РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/11110/16-ц

пр. № 2/759/360/18

18 червня 2018 року суддя Святошинського районного суду міста Києва Миколаєць І.Ю. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_1), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Київська міська державна адміністрація(01044, м.Київ, вул. Хрещатик, 36) про визнання права власності на самочинне будівництво,

ВСТАНОВИВ :

11.08.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом щодо визнання за ним права власності на частину самочинного будівництва, а саме: житлову прибудову загальною площею 28,3 кв.м., а саме: кімнати 3-1, 3-2, 3-4 (додаток 4 точки А, В, С, D) по АДРЕСА_1 в м. Києві. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він проживає в АДРЕСА_1. Згідно свідоцтва про права на спадщину за законом від 03.12.1987 року власниками даного будинку є ОСОБА_3 та його батько ОСОБА_2 в рівних частинах. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 07.07.1998 рок ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею ? від 0,1000 га у межах згідно з планом. У 1998 році позивачем була побудована прибудова 28,3 кв.м., а саме кімнати 3-1, 3-2, 3-4, що знаходиться за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1. Дану прибудову позивач збудував за власні кошти з дозволу батьків, де він мешкає і зараз зі своєю сім»єю з моменту побудови і до сьогодні.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 18.11.2016р. провадження у справі відкрито.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Святошинського районного суду міста Києва від 02.03.2017 року № 544у справі призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 06.03.2017 р. справу прийнято в провадженя судді Миколаєць І.Ю. (а.с.61).

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 19.02.2018р. визначено подальший розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

06.03.2017 р. представник КМДА Ткаченко О. надав суду пояснення по справі, в яких зазначає, що спірну земельну ділянку згідно рішень КМР від 07.07.1998 р. № 65 та № 659/819 було передано у приватну власність ОСОБА_2 Таким чином, ОСОБА_2 на праві приватної власності володіє ? частини земельної ділянки площею 0.1000 га., цільове призначення якої є будівництво і обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Також наголошує на тому, що розпорядження земельними ділянками які знаходяться у приватній власності не відносяться до компетенції КМДА. А тому просить суд розглянути справу згідно норм чинного законодавства та без участі представника КМДА.

Відповідач у свої заяві від 30.06.2017 року виклав своє відношення до позову. ОСОБА_2 зазначив, що позовна заява не відповідає дійсності та просить припинити розгляд даної справи.

16.03.2018 р.. до суду надійшла заява від сторін щодо затвердження судом мирової угоди між ними. Суд ухвалою від 26.03.2018 р. відмовив у затвердженні мирової угоди, оскільки її умови суперечать закону (п. 1 ч. 5 ст. 207 ЦПК України).

04.04.2018 р. до суду надійшла заява ОСОБА_5 щодо залучення її у якості 3-ї особи без самостійних вимог. Суд відмовляє у такому залученні до справи, оскільки заявником не зазначено яким чином рішення в справі може вплинути на її права та обов»язки, а судом визначено, що рішення у справі не може вплинути на її права та обов»язки (ч. 5 ст. 53 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

За загальними правилами ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Поняття «будівництво» включає в себе нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт об'єктів будівництва (частина третя статті 10 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», стаття 4 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Для визнання будівництва самочинним воно має бути пов'язане з об'єктом нерухомості й порушувати одне з положень статті 376 ЦК України.

У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно свідоцтва про права на спадщину за законом від 03.12.1987 року власниками будинку АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частинах (а.с. 6).

Згідно рішення Київської міської ради НОМЕР_1 від 07.07.1998 р. про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків і господарських будівель ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку площею 0,05 га по АДРЕСА_3 для будівництва (а.с. 66-67). З Рішення Київської міської ради № 659/819 від 10.07.2003 р. та з пояснень представника КМДА вбачається, що площі земельних ділянок були уточнені після встановлення їх меж у натурі, та було зазначено що земельна ділянка ОСОБА_3 передається у спільну часткову власність (а.с. 69-71). Тобто ОСОБА_2 та ОСОБА_3 володіють ? частиною земельної ділянки по пров. АДРЕСА_4 в м. Києві на праві спільної часткової власності, що також підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с. 72-73).

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Водночас згідно з частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Зазначена норма поширюється на випадки, коли самочинне будівництво здійснено на ділянці, що не була відведена для цієї мети (для будівництва відповідного об'єкта) незалежно від того, хто є власником цієї земельної ділянки (особа, яка здійснила самочинне будівництво, чи інша особа).

Суд може визнати право власності на самочинне будівництво тільки за умови надання земельної ділянки особі, що здійснила самочинне будівництво, у встановленому порядку, зокрема, у випадках: безоплатної передачі земельної ділянки громадянину із земель державної або комунальної власності (стаття 121 Земельного кодексу України); набуття особою, що здійснила самочинне будівництво, земельної ділянки, що надана для даної цілі іншій особі, у власність; укладення договору оренди, іншого цивільно-правового договору, що дає право забудови земельної ділянки; прийняття відповідним органом виконавчої влади чи місцевого самоврядування рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки тощо.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

Із контексту частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.

Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є, та не являється забудовником. Зазначена умова є єдиною для визнання права власності на об'єкт нерухомості за такою особою.

Частина третя статті 376 ЦК України, на відміну від частини п'ятої цієї статті, не ставить набуття права власності особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, у залежність від відповідності виконаних робіт державним будівельним нормам і правилам та порушення прав третіх осіб або суспільних інтересів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача. Оскільки ОСОБА_1 не є власником ні будинку, ні земельної ділянки по вулиці АДРЕСА_5 в м. Києві, та оскільки власник земельної ділянки ОСОБА_2 заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за позивачем, як за особою яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, суд відмовляє у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, та керуючись ст. 316, 346, 349, 376 ЦК України, ст.ст. 12,13,, 76, 81, 82, 89, 259, 263-265ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_1), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Київська міська державна адміністрація(01044, м.Київ, вул. Хрещатик, 36) про визнання права власності на самочинне будівництво, відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до або через суд першої інстанції. Порядок подання апеляційної скарги діє до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Ю. Миколаєць