АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3447/18 Справа № 185/1116/18 Головуючий у 1 й інстанції - Зінченко А. С. Доповідач - Макаров М.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди.

05 березня 2018 року представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав до суду заяву про забезпечення позову, згідно якої просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка належить відповідачу, оскільки невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, так як останній отримавши певну кількість грошей після продажу квартири може виїхати за межі України у кругосвітню подорож і більше не повертатись на цю територію або в це місто.

Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2018 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що вжиття заходів забезпечення позову, саме шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 неможливе, оскільки в цілому буде суперечити вимогам співмірності обраного виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, та в зв'язку з тим, що не надані докази на підтвердження несумлінної поведінки відповідача, яка може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його заяву в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції, знижена сума загального збитку завданого позивачу з врахуванням в тому числі судових витрат та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 351 ЦПК України передбачено, що апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

А згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. В заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову, а ст.152 ЦПК України передбачені види забезпечення позову та зазначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім цього, Пленум Верховного Суду України у пункті 4 своєї постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, міськрайонний суд обґрунтовано виходив з того, що квартира № 7, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не є предметом або підставою позову. Сама по собі наявність спору про право не може бути підставою для припущень щодо можливих дій відповідача, направлених на відчуження нерухомого майна, його виїзду за межі України, та можливого ухилення виконання рішення суду.

Зі змісту позову вбачається, що його предметом є відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири. З розрахунку розміру матеріальної шкоди до позовної заяви вбачається, що розмір будівельно-відновлювальних робіт помешкання позивача становить 12928,00 грн.

Крім того, згідно обраного виду забезпечення позову, представник позивача просив накласти арешту на квартиру та зазначаючи її вартість у розмірі 16500 $.

У зв'язку з чим розмір позовних вимог та проханння про арешт не є співмірними, а тому районний суд дійшов правильного висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала відповідає нормам процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні підстави для скасування або її зміни.

Керуючись ст.147, п.3 розділом ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

М.Ю. Петешенкова