П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2018 року м. Київ

Справа № 22-5800 Головуючий у1-й інстанції - Гуменюк А.І.

Унікальний №761/17954/15-ц Доповідач - Пікуль А.А.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

секретар Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Державного територіально-галузевого об'єднання &q?ор;Південно-Західна Залізниця&qu&q; на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Державного територіально-галузевого об'єднання &q?ор;Південно-Західна Залізниця&qu&q; про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року, ОСОБА_3, як законний представник ОСОБА_5 та ОСОБА_4, пред'явила позов в суд до Державного територіально-галузевого об'єднання &q? т;Південно-Західна Залізниця&q?нн; (далі - ДТГО &q?хі;Південно-Західна Залізниця&q?ТГ;) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 при виконанні трудових обов'язків, працюючи з роботами з підвищеною небезпекою, загинув ОСОБА_6, який на момент смерті перебував у трудових відносинах з відповідачем. Згідно з вироком Подільського районного суду м. Києва від 5 жовтня 2012 року ОСОБА_7, який на момент інциденту займав посаду майстра цеху №1 ДТГО &q? з;Південно-Західна Залізниця&quДТ;, визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.272 КК України.

ОСОБА_3, як законний представник позивачів, просила суд стягнути з відповідача на її користь, як законного представника ОСОБА_5 3 000 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, а також стягнути з відповідача на її користь, як законного представника ОСОБА_4 3 000 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

В ході судового розгляду справи, ОСОБА_5 досяг вісімнадцятирічного віку та набув повної цивільної дієздатності.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 червня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Суд стягнув з ДТГО &qufo;Південно-Західна Залізниця&q?ТГ; на користь ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, кошти у розмірі 500 000 грн.

Суд стягнув із ДТГО &quon;Південно-Західна Залізниця&q?ТГ; на користь ОСОБА_5 кошти у розмірі 500 000 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог судом відмовлено. Судом вирішено питання розподілу судових витрат між сторонами.

Не погодившись з рішенням суду, ДТГО &qupa;Південно-Західна Залізниця&que:; в особі заступника голови комісії з реорганізації Крючкова В.О. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі (а.с.81-91).

Відзиву на апеляційну скаргу позивачі, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, у визначений судом строк не подали.

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &q?їн;Про судоустрій і статус суддів&q? 1; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &q?не;Голос України&quдн; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII &qunt;Прикінцеві та перехідні положення&q?лу; Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &q?у ;Про судоустрій і статус суддів&qu14; апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII &qut-; Перехідні положення&qu) ; ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: представника ДТГО &q?ен;Південно-Західна Залізниця&qu п;, Катрухи В.А., яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити; представника позивачів, адвоката ОСОБА_10, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

В рамках даної справи сторонами не оспорюються наступні обставини, що встановлені районним судом.

Згідно з вироком Подільського районного суду м. Києва від 5 жовтня 2012 року у кримінальній справі № 2607/10533/12, Подільським районним судом м. Києва встановлено, що з вини майстра цеху № 1 ОСОБА_7, 12 листопада 2009 року при виконанні ремонтниками штучних споруд мостоцеху № 2 у їх числі ОСОБА_6, по відновленню роботи повітропроводу (заміна окремих елементів) на залізничному мосту 16/17 км перегону Київ-Дніпровський-Київ-Петрівка, направлених на підставі наказу № ПЧ-2/14-221 від 15 червня 2012 року, виконувача обов'язків начальника відокремленого підрозділу Дарницька дистанційна колія, ОСОБА_6, будучи без засобів індивідуального захисту, виконуючи роботи з підвищеною небезпекою, раптово зірвався із місця виконання робіт і впав у річку Дніпро, внаслідок чого наступила його смерть. ОСОБА_7, який на момент інциденту займав посаду бригадира цеху дефектоскопії структурного підрозділу Дарницької дистанції колії Державного територіально-галузевого об`єднання &q?лі;Південно-Західна Залізниця&q?лу;, визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.272 КК України, що порушив правила безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на підприємстві, будучи особою, яка зобов'язана їх дотримувати, що спричинило загибель людини.

Цивільні позови в ході розгляду кримінальної справи № 2607/10533/12 не заявлялися.

За встановлених обставин, виходячи з того, що неповнолітні діти залишилися без батька, позбавлені батьківської чоловічої любові, підтримки та піклування, який за життя зі слів дружини ОСОБА_3 був здоровою, веселою людиною, добрим та уважним батьком для своїх дітей, районний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_5 500 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3, як законного представника малолітнього ОСОБА_4, 500 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги ДТГО &q?о ;Південно-Західна Залізниця&q?ці; апеляційний суд виходить з наступного.

Оскільки факт трагічної загибелі ОСОБА_6 при виконанні робіт з підвищеною небезпекою та причина його загибелі - допуск до виконання робіт без застосування індивідуальних засобів захисту (монтажного пояса та каски), підтверджені допустимими (письмовими), доказами, і його смерть призвела до непоправних наслідків - втрати батька двома його синами, які на момент загибелі батька досягли віку: ОСОБА_5 14 років; ОСОБА_4 10 років, апеляційний суд приходить до висновку, що є доведеним факт заподіяння моральної шкоди (моральних страждань) унаслідок смерті близького родича (батька) при виконанні трудових обов'язків.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що відшкодування моральної шкоди позивачам вже відбулося за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року, яке набрало законної сили, оскільки заявляючи позовні вимоги до ДТГО &qu/i;Південно-Західна Залізниця&qu'f; про відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000000 грн., заподіяної смертю її чоловіка, ОСОБА_6, ОСОБА_3, відповідно до змісту позовної заяви, обґрунтовувала заявлену суму компенсації посиланням на те, що вона виступає від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей, не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення з огляду на таке.

Ці доводи отримали належну оцінку районного суду в ході вирішення клопотання відповідача про закриття провадження у справі (а.с.62-63). Так районним судом чітко і однозначно встановлено, що у попередній справі ОСОБА_3 заявляла позов лише від свого імені, а в даній справі нею, як законним представником, заявлені позовні вимоги в інтересах двох неповнолітніх синів.

Викладення у попередній позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовувала свої вимоги, без пред'явлення позовних вимог в інтересах дітей не є достатньою підставою вважати, що попередній позов ОСОБА_3, який вирішувався судами трьох інстанцій як такий, що був заявлений ОСОБА_3 виключно у своїх інтересах, був також позовом в інтересах дітей.

Висновки районного суду в цій частині базуються на правильному розумінні та аналізі змісту рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (а.с.46-53).

Аргументи відповідача стосовно відсутності підстав для присудження компенсації відшкодування моральної шкоди, недоведеності та необґрунтованості розміру компенсації відшкодування моральної шкоди, оскільки відсутні докази на обґрунтування розміру нанесеної моральної шкоди, відсутній розрахунок розміру компенсації, не наведені міркування позивачів та критерії визначення розміру шкоди, також не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення ураховуючи таке.

При вирішенні питання присудження компенсації на відшкодування моральної шкоди районний суд правильно встановив, що факт заподіяння шкоди є доведеним, неповнолітні діти втратили батька, вони назавжди залишилися без його любові, підтримки та піклування. Судом також ураховано, що діти втратили хорошого батька, який був добрим та уважним до своїх дітей.

Апеляційний суд констатує, що ця втрата є не відновлювальною. Суд також звертає увагу, що діти чоловічої статі залишилися без підтримки батька, якої вони, безсумнівно, потребували і потребують для повноцінного становлення та розвитку чоловічої особистості.

Аргументи відповідача стосовно відсутності права на відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачі отримують страхові виплати у відповідності із Законом України &q?ах;Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності&q?йн;, а ДТГО &q?ГО;Південно-Західна Залізниця&qust;, у свою чергу: виплатило матеріальну допомогу на поховання у розмірі 6518 грн. 01 коп.; понесло витрати на поховання у розмірі 7411 грн. (придбання домовини, вінка, поминальний обід); неодноразово допомагало і продовжує допомагати сім'ї загиблого по господарству (відремонтовано гараж та паркан), зроблено огорожу на могилі загиблого; працівниками підприємства зібрано гроші та передано сім'ї загиблого, що свідчить про щире співчуття та розуміння ситуації, також відхиляються апеляційним судом як безпідставні, оскільки за правилом ч.4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Крім того, особиста допомога сім'ї загиблого з боку його колег не є допомогою з боку відповідача.

Аргументи відповідача стосовно неврахування районним судом грубої необережності потерпілого (загиблого ОСОБА_6.), який всупереч вимогам ст.14 Закону України &q?те;Про охорону праці&q?ер; не дбав про особисту безпеку під час виконання робіт, приступив до виконання робіт без засобів індивідуального захисту, що призвело до нещасного випадку, також не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, ураховуючи наступне.

По-перше, згідно з відомостями Акту від 25 липня 2012 року проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку основна причина нещасного випадку - організаційна: невикористання засобів індивідуального захисту через незабезпеченість ними код (15) (п.4 Акту; а.с.97).

По-друге, у своїх запереченнях на позовну заяву, поданих до районного суду у січні 2016 року (а.с.43), представник ДТГО &q?вн;Південно-Західна Залізниця&qust; жодним чином не посилався на наявність у даній справі грубої необережності потерпілого (загиблого ОСОБА_6.). Тому, виходячи із встановленого ЦПК України принципу змагальності сторін у цивільному судочинстві, доводи відповідача щодо неврахування районним судом цієї обставини є необґрунтованими.

Водночас, аргументи відповідача про те, що визначений районним судом розмір компенсації на відшкодування моральної шкоди - 500 000 грн. на користь кожного із позивачів, не відповідає вимогам розумності і справедливості, заслуговують на увагу та приймаються апеляційним судом у якості підстави для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, яке підлягає стягненню з ДТГО &q?од;Південно-Західна Залізниця&q?ід; на користь ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, та на користь ОСОБА_5

Так відповідно до положень п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до положень цивільного законодавства особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів (ч.1, п.2 ч.2 ст.23 ЦК).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК).

У відповідності з роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з порушенням цивільних прав, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд має з'ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий ( п.3,5 Постанови).

Ураховуючи вищенаведені положення чинного законодавства та роз'яснення Верховного Суду України у контексті обставин даної справи, коли втрата є значною та попереднє становище не може бути відновлене, оскільки діти назавжди залишилися без рідного батька, а тому моральні страждання дітей, безумовно є тривалими і глибокими; коли негативні зміни у житті дітей у зв'язку з позбавленням батьківського виховання, піклування та турботи є, безумовно, істотними; водночас, коли до нещасного випадку (смерті ОСОБА_6.) також призвела його бездіяльність, оскільки він не дбав про особисту безпеку під час виконання робіт, приступив до виконання робіт без засобів індивідуального захисту а саме: запобіжних поясів та касок (Акт від 25 липня 2012 року проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, п.6 Висновки комісії; а.с.98), апеляційний суд приходить до висновку, що у даному випадку вимогам справедливості та розумності буде відповідати компенсація на відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000 грн. на користь кожного з позивачів.

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення підлягає зміні шляхом зменшення розміру компенсації, присудженого районним судом, до 200 000 грн. на користь кожного з позивачів.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання &qu>А;Південно-Західна Залізниця&q?ер; задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 червня 2016 року змінити.

Зменшити розмір відшкодування моральної шкоди, яке підлягає стягненню з Державного територіально-галузевого об'єднання &q?ке;Південно-Західна Залізниця&q?го; на користь ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, та на користь ОСОБА_5, з 500 000 грн. на користь кожного до 200 000 грн. (Двохсот тисяч грн.) на користь кожного з позивачів.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 25 липня 2018 року.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома