Справа № 369/5323/18
Провадження № 2/369/2481/18
РІШЕННЯ

Іменем України

30.07.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Ковриженко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних, посилаючись на те, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року по справі № 362/6885/13-ц було задоволено позов її позов до ОСОБА_2 про відновлення меж земельної ділянки; відновлено межу між земельними ділянками, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та АДРЕСА_2, відповідно до даних земельно-кадастрової документації, що містяться в акті про перенесення в натурі (на місцевість) меж земельної ділянки від 27 липня 2012 року, складеного Комунальним підприємством «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», а також зобов'язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0062 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, а також стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті експертизи у розмірі 4 920,00 грн..

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 06 листопада 2014 року у справі № 362/6885/13-ц було відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_2, рішення Васильківського міськрайонного суду залишено без змін.

На підставі Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року були видані виконавчі листи про примусове виконання рішення по справі № 362/6885/13-ц, які були пред'явленні до виконання до відділу ДВС Васильківського МРУЮ.

11 грудня 2014 року державним виконавцем відділу ДВС Васильківського МРУЮ виконано рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року в частині відновлення межі між земельними ділянками та 24 грудня 2014 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 4 920 грн. було передано до відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ, оскільки боржник отримує дохід у Києво-Святошинському районі.

Позивач зазначила, що ОСОБА_2 ухиляється від добровільного виконання своїх грошових зобов'язань, у зв'язку з чим погашення боргу здійснюється у примусовому порядку.

Відповідно до відомості про нарахування № 144 від 19 лютого 2018 року, наданої Управлінням Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі відрахування із ОСОБА_2 за виконавчим провадженням № 47976545 розпочались з листопада 2015 року по 227,95 грн. на місяць, та станом на 19 лютого 2018 року із ОСОБА_2 повністю стягнуто суму заборгованості у розмірі 4920 грн..

Постановою апеляційного суду Київської області від 03 квітня 2018 року у справі № 369/7730/16-ц було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, стягнуто з ОСОБА_2 три відсотки річних у розмірі 222,93 грн. та суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 2444,27 грн. за період з 07 листопада 2014 року по 31 серпня 2016 року.

Вказаним рішенням суду було встановлено, що у ОСОБА_2 виникло грошове зобов'язання перед ОСОБА_1 щодо сплати 4920 грн., а оскільки вона добровільно не виконала вказане грошове зобов'язання, то до спірних правовідносин підлягає застосування положення ст. 625 ЦК України щодо сплати боржником суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позивач зазначила, що з ОСОБА_2 підлягає стягненню 34,71 грн., як три проценти річних від простроченої суми та 224,79 грн., як суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

11 квітня 2018 року на адресу ОСОБА_2 було направлено вимогу про сплату вказаної заборгованості, однак ОСОБА_2 відмовилась від отримання досудової вимоги.

Оскільки ОСОБА_2 ухиляється від сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за період з 01 вересня 2016 року по 31 серпня 2017 року, тому вказані грошові кошти мають бути стягнуті з боржника у судовому порядку.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 34,71 грн. - три проценти річних від простроченої суми та 224,79 грн. - суми боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, у позовній заяві позивач просила розгляд справи проводити за її відсутності.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі.

Згідно вимог ст. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Судом встановлено, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, відновлення меж земельної ділянки; відновлено межу між земельними ділянками, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2) та земельними ділянками, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (кадастрові номери НОМЕР_3 та НОМЕР_4 відповідно до даних земельно-кадастрової документації, що містяться в акті про перенесення в натурі (на місцевість) меж земельної ділянки від 27.07.2012 року, складеного Комунальним підприємством «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району»; зобов'язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0062 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов'язані із проведенням судової експертизи в розмірі 4920,00 гривень; стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 243,60 гривень в дохід держави.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 06 листопада 2014 року у справі № 362/6885/13-ц відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_2, рішення Васильківського міськрайонного суду залишено без змін.

На підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року були видані виконавчі листи.

Як зазначила позивач ОСОБА_1 в поданій позовній заяві, що виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на її користь грошових коштів у розмірі 4 920 грн. було передано до відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ, оскільки боржник отримує дохід у Києво-Святошинському районі.

Згідно довідки Києво-Святошинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області № 2502/08 від 19 лютого 2018 року вбачається, що згідно постанови про звернення стягнення Відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ від 20 липня 2015 року ВП № 47976545 на заробітну плату та інші доходи боржника ОСОБА_2, яка надійшла до управління 12 жовтня 2015 року за вх. № 3429/7, утримані в серпні 2017 року в повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2016 року позивач ОСОБА_1 вже зверталась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від розстроченої суми.

Постановою апеляційного суду Київської області від 03 квітня 2018 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2017 року по справі № 369/7730/16-ц скасовано. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від розстроченої суми задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 222 грн. 93 коп. та суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 2 444 грн. 27 коп.; стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у розмірі 1 378 грн..

У квітні 2018 року позивач ОСОБА_1 направляла на адресу відповідача ОСОБА_2 вимогу про сплату заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, однак ОСОБА_2 відмовилась від отримання даної вимоги та залишила її без виконання.

Звертаючись з позовом до суду позивач ОСОБА_1 зазначила, що з ОСОБА_2 підлягає стягненню 34,71 грн., як три проценти річних від простроченої суми та 224,79 грн., як суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Згідно наявного розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 01 вересня 2016 року по 01 липня 2017 року позивачем нараховано три проценти річних від простроченої суми у розмірі 34,71 грн., а також за період з 01 вересня 2016 року по 01 липня 2017 року нараховано суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 224,79 грн..

Заперечуючи проти позову, у відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 вказувала на те, що в серпні 2017 року вона повністю виплатила грошові кошти в сумі 4 920 грн. згідно виконавчого листа № 362/6885/13-ц, виданий 01 вересня 2014 року Васильківським міськрайонним судом Київської області.

Оскільки розмір її пенсії становив граничний розмір прожиткового мінімуму, то сплата 4 920 грн. проводилися не одним платежем, а частинами відповідно до вимог чинного законодавства та за письмовою згодою стягувача ОСОБА_1.

Жодного платежу нею прострочено не було, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року виконано. Фактично відносини, які виникли у неї з ОСОБА_1 щодо виконання рішення суду і регулювалися Законом України «Про виконавче провадження» були припинені. Також відповідач ОСОБА_2 зазначила, що стягнення витрат на проведення судової експертизи (судових витрат) не є договірними зобов'язаннями, тому відповідальність, яка передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України не може застосовуватись до витрат, які підлягають стягненню з неї за рішенням суду.

Згідно вимог ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

У своїй позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначила про те, що відповідно до відомості про нарахування № 144 від 19 лютого 2018 року, наданої Управлінням Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі відрахування із ОСОБА_2 за виконавчим провадженням № 47976545 розпочались з листопада 2015 року по 227,95 грн. на місяць, та станом на 19 лютого 2018 року із ОСОБА_2 повністю стягнуто суму заборгованості у розмірі 4920 грн..

Слід зазначити, що грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 повністю виплатила суму по відрахуванню у виконавчому провадженні № 47976545, що підтверджується відомістю Києво-Святошинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про відрахування № 144 від 19 лютого 2018 року.

Як вже було встановлено судом, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов'язані із проведенням судової експертизи в розмірі 4920,00 гривень та судовий збір в розмірі 243,60 гривень в дохід держави.

В даному випадку, суд вважає, що між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутні грошові зобов'язання у відповідності до вимог ст. 509 ЦК України, за які передбачена відповідальність у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України. В даному випадку між сторонами виникли правовідносини, які регулюються положеннями Закону України «Про виконавче провадження».

Грошові кошти, які підлягали стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 згідно рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року та на якій позивачем були нараховані три відсотки річних та індекс інфляції у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України не є грошовим зобов'язанням у відповідності вимог ст. 509 ЦК України.

За вказаних обставин ОСОБА_1 не має права на застосування санкцій, передбачених ст. 625 ЦУ України.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Оскільки, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 відсутні договірні правовідносини, тому до відповідача не можуть застосовуватись санкції, передбачені ст. 625 ЦК України.

Згідно вимог ст. 625 ЦК України у відповідача ОСОБА_2 не виникає обов'язку перед позивачем ОСОБА_1 по сплаті боргу.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні вимог позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про стягнення суми боргу.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 509, 625, ЦК України, ст. ст. 81, 141, 259, 264, 265, 266, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня винесення рішення суду.

Суддя Ковальчук Л.М.