АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2018 року

м. Рівне

Справа № 565/1067/15-ц

Провадження № 22-ц/787/9/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

головуючого Гордійчук С. О.,

суддів:Ковальчук Н.М., Боймиструка С.В.

секретар судового засідання: Брикса Ю.Ю.,

учасники справи:

позивач: за первісним позовом - Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк", за зустрічним позовом ОСОБА_3 правонаступник ОСОБА_4

відповідач: за первісним позовом - правонаступник ОСОБА_3 ОСОБА_4; за зустрічним позовом ПАТ "Брокбізнесбанк"

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14 липня 2017 року, ухваленого в складі судді Демчини Т.Ю., у справі №565/1067/15-ц ,

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року ПАТ "Брокбізнесбанк" звернулось з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором покликаючись на те, що 16.10.13 р. між сторонами укладено кредитний договір № 005, за умовами якого відповідач отримав кредит на споживчі потреби в сумі 145000,00 грн. під 26 % річних зі строком повернення до 15.07.14 р. Проте свої зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконав, у зв'язку з чим станом на 29.07.15 р. у нього перед позивачем утворився борг в сумі 281841,49 грн.

19 квітня 2-16 року ОСОБА_3 подав зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" про зобов"язання вчинити дії. Позов мотивував тим, що він є одночасно і кредитором і боржником банку. А т ому має право на списання з вкладного (депозитного) рахунку, відкритого у ПАТ «Брокбізнесбанк» на його ім'я за договором банківського строкового вкладу «Стабільний» № D_260549782 від 16.08.13 р. грошові кошти в сумі 281841,49 грн. та зарахувати їх на погашення заборгованості за кредитним договором № 005 від 16.10.13 р., укладеним між ним та ПАТ «Брокбізнесбанк».

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14 липня 2017 року у задоволенні первісного позову публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено повному обсязі у зв'язку з безпідставністю.

Зустрічний позов задоволено.

Зобов'язано публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» списати з вкладного (депозитного) рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_3 у публічному акціонерному товаристві «Брокбізнесбанк» за договором банківського строкового вкладу «Стабільний» № D_260549782 від 16 серпня 2013 року, грошові кошти в сумі 281841 (двісті вісімдесят одна тисяча вісімсот сорок одна) грн. 49 коп. та зарахувати їх на погашення заборгованості за кредитним договором № 005 від 16 жовтня 2013 року, укладеним публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» з ОСОБА_3

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі представник Публічного акціонерного товариства «БрокБізнесБанк» вказує на його незаконність, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано, що обмеження, встановлені п. 8 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо заборони зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), зарахування на вимогу однієї із сторін, не поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами. Вказує, що позивач за зустрічним позовом не має право на зарахування коштів з вкладного (депозитного) рахунку на погашення своїх зобов'язань за кредитним договором, оскільки такі вимоги не є однорідними та не виникають із зобов'язань, у яких сторони мають статус одночасно кредитора і боржника.

Судом залишено поза увагою, що з 03 березня 2014 року по 02 червня 2014 року в ПАТ «БрокБізнесБанк» було запроваджено тимчасову адміністрацію, а тому на спірні правовідносини поширюються норми Закону України «про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому позивач не мав права списувати кошти, які знаходяться на рахунку відповідача на погашення існуючої заборгованості по кредитному договору.

Вказує, що вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури в порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

25 жовтня 2017 року в судовому засіданні Апеляційного суду встановлено, що 11 вересня 2017 року ОСОБА_3 помер, у зв'язку з чим апеляційне провадження зупинено до встановлення правонаступників.

06 червня 2018 року ухвалою Апеляційного суду Рівненської області апеляційне провадження відновлено та залучено до участі у справі правонаступника померлого відповідача-позивача ОСОБА_3 його дочку ОСОБА_4.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 16.08.2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Брокбізнесбанк» було укладено договір № D_260549782 банківського строкового вкладу (депозиту) - вклад «Стабільний», за яким Банку було передано грошові кошти в сумі 45 325,00 доларів США на строк 368 днів з 16.08.2013 року по 19.08.2014 року з процентною ставкою 7,5% річних.

16.10.2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Брокбізнесбанк» було укладено кредитний договір № 005, відповідно до якого Банк надав позивачу кредитні кошти в сумі 145 000,00 грн., строком користування з 16 жовтня 2013 року по 15 липня 2014 року під 26% річних.

Належне виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором забезпечувалось договором застави №005/z від 16.08.2013 року.

Згідно п. 1.2, вказаного договору предметом застави є право вимоги на отримання грошових коштів в сумі 45325,00 доларів США, які знаходяться на рахунку НОМЕР_2 в AT «Брокбізнесбанк», відкритому на ім'я ОСОБА_3 на підставі Договору банківського строкового вкладу «Стабільний» № D_260549782 від 16 серпня 2013 року.

28.02.2014 року на підставі постанови Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 9 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк». Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці з 03.03.2014 по 02.06.2014.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 10.06.2014 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (Фонд) прийнято рішення від 11.06.2014 № 45 про початок здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк».

07.05.2014, 30.07.2014, 27.08.2014 та 15.01.2016 року ОСОБА_3 направив на адресу відповідача-позивача заяви з вимогами як кредитора, тобто, після введення Тимчасовї адміністрації в АТ«Брокбізнесбанк»

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 13 червня 2016 року у справі за № 6-1123 цс16, проте судом першої інстанції не враховано під час вирішення спору.

Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

У п.6 ст.2 цього Закону визначено, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ч. 2 ст.46 вищезазначеного Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Згідно з п.4 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Пунктом 1 ч.5 ст.36 вищевказаного Закону визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Таким чином, у процесі ліквідаційної процедури банку визначається заборгованість кожному кредитору банку та встановлюється черговість погашення вимог кредиторів, що унеможливлює індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора позачергово, зокрема шляхом проведення зарахування вимог.

Отже, під час ліквідації банку не допускається задоволення вимог кредиторів банку окремо від ліквідаційної процедури та в процесі ліквідаційної процедури банку є неможливим зарахування однорідних зустрічних вимог (ст.602 ЦК України) у зв'язку з невідповідністю цих процедур порядку погашення вимог кредиторів, встановленого Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2047цс16 та в силу положень ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковим для застосування отже, у будь-якому разі в період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог третьої особи має здійснюватися в порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених статтею 52 Закону, у зв'язку з чим припинення зобов'язань за кредитним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, які фактично є погашенням вимог кредитора в порушення порядку статті 52 Закону, не допускається.

Таким чином, суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, не звернув уваги на норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які визначають особливий порядок задоволення вимог кредитора у разі ініціювання процедури ліквідації банку, та прийшов до помилкового висновку про задоволення зустрічних позовних вимог.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Як убачається з матеріалів справи, ПАТ "Брокбізнесбанк" свої зобов'язання у відповідності до договору кредиту № 005 від 16 жовтня 2013р. виконав, між тим, ОСОБА_3 в порушення умов договору, кредит не повернув і не сплатив відсотки за користування ним, внаслідок чого виникла заборгованість.

В матеріалах справи містяться розрахунки заборгованості, відповідно до яких станом на 29 липня 2015 року сума заборгованості за кредитом складає 281841,49 грн., і складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 136991,20 грн., заборгованості по сплаті відсотків - 47030,09 грн., суми індексації простроченої заборгованості - 92730,18 грн., 3% річних - 5090,02 грн.

Сума заборгованості сторонами не оспорюється.

Як визначено в ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна одержаного у спадщину.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав до стягнення з правонаступника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на користь ПАТ "Брокбізнесбанк" кредитної заборгованості в межах вартості майна одержаного у спадщину.

В судовому засіданні Апеляційного суду встановлено, що спадкоємець ОСОБА_4 прийняла спадщину, але свідоцтво про право на спадщину не оформила.

В силу вимог ст. 1216 ЦК України до складу спадщини, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки, зобов'язання за кредитним договором порушене, погашення боргу одноразовим платежем не виконане, то вимоги банку про стягнення заборгованості для задоволення своїх вимог є правомірними, і спадкоємець ОСОБА_4 зобов'язана їх задовольнити у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Враховуючи неправильне застосування судом норм матеріального права при вирішення даного спору, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення.

Також, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь ПАТ "Брокбізнесбанк" підлягає стягненню судовий збір у сумі 3708 грн. та у дохід держави в сумі 96,26 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" задовольнити.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14 липня 2017 року скасувати .

Позов Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до ОСОБА_3 - правонаступник ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з правонаступника ОСОБА_3 ОСОБА_4 в межах вартості майна, одержаного у спадщину на користь Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" заборгованість за кредитом в сумі 281841,49 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 136991,20 грн., заборгованості по сплаті відсотків - 47030,09 грн., суми індексації простроченої заборгованості - 92730,18 грн., 3% річних - 5090,02 грн.

В задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_3 правонаступник ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" про зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Стягнути з правонаступника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" судові витрати в сумі 3708 грн. та стягнути на користь держави судовий збір в сумі 96,26 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 серпня 2018 року.

Головуючий :

Судді :