АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1175/18Головуючий по 1 інстанції Кондрацька Н.М.
Категорія: 30, 31 Доповідач в апеляційній інстанції Карпенко О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючої Карпенко О.В.

суддів Нерушак Л.В., Ювшина В.І.

при секретарі Наконечній М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 березня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Кондрацької Н.М. у залі судових засідань Придніпровського районного суду м. Черкаси, по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної злочином,

Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу; ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_6, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, суд,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином.

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 серпня 2016 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу, у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн. без позбавлення особи права керувати транспортними засобами.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 22 листопада 2016 року вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси відносно ОСОБА_3 залишено без змін.

Позивачі вказують, що ОСОБА_3 визнаний винним у тому, що він 07 листопада 2015 року близько 15 години, керуючи автомобілем Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись в м. Черкаси по другорядній дорозі по вулиці Р.Люксембург зі сторони вулиці Гагаріна в напрямку вулиці Гоголя, не виконав вимогу п. 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, не дав дорогу транспортному засобу, що під'їжджає до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, в порушення вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі, не дав дорогу транспортному засобу, який наближався до даного перехрестя по головній дорозі, виїхав на перехресті вулиць Шевченка - Рози Люксембург, біля будинку, що розташований за адресою: бул. Шевченка, 334, де скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4, який рухався по головній дорозі і в момент виникнення небезпеки для руху, не мав технічної можливості уникнути зіткнення шляхом застосування екстренного гальмування в умовах місця пригоди, що підтверджується висновком авто технічної експертизи № 1313/15-23 від 15.01.2016.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_4, згідно висновку судово-медичної експертизи № 2210 від 16.11.2015, отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров'я, у вигляді: закритого перелому одинадцятого ребра зліва та легких тілесних ушкоджень, у вигляді забою з набряком м'яких тканин лобної ділянки, вказані ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Водночас, внаслідок зазначеної пригоди, ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді: травми голови із струсом головного мозку, ранами м'яких тканин голови; розтягнення /дисторзія/ зв'язок шийного відділу хребта, вказані ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я.

Внаслідок даного злочину, зазначають позивачі, їм було заподіяно матеріальний збиток, який складає 18800 грн. - кошти, які були витрачені ними на лікування.

Разом з цим, згідно висновку судової авто-товарознавчої експертизи №614 від 25.11.2015 - «вартість матеріального збитку, спричиненого позивачу внаслідок пошкодження автомобіля під час ДТП складає 50215,25 грн.».

Крім матеріальних збитків, вказують позивачі, їм також завдано моральної шкоди, яка полягає у завданні негативних наслідків в результаті ДТП, безпосередньо під час вчинення кримінального правопорушення, так і після нього. До негативних наслідків, відноситься нервовий стрес, який позивач ОСОБА_4 пережив під час ДТП, знаходячись за кермом свого автомобіля.

Для відновлення нормального душевного стану ОСОБА_4 потрібен час. Відмова відповідача добровільно відшкодувати матеріальні збитки, призвела до необхідності додаткових витрат часу для захисту своїх інтересів. До негативних наслідків також слід віднести непередбачувані витрати на паливо, яке потрібно для поїздок по місту. Весь час ОСОБА_4 нервує з приводу поновлення порушеного права в результаті неправомірних дій відповідача.

Протягом тривалого часу у зв'язку з пошкодженням автомобіля позивачу ОСОБА_4 довелося самостійно шукати гроші для ремонту автомобіля, через що він тривалий час не міг вночі спокійно спати. Сімейний бюджет ОСОБА_4 довелося спрямувати на ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля, що спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого ОСОБА_4 почав до всього нервово відноситися. Від такого стану та нецільового використання сімейних грошей постраждали крім самого ОСОБА_4 і члени його родини, родичі, що призвело до розладу стосунків у його родині.

Крім того, раніше, дуже часто на вихідних ОСОБА_4 із сім'єю виїжджали з міста на відпочинок від тяжкого робочого тижня, після ДТП змога на законний відпочинок зникла.

Разом з цим, на тривалий час після ДТП ОСОБА_4 та його близьким довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, ОСОБА_4 довелося відкласти, а від деяких взагалі змушений був відмовитись, що спричинило проблеми з роботою. Позивач через втрату автомобіля, не міг виконувати деякі доручення керівництва, що були пов'язані з переїздом, що спричинило зменшення заробітної плати. Розмір душевних страждань позивачів, а саме зміна звичайного способу життя, негативний вплив на стан здоров'я, а також моральні страждання, пов'язані з дорожньо-транспортною пригодою, з урахуванням їх тривалості, оцінюються позивачами в розмірі 50 000 грн.

13 грудня 2017 року позивачі подали до суду заяву про збільшення позовних вимог, з урахуванням висновку автотоварознавчої експертизи та просили стягнути з відповідача ОСОБА_3 на їх користь матеріальну шкоду в розмірі 74352,16 грн., а також моральну шкоду на користь позивача ОСОБА_4 в розмірі 40000 грн., моральну шкоду на користь позивача ОСОБА_5 в розмірі 10000 грн.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2017 року, занесеною до журналу судового засідання, ТДВ СТДВ «Глобус» залучено в якості третьої особи у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 березня 2018 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної злочином - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5 матеріальну шкоду, заподіяну злочином у розмірі 74352,16 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду, заподіяну злочином в розмірі 4000 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду, заподіяну злочином в розмірі 2000 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати по оплаті експертизи у розмірі 1700грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 743,52 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 528,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його ухваленим з неповним з'ясуванням обставин, що мають істотне значення для вирішення спору, ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу.

Апеляційну скаргу, зокрема, обґрунтовує тим, що свою вину у порушенні правил дорожнього руху він не заперечує, під час кримінального провадження намагався залагодити матеріальні витрати позивача та компенсувати його страждання шляхом компенсації. Тричі протягом 2016 року надсилав на адресу позивача пропозиції про компенсацію за отримані тілесні ушкодження та понесені витрати на лікування у розмірі 15000 грн., проте позивач про прийняття його пропозиції не повідомив.

Заявлені позивачем вимоги до стягнення складаються з відновлювального ремонту автомобіля позивачів. Компенсація цих витрат і витрат на лікування в даному випадку покладена на страхову компанію відповідача відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/7749829 від 27 березня 2015 року. Доказів відмови від виплати страхового відшкодування позивачу страховою компанією позивач суду не надав, як і не надав доказів звернення ним до страхової компанії.

При винесенні рішення судом першої інстанції був взятий до уваги експертний висновок на суму 74352,16 грн. при наявності іншого експертного дослідження - висновку судової авто-товарознавчої експертизи №614 від 25 листопада 2015 року з встановленою сумою відшкодування 50215,25 грн. Мотивів переваги одного експертного дослідження перед іншим судом у рішенні не наведено, що свідчить про неповне з'ясування обставин справи.

Стосовно стягнення моральної шкоди вважає, що позивачами не доведено належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються при визначенні розміру моральної шкоди (зменшення розміру заробітної плати, порушення звичайного способу життя, негативний вплив на стан здоров'я (не стосується отриманих тілесних ушкоджень). Позивачі стверджують, що переживали фінансові ускладнення і при цьому не приставали на пропозицію відповідача сплатити йому 15000 грн., також відсутнє експертне дослідження, яке б підтвердило заявлену суму до стягнення.

Зазначає, що він під час розгляду кримінального провадження сплатив позивачам 8000 грн. моральної шкоди, про які вони суду не повідомили. Більшої суми моральної шкоди при розгляді кримінального провадження позивачі не вимагали та погодились з нею в судовому засіданні. Дана обставина судом першої інстанції взята до уваги не була і на користь позивачів додатково присуджено моральну шкоду, тобто відповідачі отримали двічі компенсацію моральної шкоди.

У зв»язку із вищевикладеним, ОСОБА_3 просить рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 березня 2018 року скасувати в частині стягнення з нього моральної шкоди в сумі 6000 грн. та матеріальної шкоди в розмірі 74352,16 грн. В цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього матеріальну шкоду в розмірі 50215,25 грн., в задоволенні вимог позивачів про стягнення моральної шкоди - відмовити повністю.

09 липня 2018 року третя особа ТОВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» направило апеляційному суду пояснення на апеляційну скаргу. Вказує, що 27 березня 2015 року між ОСОБА_3 та ТДВ СТДВ «Глобус» був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/7749829, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності особи, експлуатує автомобіль «Шевролет», державний реєстраційний номер НОМЕР_3.

07 листопада 2015 року трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Шевролет», д.р.н. НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_3 та транспортного засобу «Рено», д.р.н. НОМЕР_5, під керуванням водія ОСОБА_4

09 листопада 2015 року до ТДВ СТДВ «Глобус» звернувся ОСОБА_3 з заявою за договором страхування та письмовими поясненням про дорожньо-транспортну пригоду.

09 листопада 2015 року до ТДВ СТДВ «Глобус» звернувся ОСОБА_4 з письмовими поясненням про дорожньо-транспортну пригоду.

На виконання вимоги ст. 34.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» аварійним комісаром ТДВ СТДВ «Глобус» у присутності позивача було проведено огляд транспортного засобу «Рено» д.р.н. НОМЕР_5, у зв'язку з чим було складено відповідний акт огляду транспортного засобу, який підписаний позивачем без жодних застережень.

23 листопада 2015 року на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було направлено лист щодо надання необхідних документів по страховій справі, перелік яких визначений ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Станом на момент ухвалення оскаржуваного рішення потерпілі особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ТДВ СТДВ «Глобус» з заявами про виплату страхового відшкодування із зазначеними банківськими реквізитами не зверталися, тому ТДВ СТДВ «Глобус» не має жодних юридичних підстав для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування.

11 липня 2018 року позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3

Свій відзив ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обґрунтовують наступним. Право на відшкодування заподіяної шкоди є безумовним, позивачі не обмежені у праві заявити вимоги безпосередньо до заподіювача шкоди. Потерпілому як кредитору належить право вимоги і він вільно на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.

Зазначають, що позивачі через незнання законів не звернулися до страхової компанії щодо отримання страхового відшкодування протягом року з моменту заподіяння шкоди (тобто до 01 листопада 2016 року), а тому виправити цю ситуацію не можливо, проте обов'язок відповідача понести цивільно-правову відповідальність за заподіяну ним шкоду (здоров'ю та майну) є безумовним. Доводи відповідача про те, що він тричі надсилав пропозиції щодо компенсації витрат на лікуванні у розмірі 15000 грн. не спростовують його відповідальності і далі пропозиції дії відповідача не пішли.

Вказують, що розмір відшкодування майнової шкоди визначено експертом, а доказів на спростування вірності висновку експерта не надано. Оскільки роботи по відновленню автомобіля ще не проводилися, то відшкодування має бути здійснене за цінами на момент розгляду справи.

З розміром присудженого відшкодування моральної шкоди вони не погоджуються в повній мірі, вважаючи його недостатнім, але апеляційної скарги не подавали з особистих міркувань. Зменшення грошового відшкодування моральної шкоди, присудженого судом першої інстанції, вважають неприпустимим і просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалене судом першої інстанції рішення -залишити без змін.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

П. 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

При розгляді даної справи суд правильно встановив факти, відповідні їм правовідносини, постановив рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права, ґрунтується на зібраних по справі доказах, оцінивши які в сукупності, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 07 листопада 2015 року близько 15 год. 00 хв. на перехресті вул. Шевченка-Рози Люксембург у м. Черкаси відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв автомобіля НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, внаслідок чого, автомобіль ОСОБА_4 отримав механічні пошкодження.

Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_4, згідно висновку судово-медичної експертизи №2210 від 16 листопада 2015 року, отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров'я, у вигляді: закритого перелому одинадцятого ребра зліва та легких тілесних ушкоджень, у вигляді: забій з набряком м'яких тканини лобної ділянки.

Окрім того, в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди травмувалась пасажир автомобіля Renault Logan ОСОБА_5, яка отримала в наслідок ДТП тілесні ушкодження, що відносяться за ступенем тяжкості до категорії легких тілесних ушкоджень. (а.с. 123)

Вироком Придніпровського районного суду м. Києва від 02 серпня 2016 року, який залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 22 листопада 2016 року, ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу, у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400,00 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами, цивільний позов залишено без розгляду. (а.с.6-7)

У відповідності до положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом статті 1192 ЦК України з урахуванням конкретних обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи ОСОБА_3, викладені ним в апеляційній скарзі про те, що компенсація витрат, які складаються з відновлювального ремонту автомобіля позивачів і витрат на лікування в даному випадку покладена на страхову компанію відповідача відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/7749829 від 27 березня 2015 року.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Законна дає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Судом першої інстанцій забезпечено реалізацію абсолютного права позивача на відшкодування доведеного розміру відповідної шкоди (матеріальної та моральної) безпосередньо особою, яка її завдала, на підставах, передбачених законом (статями 1192, 1194, 1197 ЦК України).

Є безпідставними посилання ОСОБА_3 в своїй апеляційній скарзі на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції був взятий до уваги експертний висновок на суму 74352,16 грн. при наявності іншого експертного дослідження - висновку судової авто-товарознавчої експертизи №614 від 25 листопада 2015 року з встановленою сумою відшкодування 50215,25 грн. без наведення судом першої інстанції мотивів переваги одного експертного дослідження перед іншим, оскільки вказані посилання апелянта спростовуються матеріалами справи та не мають правового підґрунтя.

У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» судам роз'яснено, що висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України «Про судову експертизу», і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів.

У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення.

Згідно з висновком № 64 від 25 листопада 2015 року, проведеною СПД Кипа на підставі постанови старшого слідчого управління ГУ Національної поліцій України в Черкаській області, вартість матеріального збитку, причинена власнику автомобіля НОМЕР_2, в наслідок пошкодження даного транспортного засобу під час ДТП, яка мала місце 07 листопада 2015 року складає 50215,25 грн. (а.с. 126-133)

Разом із тим, вказана експертиза проведена в рамках кримінального провадження, тому відповідно до положень ст. 64 ЦПК України є лише письмовим доказом у цивільній справі. У зв'язку з цим такий доказ має оцінюватись як письмовий доказ і у разі його заперечення особа, яка не визнає такий доказ, має довести протилежне, у тому числі шляхом заявлення клопотання про призначення відповідної експертизи.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися в рамках розгляду даної цивільної справи 26 вересня 2018 року із клопотанням про призначення судової авто-товарознавчої експертизи. (а.с. 125)

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 жовтня 2017 року була призначена по даній справі судова авто-товарознавча експертиза, проведення якої було доручено судовому експерту ОСОБА_8

Згідно з висновком судової авто-товарознавчої експертизи № 064/17 від 30 жовтня 2017 року вартість матеріального збитку, причинена власнику автомобіля НОМЕР_2, в наслідок пошкодження даного транспортного засобу під час ДТП, яка мала місце 07 листопада 2015 року станом на дату проведення експертизи складає 71435,21 грн. (а.с.154-158)

Саме висновки призначеної в даній справі експертизи № 064/17 від 30 жовтня 2017 року суд першої інстанції правомірно поклав в основу розрахунків для визначення суми матеріального відшкодування, яке підлягає стягненню на користь позивачів із ОСОБА_3

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині визначеного судом першої інстанції розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивачів, колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції в цій частині і виходить з наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 1167, 23 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, які особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Так, при вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував конкретні обставини справи, характер, тривалість, обсяг та глибину душевних страждань позивачів, їх негативні наслідки, в тому числі, пов'язані із отриманими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в результаті ДТП тілесними ушкодженнями, а також із пошкодженням автомобіля, який належить ОСОБА_4 на праві власності та неможливістю його тимчасового використовування за призначенням та, виходячи із принципу розумності, виваженості і справедливості, правильно визначив достатнім і необхідним розмір моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно у сумі 4000,00 грн. та 2000,00 грн., що відповідає положенню п.п. 8, 9 постанови Пленуму Верхового Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів вважає, що зазначені суми, стягнуті із ОСОБА_3 на користь позивачів в рахунок відшкодування збитків немайнового характеру є достатніми, обґрунтованими і підстав для їх зменшення або скасування не вбачається.

Інші доводи, наведені ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, не є суттєвими, були предметом дослідження суду і не дають підстав для задоволення апеляційної скарги за наведеними в ній мотивами.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 березня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної злочином - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв'язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови в порядку та за умов, визначених ЦПК.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.В. Нерушак

В.І. Ювшин

(повний текст постанови виготовлено 23.07.2018 року)