РІШЕННЯ

іменем України

"19" липня 2018 р. Справа № 145/632/18

Провадження № 2/145/531/2018

Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Кіосак Н. О.

за участю секретаря Крикливої М.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Селищанське» с.Селище Тиврівського району про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок ,-

встановив:

ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ТОВ «Селищанське», в якому просить визнати недійсними договори оренди землі від 30.07.2015 року, укладені між нею та ТОВ «Селищанське», якими передано в оренду земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,6492 га, кадастровий №НОМЕР_2 та площею 2,6492 га, кадастровий №НОМЕР_3.

Позов обґрунтовує тим, що даними договорами визначено, що орендна плата складає 8% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, яку вказано 53710,85 грн.

Проте, відповідно до листів від 16.03.2018 року №183/0/205-18 та від 04.04.2018 року №246/0/205-18 відділу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області у Тиврівському районі нормативно - грошова оцінка даних земельних ділянки не розроблялась.

Згідно інформаційної довідки від 16.03.2018 року №183/0/205-18 вартість земельної ділянки площею 2,64 у.к.га для ведення товарного с/г виробництва становить 64453,02 грн., що значно більше ніж та, що визначена в Договорах оренди.

За таких обставин відповідач зазначив у договорах оренди неправдиві дані, а саме в частині визначення вартості земельної ділянки, взявши за основу нормативно грошову оцінку земельних ділянок, яка не проводилась взагалі. Тобто, по суті в даному випадку в порушення вимог ЗУ «Про оцінку земель», не проводилась жодна грошова оцінка земельних ділянок, а вартість земельних ділянок визначена у договорах оренди є надуманою та нічим необґрунтованою.

Таким чином, своїми діями відповідач не дотримався істотної умови договорів оренди, що призвело до невірного обрахунку вартості орендної плати та порушення прав орендодавця на справедливу орендну плату.

Оскільки в даному випадку договори оренди порушують майнові права позивача, відтак це тягне за собою визнання оспорюваних угод недійсними.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, просить його задоволити з підстав, викладених у заяві, зазначивши, що при укладенні оспорюваних договорів сторони не досягли істотних умов договору оренди землі щодо орендної плати, оскільки визначена в договорі орендна плата є неправдивою, такої величини як «нормативно-грошова оцінка» земельних ділянок, які є предметом договору не існувало та не існує; їх вартість значно вища, а відтак дані договори порушують право позивачки на отримання справедливої орендної плати.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав за його безпідставністю, вказавши, що за основу для визначення розміру орендної плати в договорах взята вартість середньої земельної частки на території сільської ради відповідно до витягу про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, виданого відділом Дерземагенства у Тиврівському районі. Крім того, договори укладались на основі типового договору, а тому в договорах зазначена величина вказана як «нормативно-грошова оцінка». Проте умови договорів є справедливими та не суперечать ні Закону України «Про оренду землі», ні Закону України «Про оцінку земель», ні Указу Президента щодо мінімального розміру орендної плати, оскільки договори містять всі істотні умови, в тому числі розмір орендної плати, яка погоджена сторонами, визначена на засадах свободи договору і ні договором, ні законом не передбачене обов'язкове проведення саме нормативно-грошової оцінки для визначення орендної плати за земельну ділянку, що перебуває у приватній власності. Позивач своєчасно та у повному обсязі отримувала орендну плату згідно умов договору (8% від вищевказаної вартості). До відповідача із вимогами про корегування розміру орендної плати позивач не зверталась.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

30.07.2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Селищанське» укладено договори оренди земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,6492 га, кадастровий №НОМЕР_2 та площею 2,6492 га, кадастровий №НОМЕР_4 (а.с.4-5, 8-9).

Договори оренди зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.08.2015 року, що стверджується витягами з вказаного реєстру від 07.08.2015 року (а.с. 7,11).

За змістом частини першої статті 15 Закону України від 6 жовтня 1998 року N 161-XIV «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

До такого висновку дійшов Верховний Суду України у справі №6-824цс16 (постанова від 11 травня 2016 року).

Проте, суд не погоджується з доводами сторони позивача про недосягнення при укладенні оспорюваних договорів сторонами у справі істотної умови договору щодо орендної плати.

Так, пунктами 9 вказаних Договорів оренди встановлено, що орендна плата складає 8% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

В п. 5 Договорів оренди вказано, що зазначену величину становить 53710,85 грн., яка в договорах визначена на підставі витягу про нормативно-грошову оцінку від 27.01.2015 року №01-9/135, наданого Відділом Держземагенства у Тиврівському районі (а.с. 36) про вартість земельної ділянки без визначення її в натурі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Селищенської сільської ради за межами с.Селище.

Відповідно до листів від 16.03.2018р. №183/0/205-18 та від 04.04.2018р. №246/0/205-18 відділу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області у Тиврівському районі нормативно - грошова оцінка даних земельних ділянки не розроблялась (15-16).

Проте, сторони в добровільному порядку погодили вказану вартість земельних ділянок для обчислення розміру орендної плати і зазначене не суперечить положенням законодавства.

Так, згідно ст. 21 Закону України від 6 жовтня 1998 року N 161-XIV «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до п.3 ст. 3 ЦК України однієї із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Законом України № 1378-IV від 11 грудня 2003 року «Про оцінку земель», на який посилається сторона позивача, не передбачене обов'язкове проведення нормативно-грошової оцінки для визначення орендної плати за земельну ділянку, що перебуває у приватній власності.

Обов'язкове проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок передбачене для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (ст. 13 даного Закону № 1378-IV).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як звертав увагу Верховний Суду України в постанові від 09.12.2015 року в справі №6-849цс15 суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до п.1 Указу Президента N 92/2002 від 2 лютого 2002 р. «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток» запроваджено плату за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) в розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю ).

Проте, доказів на обґрунтування доводів позивача про порушення її права на отримання справедливої орендної плати, визначення її в розмірі, меншому, ніж мінімальний, суду не надано.

Так, згідно інформаційної довідки від 16.03.2018р. №183/0/205-18, наданої позивачем, вартість земельної частки (паю) на території Селищенської сільської ради, площею 2,64 у.к.га для ведення товарного с/г виробництва станом на 01.01.2018 року становить 64453,02 грн. (а.с.13).

Проте, як вбачається з пояснень представника відповідача ОСОБА_2, довідок відповідача №№ НОМЕР_1 від 18.05.2018 року, платіжної відомості за серпень 2016 року, видаткового касового ордеру за 18.08.2017 року (а.с. 55-62) саме за вказаною вартістю позивачка і отримувала орендну плату в 2016-2017рр. ( по 5156,24 грн. за ділянку в рік), згідно з умовами договору; відповідно орендна плата за 2015 рік склала 4296,87 грн. за ділянку.

Так само, не свідчать про порушення законодавства щодо визначення розміру орендної плати і звіти про експертну грошову оцінку земельних ділянок, згідно з якими, експертна грошова оцінка земельних ділянок, які є предметами позову, станом на 11.04.2018 року складають 130052 грн. (а.с. 64-65), а також лист Вінницької торгово - промислової палати від 05.06.2018 року про орієнтовну вартість даних земельних ділянок на 01.07.2015 року в сумі по 111000 грн., оскільки за умовами оспорюваних договорів розмір орендної плати фактично визначено як 8% вищевказаної вартості земельної частки і не є нижчим від 3% вартості, вказаної у даних звітах про експертну грошову оцінку від 11.04.2018 року та листі Вінницької торгово - промислової палати від 05.06.2018 року, а відтак положення Указу Президента № 92/2002 від 02.02.2002 року не порушено. Слід також зауважити, що вказаним листом зазначена орієнтовна, а не дійсна вартість земельних ділянок.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 3, 6, 15, 203,627 ЦК України, ст. 15, 21 Закону України «Про оренду землі», ст.13, 15 Закону України № 1378-IV від 11 грудня 2003 року «Про оцінку земель»-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ТОВ «Селищанське» про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом тридцяти днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 27.07.2018 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручене у день його складання або проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення буде подана протягом тридцяти днів з дня отримання ним повного рішення суду.

Суддя:Н. О. Кіосак