Постанова

Іменем України

25 липня 2018 року

м. Київ

справа № 278/2325/15-ц

провадження № 61-17772св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), ХоптиС. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Житомирської області, у складі колегії суддів: Галацевич О. М., Борисюка Р. М., Широкової Л. В., від 14 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що під час шлюбу за спільні кошти позивач та відповідач придбали гараж АДРЕСА_1 01 жовтня 2012 року відповідач змінив замок на вхідних дверях гаражу, чим перешкоджає їй у користуванні спільним майном, використовує його на власний розсуд. Досягти домовленості щодо добровільного поділу майна не вдалося, у зв'язку з чим вона звернулась до суду.

Із урахуванням зазначеного, а також уточнених позовних вимог, позивач просила поділити спільне майно подружжя - нежитлове приміщення (будівельні матеріали) у вигляді гаражу № НОМЕР_1 в обслуговуючому кооперативі «Сосновий бор», шляхом стягнення з ОСОБА_3 компенсації 1/2 частини вартості цього майна в сумі 73 813,05 грн та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області, у складі судді Зубчук І. В., від 20 вересня 2016 року у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач належними та допустимими доказами не довела, що має право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення у вигляді гаража № НОМЕР_1 у обслуговуючому кооперативі «Сосновий бор».

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 14 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 20 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію 1/2 частини спільного майна подружжя у сумі 19 992,50 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідач у 2003 році, сплативши пайовий внесок, став членом кооперативу та власником спірного гаража. Нерухоме майно набуто у період перебування сторін спору у шлюбі, а тому воно підлягає поділу шляхом стягнення із відповідача на користь позивача ? вартості гаража, що складає 19 992,50 грн згідно проведеної у справі судової будівельно-технічної експертизи.

У лютому 2017 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Апеляційного суду Житомирської області від 14 грудня 2017 року та залишити в силі рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 20 вересня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Відповідач посилається на те, що у справі відсутні будь-які відомості про те, що спірне майно належить будь-якій стороні, що воно зареєстроване у передбаченому законом порядку, а тому його поділ є неможливим. Встановлення ринкової вартості спірного майна проведено апеляційним судом на підставі висновку експерта від 29 квітня 2016 року, що є неправильним з огляду на те, що оцінка гаражу відповідно до висновку експерта проведена шляхом аналізу ринку нерухомості та за умови, що на гараж оформлено відповідні правоустановчі документи, а ця обставина відсутня у справі. Відповідач також посилається на те, що йому не було відомо про дату розгляду справи у апеляційному суді, апеляційним судом не було його повідомлено належним чином про дату і час судового засідання.

24 лютого 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 серпня 2017 року справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судами встановлено, що сторони з 05 жовтня 1991 року по 03 березня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 9).

Відповідно до довідок обслуговуючого кооперативу «Сосновий бор» ОСОБА_3 у 2003 році сплатив повністю пайовий внесок за придбаний гараж № НОМЕР_1 і до нього перейшло право власності на вказаний гараж у обслуговуючому кооперативі «Сосновий бор» (а.с. 7, 124-125).

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 673/04.16 від 29 квітня 2016 року дійсна ринкова вартість нежитлового приміщення у вигляді гаража № НОМЕР_1 в обслуговуючому кооперативі «Сосновий бор» станом на 03 серпня 2015 року складає 39 985,00 грн (а.с. 66-100).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Статтями 22 та 28 КпШС України, які були чинними на момент набуття відповідачем спірного гаражу, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про власність» (у редакції, чинній на момент набуття відповідачем спірного гаражу) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Статтею 16 Закону України «Про власність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 червня 1991 року № 5 «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов'язаних із діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» роз'яснено, що член гаражно-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатися ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом.

Із урахуванням зазначеного слід дійти висновку про те, що ОСОБА_3, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_2, сплатив повністю пайовий внесок за придбаний гараж № НОМЕР_1 в обслуговуючому кооперативі «Сосновий бор», тобто вчинив всі необхідні дії для набуття у спільну сумісну власність цього майна.

Згідно частини третьої статті 10, частини першої та четвертої статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених судових рішень) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, обґрунтовано виходив із того, що спірний гараж № НОМЕР_1 в обслуговуючому кооперативі «Сосновий бор» було набуто відповідачем у 2003 року, після сплати пайового внеску, що підтверджується довідками кооперативу «Сосновий бор» (а. с. 7, 124-125), не оспорюється третіми особами та не спростовано відповідачем. Оскільки спірне майно було набуто за час перебування сторін спору у шлюбі, воно є спільною сумісною власністю подружжя, яке підлягає поділу.

Стягуючи із відповідача на користь позивача ? вартості гаража № НОМЕР_1 в обслуговуючому кооперативі «Сосновий бор» (19 992,50 грн), апеляційним судом правильно враховані висновки судової будівельно-технічної експертизи № 673/04.16 від 29 квітня 2016 року, обґрунтованість розрахунків якої відповідачем не спростована.

Відсутність реєстрації права власності на спірне майно у відповідності до пункту 2 частини першої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відсутність належних правоустановчих документів на гараж № НОМЕР_1 в обслуговуючому кооперативі «Сосновий бор» не спростовує факт набуття права власності на спірний гараж відповідачем у 2003 році шляхом сплати пайового внеску та презумпцію спільності майна подружжя.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду, оскільки апеляційний суд правильно застосував до даних правовідносин норми матеріального права та дійшов обґрунтованого і справедливого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо поділу спільного майна подружжя шляхом стягнення з відповідача ? вартості спірного гаража, який є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і залишається повністю у володінні і користуванні відповідача.

Доводи касаційної скарги про неповідомлення відповідача про дату розгляду справи в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження при перевірці даних обставин Верховним Судом та спростовуються телефонограмою № 568 від 07 грудня 2016 року, якою відповідача ОСОБА_3 було повідомлено про розгляд справи, судове засідання якій призначено на 14 грудня 2016 року (а. с. 153).

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, копію апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 20 вересня 2016 року та доданих до неї матеріалів було направлено ОСОБА_3 та його представнику ОСОБА_4 супровідним листом апеляційного суду від 10 листопада 2016 року та згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштової кореспонденції отримано відповідачем та його представником (а. с. 138-140), а тому відповідач був обізнаний про наявність апеляційної скарги й апеляційного провадження у суді апеляційної інстанції у даній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2, мав можливість отримати належну інформацію про вчинення процесуальних дій по справі.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цього висновку не спростовують.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Житомирської області від 14 грудня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Б. І. Гулько
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта