Провадження № 2/522/2431/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Шенцевої О.П.

при секретарі - Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей, -

ВСТАНОВИВ:

06 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить суд стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей та додаткові витрати, повязані із їхнім розвитком та лікуванням (у тому числі на сина, який 04 березня 2018 року досяг повноліття за минулий час), а саме:

-на малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та на неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, - аліменти за минулий час, починаючи із березня 2016 року і до досягнення сином повноліття, тобто до 04 березня 2018 року - у розмірі 1/3 частини від усіх видів сукупного заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно;

-на малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, - аліменти, починаючи із 04 березня 2018 року і до досягнення повноліття, тобто до 29 червня 2024 року: - у розмірі 1/4 частини від усіх видів його сукупного заробітку (доходу) щомісячно;

-на малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, - додаткові витрати, повязані із розвитком її здібностей в галузі балетного мистецтва, та на освітні послуги у приватній загальноосвітній школі «Ніка-М»;

-на неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, - додаткові витрати, повязані із обстеженням та лікуванням у клініці Німеччини або Ізраїлю хвороби - венозної ангіодисплазії (мальформації) лівої нижньої кінцівки.

-в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць, ухвалити негайне виконання судового рішення.

-судовий збір покласти на відповідача.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що у неї із відповідачем є двоє спільних дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження I-ЖД № 317883 від 30 травня 2000 року), та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження I-ЖД № 052412 від 03 серпня 2006 року). Позивачка зазначає, що у березні 2016 року ОСОБА_2 припинив фактичні шлюбні відносини з нею та виконання батьківських обовязків щодо утримання своїх дітей, які постійно проживають з позивачкою. Не виконуючи батьківські обовязки щодо утримання, виховання та розвитку своїх неповнолітніх дітей, як зазначає позивачка, відповідач одночасно ухиляється від добровільної домовленості з нею, як із матірю своїх дітей, щодо своєї участі у їх утриманні, в грошовій або натуральній формі. Так, за період із березня 2016 року і до цього часу, ОСОБА_2 ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав, і сам добровільно аліменти не сплачував, незважаючи на мої неодноразові звернення до нього. З огляду на викладене позивачка і звернулась до суду з відповідним позовом.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та обгрунтовував свої заперечення тим, що між позивачем та відповідачем по справі фактичні шлюбні відносини були відсутні, вони мешкали окремо а відповідач по справі систематично надавав допомогу на утримання неповнолітніх дітей, надаючи допомогу як грошовими коштами на утримання, так і сплачуючи цільові витрати, в тому числі навчання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в вищому навчальному закладі.

В судовому засіданні позивач підтвердила обставини періодичних виплат на її користь, проте повідомила суд про неможливість нормального спілкування із відповідачем по справі, що і обумовило її звернення до суду.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до позову документів, приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що у сторін є двоє спільних дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується наявними в матеріалах справи свідоцтвом про народження серії I-ЖД № 317883 від 30 травня 2000 року та свідоцтвом про народження серії I-ЖД № 052412 від 03 серпня 2006 року відповідно.

Згідно ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу батьків або в твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи положення ст.ст. 141, 180-182 СК України, зокрема про солідарний обовязок батьків утримувати своїх дітей, суд вважає вимогу позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає частковому задоволенню.

При визначенні розміру аліментів суд враховує наступне:

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується наявними в матеріалах справи свідоцтвами про народження.

16 квітня 2018 року ОСОБА_2 (Платник) та ОСОБА_8 (Отримувач) уклали договір про сплату аліментів на дитину, відповідно до умов якого сторони встановили розмір, строки та порядок виплати аліментів на утримання спільної дитини ОСОБА_6 (далі по тексту «Дитина»), ІНФОРМАЦІЯ_4 (п. 1.1). Аліменти повинні бути виплачені Платником у вигляді 25 % від усіх видів його доходів, але не нижче розміру однієї мінімальної заробітної плати. Сторони домовились про те, що будуть керуватись положеннями, закріпленими в Постанові КМУ «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків та інших осіб» № 146 від 26 лютого 1993 року, для визначення щомісячного розміру аліментів на дитину, та для визначення загальної суми договору (п. 1.3). Платник зобовязується виплачувати отримувачу аліменти, брати участь у додаткових витратах на дитину і здійснювати інші, передбачені цим договором платежі, своєчасно і в обумовленому обсязі, а також завчасно попереджати отримувача про зміну місця свого проживання (п. 1.8). Аліменти, виплачені отримувачу за даним договором, є власністю дитини (п. 1.9). Отримувач зобовязується використовувати аліменти за цільовим призначенням. Неповнолітня дитина (14-18 років) має право брати участь у розпорядженні аліментами, отриманими на її утримання (п. 1.10).

16 квітня 2018 року ОСОБА_2 (Платник) та ОСОБА_9 (Отримувач) уклали договір про сплату аліментів на дитину, відповідно до умов якого сторони встановили розмір, строки та порядок виплати аліментів на утримання спільної дитини ОСОБА_7 (далі по тексту «Дитина»), ІНФОРМАЦІЯ_5 (п. 1.1). Аліменти повинні бути виплачені Платником у вигляді 15 % (пятнадцяти відсотків) від усіх видів його доходів, але не нижче розміру однієї мінімальної заробітної плати. Сторони домовились про те, що будуть керуватись положеннями, закріпленими в Постанові КМУ «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків та інших осіб» № 146 від 26 лютого 1993 року, для визначення щомісячного розміру аліментів на дитину, та для визначення загальної суми договору (п. 1.3). Платник зобовязується виплачувати отримувачу аліменти, брати участь у додаткових витратах на дитину і здійснювати інші, передбачені цим договором платежі, своєчасно і в обумовленому обсязі, а також завчасно попереджати отримувача про зміну місця свого проживання (п. 1.8). Аліменти, виплачені отримувачу за даним договором, є власністю дитини (п. 1.9). Отримувач зобовязується використовувати аліменти за цільовим призначенням. Неповнолітня дитина (14-18 років) має право брати участь у розпорядженні аліментами, отриманими на її утримання (п. 1.10).

Частинами 1, 2 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Отже, з урахуванням положень ч. 5 ст. 183 СК України суд не вправі стягнути з платника аліментів більше половини його заробітку (доходу).

Враховуючи те, що відповідачем укладені договори про сплату аліментів на дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7 в сукупному розмірі 40 % його щомісячного заробітку (доходу) суд при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню повинен керуватись положеннями ч.5 ст. 183 СК України, відповідно до якої, суд не вправі стягнути з платника аліментів більше половини його заробітку (доходу).

Так, оскільки відповідач має пятьох дітей, а саме ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5. На утримання двох дітей, ОСОБА_7 та ОСОБА_6, відповідачем укладено договори про сплату аліментів на дитину у загальному розмірі 40 % від усіх видів його доходів, то суд, керуючись положеннями ч.5 ст. 183 СК України, на утримання інших дітей може стягнути аліменти у межах суми не більше ніж 10 відсотків від усіх доходів відповідача.

Таким чином, аліменти у межах суми не більше ніж 10 відсотків від усіх доходів відповідача повинні бути розподілені між трьома дітьми відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Проте, на час прийняття рішення по справі, ОСОБА_4 вже досяг повноліття. Отже, аліменти у межах суми не більше ніж 10 відсотків від усіх доходів відповідача повинні бути розподілені між двома дітьми відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_5, оскільки ОСОБА_5 також є донькою відповідача, та знаходиться на його утриманні.

Враховуючи наведене, суд вважає законним та обґрунтованим стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки - ОСОБА_3 в розмірі 5 відсотків від його щомісячного заробітку (доходу), щомісячно.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка звернулась до суду 06 липня 2017 року, а тому вимога позивачки про стягнення аліментів на дітей з березня 2016 року не відповідає вимогам ст. 191 СК України і задоволенню не підлягає.

Також, не підлягає задоволенню вимога позивачки про стягнення аліментів на утримання дітей за минулий час, оскільки позивачкою не надано належних та допустимих доказів, що вона в даний період вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати.

Окрім того, безпосередньо у судовому засіданні, позивачкою особисто було підтверджено факт отримання нею від відповідача грошових коштів на її особистий рахунок, із призначенням платежу «сплата аліментів». При цьому, доказів вжиття позивачем заходів щодо отримання аліментів, та того що вона не могла їх одержати у звязку із ухиленням відповідача від їх сплати, до матеріалів справи не надано, як не надано і самого розрахунку аліментів.

Суд також відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина - ОСОБА_4 з наступних підстав:

На момент прийняття рішення по справі, син позивача ОСОБА_4 досяг повноліття. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Отже, відповідно до ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а після досягнення повноліття можуть надавати грошову допомогу до досягнення двадцяти трьох років для продовження навчання.

В матеріалах справи наявний договір про надання освітніх послуг № 03-1373н від 01 лютого 2018 року, укладений між ОСОБА_2 та Одеським національним політехнічним університетом, предметом якого є надання оплатних освітніх послуг студенту ОСОБА_4

Судом встановлено, що ОСОБА_2 сплачено за послуги навчання сина ОСОБА_4 за весняний семестр 2018/2018, 2018/2019, 2019/2020, 2020/2021 навчальні роки згідно рахунку № 245 від 28 лютого 2018 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією про сплату коштів за надання освітніх послуг на суму 62 580 гривень, рахунком № 245 від 28.02.2018р. та договором про надання освітніх послуг № 03-1373н від 01.02.2018р. Тобто відповідач, ще до досягнення сином повноліття сплачував за своєю ініціативою грошові кошти за навчання ОСОБА_4, окрім того, ним було сплачено грошові кошти для продовження навчання у 2018/2019, 2019/2020, 2020/2021 роках, тобто і після досягнення сином повноліття.

Також, матеріалами справи підтверджується, а позивачкою не спростовано того, що відповідач перераховував окрім її особистого рахунку, ще грошові кошти на картковий рахунок сина - ОСОБА_4 Факт перерахування відповідачем грошових коштів позивачу в рахунок сплати аліментів підтверджуються Дублікатами квитанції № Р24А394332948А70217 від 28.03.2018р. про сплату ОСОБА_2 на користь одержувача ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 18 291, 46 грн. з призначенням платежу «сплата в рахунок аліментів», квитанції № Р24А442418660А09056 від 28.06.2018р. про сплату ОСОБА_2 на користь одержувача ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 21 300,00 грн. з призначенням платежу «сплата в рахунок аліментів», та випискою по картці/рахунку № 629707 відповідача.

Прийняття коштів, перерахованих на її особистий рахунок та на рахунок сина - ОСОБА_4 від відповідача дає підстави вважати, що відповідачем виконувались на момент подання позову до суду та до моменту досягнення ОСОБА_4 повноліття, вимоги щодо сплати аліментів на утримання ОСОБА_4 до досягнення ним повноліття. Окрім того, прийняття грошових коштів позивачем без заперечень щодо суми та порядку сплати може свідчити про усну домовленість між позивачем та відповідачем щодо порядку здійснення виплат та суми виплати аліментів, та спростовує твердження позивача, наведені у позовній заяві, що відповідач з незрозумілих причин ухиляється від здійснення виплат аліментів на утримання дітей, відмовляється брати участь у додаткових витратах на дитину, а також що відповідач ухиляється від сплати грошової допомоги у звязку із продовженням дитиною навчання.

Судом також досліджено виписку з карткового рахунку ОСОБА_4, за період з березня по травень 2018 року яка знаходиться в матеріалах справи. Відповідно до якої встановлено, що навіть після досягнення ОСОБА_4 повноліття у березні 2018 року, відповідач за своєю ініціативою продовжує перераховувати своєму повнолітньому сину грошові кошти.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_4 до досягнення ним повноліття та відмовляє у її задоволенні, через те що позивачем не надано розрахунку вимог до відповідача, не надано доказів відсутності виплат, або відмови відповідача здійснювати виплати аліментів на утримання дітей до досягнення повноліття.

При цьому, вимог саме про стягнення матеріальної допомоги у звязку із продовженням дитиною - ОСОБА_4 навчання до досягнення ним двадцяти трьох років, позивачем не заявлено.

Щодо стягнення додаткових витрат на дітей суд зазначає наступне:

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням СК України, відповідно до якої, суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача:

-на малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, - додаткові витрати, повязані із розвитком її здібностей в галузі балетного мистецтва, та на освітні послуги у приватній загальноосвітній школі «Ніка-М»;

-на неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, - додаткові витрати, повязані із обстеженням та лікуванням у клініці Німеччини або Ізраїлю хвороби - венозної ангіодисплазії (мальформації) лівої нижньої кінцівки.

При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні суду окремо (п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів").

Таким чином, розмір суми, що стягується з одного із батьків дитини, зобов'язаного брати участь у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами, повинен визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат і не може бути визначений у частці від заробітку (доходу) платника. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягнення аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

При цьому, позивач не зазначив яку саме суму він просить стягнути з відповідача, не надав будь-якого розрахунку, що виключає можливість суду задовольнити відповідну вимогу.

Крім того, позивачка не надала належних та допустимих доказів понесення нею додаткових витрат, про які вона зазначає в прохальній частині позовної заяви.

Стосовно додаткових витрат, необхідних на лікування ОСОБА_4, позивачем надано зокрема консультативний висновок лікаря ангіохирурга 29.01.2014 року, висновок дуплексного сканування вен нижніх кінцівок 03.02.2014 року, та виписка № 8061/265 з медичної картки стаціонарного хворого в поліклініку за місцем проживання. Із вказаних документів вбачається, що хворому було запропоновано оперативне лікування у Одеській обласній клінічній лікарні у відділенні судинної хірургії та мікрохірургії, від якої він відмовився, за сімейними причинами, та виписаний у задовільному стані. Таким чином, позивачем не підтверджено необхідність лікування дитини саме у клініках Німеччини або Ізраїлю, а також будь-яким чином не підтверджено суму очікуваних або вже понесених додаткових витрат. Що виключає можливість задоволення вимоги щодо стягнення додаткових витрат на лікування ОСОБА_4.

Стосовно додаткових витрат, необхідних на навчання у приватному навчальному заході ОСОБА_3, позивачем надано зокрема довідку приватного закладу «Одеська приватна загальноосвітня школа I-III ступенів «Ніка-М», щодо вартості навчання у приватному закладі. Проте дана довідка не підтверджує будь-яких понесених витрат у період з 2017 року по 2018 рік ОСОБА_1 на навчання дитини, або розрахунку витрат які потрібно буде понести позивачу у наступних роках, у звязку із навчанням дитини.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності, суд вважає, що позов у частині вимог про стягнення додаткових витрат на дитину є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Згідно ч.ч. 1, 5- 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1- 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст.3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 133, 258-259, 263-265, 268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2) аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 5 відсотків від усіх видів сукупного щомісячного заробітку (доходу) ОСОБА_2, щомісячно, починаючи з 18 липня 2018 року і до досягнення нею повноліття, тобто до 29 червня 2024 року.

В іншій частині позову відмовити.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Одеської області, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 20 липня 2018 року.

Суддя

18.07.18