Справа № 472/943/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" липня 2018 р. смт Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Тустановського А.О.,

за участю секретаря Тарєлкіной Н.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника відповідачів ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Веселинове Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, як спільно нажитого майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

28.09.2017 року ОСОБА_5 звернулась до Веселинівського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, як спільно нажитого майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки у порядку спадкування за законом.

На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з квітня 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 вона проживала разом з ОСОБА_8 однією сім'єю, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу. Увесь час вони проживали разом у будинку позивачки, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, мали спільний побут, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, мали взаємні права та обов'язки, у шлюбі з іншими особами не перебували. За час спільного проживання шлюбні відносини в органах ДРАЦ не оформили.

За час спільного проживання з ОСОБА_8, останній набув право власності на майно, а саме: земельну ділянку площею 2,00 га, з кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована на території Порічанської сільської ради Веселинівського району.

Зазначену земельну ділянку позивачка вважає спільною сумісною власністю подружжя, оскільки право власності на неї ОСОБА_8 набув за час спільного проживання з позивачкою.

В зв'язку з цим, ОСОБА_5 просить встановити факт проживання з ОСОБА_8 однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період з квітня 1998 року по день його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_4, та визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, як на спільно нажите майно подружжя.

Крім того, в позові зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 помер.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, вона є спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_8, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менше, як п'ять років до часу відкриття спадщини. У встановлений законодавством шестимісячний строк після смерті ОСОБА_8 вона подала приватному нотаріусу Болгарчук О.Ф. заяву про прийняття спадщини.

Оскільки інші спадкоємці за законом, а саме: діти - ОСОБА_7, ОСОБА_6 та сестра ОСОБА_2 спадщину після смерті ОСОБА_8 не прийняли, просить визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеної земельної ділянки, у порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_8 В подальшому від зазначеної позовної вимоги ОСОБА_5 відмовилась.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_5 та представник позивачки ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали повністю, просили позов з підстав викладених в позовній заяві задовольнити повністю.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не з'явились, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність за участю їхнього представника ОСОБА_4, відзиву на позовну заяву не надали.

Представник відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_5 не визнав, посилаючись на те, що спірні правовідносини виникли до 1 січня 2004 року, коли діяли норми Кодексу про шлюб та сім'ю України, який не містив норми статей щодо спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та щодо майна, набутого ними за час спільного проживання. З цих підстав просив в позові відмовити повністю.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю, надали відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що ОСОБА_2 є рідною сестрою померлого ОСОБА_8 та прийняла спадщину після його смерті шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Твердження позивачки про те, що ОСОБА_8 фактично проживав з нею у період з квітня 1998 року по день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_4, вважає такими, що не відповідають дійсності, оскільки останній був зареєстрований за іншою адресою ніж позивачка. З 2006 року ОСОБА_8 перебував на заробітках в с. Чаусове Первомайського району Миколаївської області та приїздив в смт. Веселинове Миколаївської області, де гостював у ОСОБА_2 У вересні 2016 року ОСОБА_8 остаточно переїхав проживати до смт. Веселинове Миколаївської області, оскільки тяжко захворів, в зв'язку з чим перебував на лікуванні у Веселинівській ЦРЛ, а після виписки з лікарні проживав у ОСОБА_2, яка здійснювала за ним догляд, а після його смерті провела поховання. Вважає, що єдиний період, з якого ОСОБА_8 та ОСОБА_10 проживали разом - це 2001-2005 роки. Спірну земельну ділянку не вважає спільно нажитим майном подружжя, оскільки ОСОБА_8 набув право власності на неї у порядку приватизації у межах безоплатної норми із земель комунальної власності, а тому ця земельна ділянка відповідно до ч. 5 ст. 57 СК України є його особистою власністю. За зазначених обставин відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в позовних вимогах просили відмовити повністю.

Позивачкою ОСОБА_5 заявлялось клопотання про виклик свідків: ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 та витребування від приватного нотаріуса Болгарчук О.Ф. копії спадкової справи після смерті ОСОБА_8

Представником відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_3 заявлялось клопотання про виклик наступних свідків: ОСОБА_19, ОСОБА_20 та ОСОБА_21

Свідки ОСОБА_15, ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_8 дійсно проживав з ОСОБА_10 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 1998 року по день своєї смерті. Вони разом вели спільне господарство, мали в господарстві дві корови, здійснювали спільні покупки, мали спільні речі побуту, під час хвороби позивачка возила його до лікарні, купувала ліки. Так свідок ОСОБА_15 пояснила, що вони купляли в неї постійно молоко, а в 2014 році, після того, як ОСОБА_8 захворів купили в неї козу. Також свідки пояснили, що певний час ОСОБА_8 працював в м. Первомайськ, однак постійно приїздив до ОСОБА_5

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила, що є невісткою позивача ОСОБА_5 Знає ОСОБА_8 з 2013 року, їй також відомо, що він мешкав спільно з ОСОБА_5 та в них були стосунки як подружжя. Деякий час працював в м. Первомайськ, інколи після того, як приїздив з роботи навідувався до сестри ОСОБА_2 в смт. Веселинове, однак потім приїздив в с. Поріччя до позивачки. За час хвороби ОСОБА_5 возила ОСОБА_8 в лікарні, купувала ліки. В період хвороби ОСОБА_8 більшість часу перебував в різних лікарнях.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_17 пояснили, що ОСОБА_8 проживав разом з ОСОБА_5 в с. Поріччя Веселинівського району Миколаївської області приблизно з 2000 року. За час спільного проживання в них стосунки були як подружжя, вони мали спільне господарство, спільно доглядали за худобою, косили сіно. Перебуваючи на заробітках в м. Первомайськ ОСОБА_8 завжди приїздив до позивачки. За час хвороби ОСОБА_8 позивачка возила його до лікарні. Крім того, свідок ОСОБА_17 пояснила, що ОСОБА_5 говорила що кохає ОСОБА_8, а на її запитання щодо реєстрації шлюбних відносин ОСОБА_8 повідомив їй, що вони думають над цим питанням.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що з 2006 по 2016 роки ОСОБА_8 працював в м. Первомайськ та періодично приїздив до сестри ОСОБА_2, а до 2006 року ОСОБА_8 проживав в с. Поріччя Веселинівського району Миколаївської області, де співмешкав з ОСОБА_5 З вересня 2016 року, після того як захворів, ОСОБА_8 проживав біля сестри ОСОБА_2, яка здійснювала за ним догляд.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснила, що в кінці січня 2017 року знаходилась в Веселинівській ЦРЛ на лікуванні. В цей час в лікарні на лікуванні перебував ОСОБА_8 Вона допомагала ОСОБА_2 здійснювати догляд за ОСОБА_8 Відповідачка ОСОБА_2 приносила йому їжу, купувала ліки, годувала його, перевдягала. Про обставини спільного проживання ОСОБА_8 з ОСОБА_5 їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснила, що в 2016 році на території лікарні зустріла ОСОБА_8, який перебував в неадекватному стані. Вона зателефонувала відразу його сестрі ОСОБА_2, після чого дізналась, що ОСОБА_8 дуже хворий. Зі слів ОСОБА_2 їй відомо, що після лікарні ОСОБА_8 проживав у неї, а та здійснювала за ним догляд. Після смерті ОСОБА_8 ОСОБА_2 здійснювала поховання, також допомогу в похованні ОСОБА_8 надавав син ОСОБА_5 При цьому вона бачила, що на похованні також була присутня і ОСОБА_5 Про обставини спільного проживання ОСОБА_8 з ОСОБА_5 їй нічого не відомо.

Ухвалою суду від 29.11.2017 року від приватного нотаріуса Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф. витребувано копію спадкової справи № 112/2017, заведеної за фактом смерті ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

Суд заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

За змістом ч.4 ст. 3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року зазначено, що суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 в смт. Веселинове Миколаївської області помер ОСОБА_8, смерть якого була зареєстрована 13 лютого 2017 року за актовим записом № 37.

Зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 слідує, що позивачка ОСОБА_5 21 травня 1997 року розірвала шлюб з ОСОБА_22.

Зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 слідує, що ОСОБА_8 19 вересня 2001 року розірвав шлюб з ОСОБА_23.

Згідно копії паспортних даних позивачки вона з 1984 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, до 19.09.2001 року відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_23

З позовної заяви та пояснень позивачки слідує, що вона з відповідачем проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу та вели спільний побут з квітня 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_4.

Проте, з положень ст. 25 СК України випливає, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

В ході розгляду справи судом встановлено, що сторони з 2001 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в домоволодінні позивачки за адресою: АДРЕСА_1, вели спільне господарство та мали спільний побут.

Вказані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами: довідкою Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області № 378 від 01.06.2017 року, відповідно до якої ОСОБА_8 проживав разом з ОСОБА_5 в АДРЕСА_1, з 2001 року по 2005 рік. А з 2006 року по день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8 проживав за даною адресою без реєстрації; витягом з погосподарської книги за 2001 - 2005 року по с. Поріччя Веселинівського району Миколаївської області, відповідно до якого ОСОБА_8 проживав разом з ОСОБА_5 в зазначений період, при цьому мав відношення до останньої як чоловік.

Крім того, даний факт підтвердили свідки ОСОБА_15, ОСОБА_11, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19

Із пояснень свідків слідує, що сторони спільно проживали як одна сім'я в будинку, який належить позивачці, мали подружні стосунки, вели спільне господарство.

В своїх запереченнях відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 посилаються на те, що з 2006 року по 2016 роки ОСОБА_8 працював в Первомайському районі, а з вересня 2016 року по день смерті ОСОБА_8 постійно хворів та перебував то в лікарні, то в ОСОБА_2, яка здійснювала за ним догляд, а тому спільно з ОСОБА_5 однією сім'єю не проживав.

Суд не бере до уваги такі заперечення відповідача, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку, зокрема, роботою, лікуванням та з інших поважних причин не проживають спільно.

Крім того, дані заперечення спростовуються показаннями свідків ОСОБА_15, ОСОБА_11, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, які в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_8 дійсно в зазначений період працював в Первомайському районі Миколаївської області, однак завжди приїздив до ОСОБА_5, при цьому періодично навідуючись в гості до сестри ОСОБА_2, а в період хвороби ОСОБА_8 більшість часу перебував в лікарнях.

Пояснення свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_20 взагалі стосуються обставин хвороби ОСОБА_8 та не спростовують факту спільного проживання позивачки з ОСОБА_8

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 з ОСОБА_8 знайшов своє підтвердження в судовому засіданні в період з 19.09.2001 року по ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто після розірвання шлюбу ОСОБА_8 з ОСОБА_23

Крім того, судом встановлено, що в період спільного проживання з ОСОБА_5 ОСОБА_8 набув право власності на земельну ділянку площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Порічанської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, виданим Веселинівською райдержадміністрацією 28 березня 2003 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1ст. 61 СК України, об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Як роз'яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК), ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у ч. 1 ст. 57 СК України, згідно з якою особистою власністю дружини, чоловіка є, зокрема, земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до ст. 116 ЗК України (в редакції від 01.01.2002, що була чинною на день видачі ОСОБА_8 державного акту) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Статтею 121 ЗК України (в тій же редакції) встановлювалось, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК.

Як вже зазначалось, ОСОБА_8 набув право власності на земельну ділянку площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, в порядку безоплатної приватизації на підставі розпорядження Веселинівської райдержадміністрації № 662-р від 11.12.2002 року.

Таким чином, оскільки спірна земельна ділянка хоч і одержана ОСОБА_8 в період спільного проживання однією сім'єю з позивачкою ОСОБА_5, однак відповідно до ст. 116 ЗК України, тобто в порядку безоплатної приватизації, не може розглядатися як спільна сумісна власність і не підлягає розподілу між подружжям.

Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України у справі №6-2710цс15.

Враховуючи вище викладене, та те, що спірна земельна ділянка є особистою власністю ОСОБА_8, вона не підлягає визнанню об'єктом спільної сумісної власності подружжя та відповідно поділу, а тому позов ОСОБА_10 в цій частині задоволенню не підлягає.

Що ж до встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, то відповідно до п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Зі змісту вказаної норми закону вбачається, що в позовному провадженні факт не може встановлюватися сам по собі в якості окремої позовної вимоги, а є предметом доказування, як обставина справи, що має юридичне значення для підтвердження вимог у існуючому спорі про право, що розглядається судом і підлягає встановленню в мотивувальній частині при ухваленні рішення.

Оскільки факт встановлювався судом лише як одна з обставин, що дає право позивачці ОСОБА_5 порушувати питання про поділ майна, а в цій частині суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги, то не підлягає окремому встановленню факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, хоч такий факт на думку суду і знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Даний факт, що має юридичне значення, повинен розглядатись відповідно до вимог ЦПК України в порядку окремого провадження із зазначенням мети встановлення такого факту та за участю відповідних заінтересованих осіб.

Крім того, судом встановлено, що рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 04.05.2018 року, яке набрало законної сили 07.06.2018 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні позову про продовження строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 в смт. Веселинове Миколаївської області їхнього батька ОСОБА_8.

На підставі викладено суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 взагалі не є належними відповідачами в зазначеній справі.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

На підставі вищевказаного, керуючись ст.ст. 3, 57, 60, 61, 74 СК України та ст.ст. 76, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В позовних вимогах ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, як спільно нажитого майна подружжя - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27.07.2018 року.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської областіТустановський А.О.