Справа № 298/1559/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 липня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Куштана Б.П., Мацунича М.В.,

за участі секретаря - Пилип Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Великоберезнянського районного суду від 07 лютого 2018 року (головуючий суддя Лютянська М.С.) щодо залишення без розгляду заяви ОСОБА_1, заінтересовані особи: Ужоцька сільська рада Великоберезнянського району Закарпатської області, ОСОБА_2, про встановлення факту, що має юридичне значення - факту володіння будівлею на праві власності, та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою для розгляду в порядку окремого провадження справи про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту володіння на праві власності його дідом ОСОБА_3 житловим будинком АДРЕСА_1 та земельною ділянкою загальною площею 0,26 га, а також визнання за ОСОБА_1 права власності на це спадкове майно в порядку спадкування.

На обґрунтування заяви зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід ОСОБА_3 Дочка померлого ОСОБА_2, як спадкоємець першої черги, не вступила в управління спадковим майном та відмовилася від спадкового майна на користь заявника. Вказував, що він вступив в управління та володіння спадковим майном, здійснював ремонт та охорону будинку, підтримував у належному стані, користувався земельною ділянкою.

При зверненні до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину заявнику було роз'яснено необхідність надання ним правовстановлюючого документу на будинок та земельну ділянку. Оскільки правовстановлюючих документів у спадкодавця оформлено не було, тому встановлення юридичного факту володіння на праві власності будівлею та землею необхідне заявникові для одержання свідоцтва про право на спадщину.

Ухвалою Великоберезнянського районного суду від 07.02.2018 заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду, оскільки під час розгляду справи у порядку окремого провадження виник спір про право, що має вирішуватися у порядку позовного провадження.

На дану ухвалу ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилається на неправильне застосування та порушення судом норм процесуального права, у зв'язку з чим просить ухвалу місцевого суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що спору про право немає, у справі відсутні відповідачі, які б оспорювали права заявника чи мали протилежні інтереси, заінтересовані особи не заперечували обставини, які підлягають встановленню. Вважає, що справа має розглядатися в порядку окремого провадження.

Учасники справи в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду скарги були повідомлені належним чином.

Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що у даній справі наявний спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження.

Із таким висновком місцевого суду погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов'язує виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).

Після набуття чинності ЦК з 01 січня 2004 року встановлення факту володіння особою будинком на праві власності в порядку окремого провадження не допускається.

До того ж, записи у погосподарських книгах, на які посилається заявник, є достатнім підтвердженням факту володіння громадянином будівлею на праві приватної власності.

Крім того, заявлена ОСОБА_1 друга вимога про визнання права власності на майно в порядку спадкування не може розглядатися в окремому провадженні, а лише у позовному провадженні на загальних підставах.

Як зазначалось у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», поширеною причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року N 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Твердження скаржника про те, що у справі відсутні відповідачі, які б оспорювали права заявника чи мали протилежні інтереси є необґрунтованим, не спростовує встановлений порядок, передбачений для звернення із позовом про визнання права власності в порядку спадкування на загальних підставах (у позовному провадженні).

За змістом положень ч.6 ст. 294 ЦПК та ч. 4 ст. 315 України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про залишення заяви без розгляду у зв'язку з наявністю спору про право - є правильним.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- залишити без задоволення.

Ухвалу Великоберезнянського районного суду від 07 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 липня 2018 року.

Головуюча:

Судді: