього суду Бессараб Н.М., зі складанням повного тексту рішення 12 червня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 26 квітня 2015 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась дочка ОСОБА_5.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 18 серпня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано, після чого дитина залишилась проживати з позивачем і перебуває на її повному утриманні, відповідач участі не приймає ні в майновому забезпеченні дитини, ні у її вихованні.

Пославшись на ухилення відповідача від своїх батьківських обов'язків, позивач зазначила, що він є здоровою, працездатною особою, інших осіб на його утриманні немає, стягнень з його доходів у межах виконавчих проваджень не проводиться, він зобов'язаний та має змогу приймати участь в утриманні своєї дитини, а тому просила суд стягнути з нього на її користь на утримання дочки аліменти в розмірі 50% від всіх видів його доходів, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, зокрема, стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі ? частки від усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі позову. В іншій частині вимог відмовлено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Фактично не погодившись із ухваленим рішенням у частині незадоволених позовних вимог, ОСОБА_3, посилаючись неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким її позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Указу Президента України № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Вінницької області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Вінницького апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку область, з місцезнаходженням у м. Вінниці.

Враховуючи ціну пред'явленого ОСОБА_3 позову та те, що цей позов не віднесено до категорії позовів, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, тому відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно із ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 184 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У п. 17 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За змістом ч. 1 ст. 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 26 квітня 2015 року між сторонами у справі було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 18 серпня 2017 року (а.с. 8). Додатковим рішенням цього суду від 04 жовтня 2017 року позивачу відновлено її прізвище, яке було до укладення шлюбу - «ОСОБА_3» (а.с 9).

Від шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась дочка ОСОБА_5, про народження якої видано свідоцтво серії НОМЕР_1 (а.с. 4).

Згідно із довідкою № 8984 від 13 липня 2017 року, виданою виконуючим обов'язки директора ТОВ «Житлово-експлуатаційне об'єднання» ОСОБА_6, ОСОБА_5 проживає разом із матір'ю ОСОБА_7 (а.с. 10).

Позивач отримує щомісячну допомогу при народженні 1-ої дитини у розмірі 860 грн., за період 2017 року загальний розмір цієї допомоги склав 10 320 грн., що підтверджується довідкою № 151/07 від 16 травня 2018 року, виданого начальником УПСЗН ОСОБА_8 та головним бухгалтером ОСОБА_9 (а.с. 46).

Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків інформація про доходи ОСОБА_3 за період 2017 року відсутня (а.с. 47).

Відповідач у справі працевлаштований, працює в поліції у м. Гайсині Вінницької області та щомісячно отримує заробітну плату, що сторонами не заперечується.

09 березня 2018 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 укладено договір про споживчий кредит (а.с. 49), за яким йому було надано кошти у розмірі 27 252 грн. 96 коп. зі встановленим строком виконання цього зобов'язання до 09 березня 2020 року. Із наданих відповідачем квитанцій, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що 02 квітня та 27 квітня 2018 року він сплачував кошти за цим зобов'язанням (а.с. 50-51).

14 травня 2018 року начальником Іллінці ЦВПЗ ОСОБА_10 ОСОБА_4 письмово надано інформацію про те, що клієнт дійсно відправляв аліменти шляхом електронного переказу на ім'я ОСОБА_11 у жовтні 2017 року на суму 1 000 грн. (а.с. 53).

Суд першої інстанції, встановивши вказані обставини та керуючись наведеними нормами матеріального права, врахувавши при прийнятті оскаржуваного рішення вік дитини, на утримання якої стягуються аліменти, стан здоров'я її та сторін у справі, те, що у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відсутні інші особи, які перебувають на їх утриманні, що позивач не працює у зв'язку із здійсненням догляду за дитиною до 3-х років, а відповідач працює та має регулярний дохід, наявність у відповідача грошових зобов'язань, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, а саме визначив аліменти у розмірі ? частки від усіх видів доходів відповідача.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань на невідповідність встановлених судом обставин, переліку тих обставин, які мають враховуватись при вирішенні такої категорії справ, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. Апелянт стверджує, що суд безпідставно, за відсутності на те доказів, врахував відсутність у дитини самостійного доходу чи заробітку, стан здоров'я дитини та позивача, а також відсутність у позивача інших утриманців.

Натомість, з огляду на положення ст. 182 СК України та принцип диспозитивної цивільного судочинства, суд, на підставі наявних у матеріалах справи доказів та пояснень сторін, врахував усі необхідні обставини при визначенні розміру аліментів.

Доводи скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно вважав встановленою ту обставину, що відповідач працює та має регулярний дохід, спростовуються матеріалами справи та положеннями ч. 1 ст. 82 ЦПК України, оскільки, про місце роботи та регулярний дохід відповідача безпосередньо сама ж позивач зазначала у позовній заяві, про що також пояснив суду відповідач, а отже ці обставини учасника справи визнавались і з огляду на наведені положення ЦПК України є такими, що доказуванню не підлягають.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права, які зводяться до посилань на неправильне застосування судом першої інстанції юридичної термінології щодо ступеня зв'язку дитини (дівчинки) з батьками та зазначення особи у віці до чотирнадцяти років неповнолітньою, оскільки, хоча судом в оскаржуваному рішенні і вжито ці поняття некоректно, однак, висновків суду, зроблених на підставі наведених вище норм матеріального права, якими регулюються виниклі правовідносини, вони не спростовують.

Не знайшли свого підтвердження й посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права, а саме - відсутності мотивації у рішенні суду підстав відмови у частині позовних вимог, оскільки зі змісту оскаржуваного рішення вбачається протилежне - суд, ухвалюючи це рішення, мотивував підстави часткового задоволення цих вимог, визначаючи відповідно до вимог ст. 184 СК України частку заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, а відтак - чому у задоволенні решти вимог відмовляється.

Разом із тим, ОСОБА_3 необхідно роз'яснити, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : В.В. Сопрун

Т.М. Шемета

Повний текст постанови виготовлено 31 липня 2018 року.