Справа № 464/7765/17 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/449/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Крайник Н.П., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 04 січня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Зубика О.І. про закінчення виконавчого провадження від 08.11.2017 року по виконавчому провадженні № 53457204,-

в с т а н о в и л а:

заявник ОСОБА_2 звернулась до суду із скаргою, в якій просила скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Зубика О.І. про закінчення виконавчого провадження від 08.11.2017 року по виконавчому провадженні № 53457204.

УхвалоюСихівського районного суду м. Львова від 04 січня 2018 року скаргу ОСОБА_2 на постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Зубика О.І. про закінчення виконавчого провадження від 08.11.2017 року по виконавчому провадженні № 53457204 - задоволено.

Скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Зубика Олега Івановича про закінчення виконавчого провадження від 08 листопада 2017 року по виконавчому провадженні № 53457204.

Не погоджуючись з даною ухвалою, Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській областіоскаржив таку в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

Апелянт вважає, що судом не повно з'ясовано усі фактичні обставини справи, ухвала є незаконною та необгрунтованою, постановлена з порушеннями норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебувало виконавче провадження ВП № 53457204 з примусового виконання виконавчого листа № 464/5885/16-ц від 15.02.2017 року, що видав Сихівський районний суд м. Львова, про стягнення з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_2 невиплачену заробітну плату у розмірі 36180 грн. 03 коп.

У рішенні суду не було зазначено, чи розрахована сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 36 180,03 грн. без утримання податків та обов'язкових платежів, в зв'язку з чим Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулось в Сихівський районний суд м. Львова із заявою про роз'яснення цього рішення щодо визначення розрахунку суми заборгованості включаючи податок та інші обов'язкові платежі.

Згідно ухвали Сихівського районного суду м. Львова №464/5885/16-ц від 14.06.2017 року роз'яснено, що визначена рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 10.11.2016 року сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 36180,03 грн., розрахована без утримання податків й інших обов'язкових платежів.

Боржником надано довідку від 31.10.2017 року, згідно якої 29 124, 92 грн. перераховано на користь стягувача (перераховано на депозитний рахунок відділу ДВС), 6 512, 41 грн. перераховано в дохід державного бюджету в якості податку з доходів фізичних осіб та 542, 70 грн. перераховано в дохід державного бюджету в якості військового збору.

Обов'язку щодо перевірки законності та правильності нарахування/відрахування податків та військового збору у державного виконавця не передбачено законодавством. Довідка - розрахунок боржника (податкового агента, так як мова йде про рішення щодо заробітної плати) є самостійним документом, що видається суб'єктом владних повноважень в межах його компетенції, а тому перевірка відомостей що внесені до даного документу не належить до компетенції державного виконавця, а сам документ може бути оскаржено в судовому порядку особами, які вважають що їхні права та інтереси порушено.

Натомість, суд першої інстанції, скасовуючи постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження вказує, що саме державним виконавцем не було перевірено правильність нарахування податків за період з січня 2010 року до вересня 2014 року (за який стягується заборгованість по заробітній платі), та, як наслідок, помилково визначено, що при стягненні невиплаченої заробітної плати сума податку з доходів фізичних осіб становить 6512,41 грн., а військовий збір 542, 70 грн., чим допущено недоотримання стягувачем належних йому за рішенням суду коштів.

Звертає увагу суду на те, що державний виконавець не наділений правом та у нього не має жодного обов'язку згідно із Законом перевіряти правильність нарахування податків та військового збору, а також самостійно визначати їхнє відрахування. Державний виконавець не є податковим агентом, відповідно податків не утримує, а лише керується даними, наданими податковим агентом ( в даному випадку ЛМКП «Львівтеплоенерго»).

Довідку щодо помилкового, на думку стягувача, відрахування із заробітної плати, визначеної за рішенням суду податків та військового збору державний виконавець жодним чином не може змінити, а лише керується нею в процесі примусового виконання рішень, що і було зроблено в даному випадку.

Таким чином, виконавче провадження підлягало закінченню, про що 08.11.2017 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Просить ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 04 січня 2018 року скасувати та відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_2 в повному обсязі.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області у межах територіальної юрисдикції якого перебуває міськрайонний суд, який постановив ухвалу, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Учасники судового процесу в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи не подали. А відтак, колегія суддів приходить до висновку про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст.4, ч. 1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Виконання рішення суду є завершальною стадією цивільного процесу і здійснюється у певній процесуальній формі.

За вимогами ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, порядок виконання рішення - це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов'язки суб'єктів виконавчого провадження під час їх вчинення.

Тобто, при набранні рішенням законної сили воно є обов»язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобов'язана прийняти всі необхідні заходи для його виконання.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством, а також рішеннями, що підлягають примусовому виконанню.

Виконавчими провадженнями поновлюються майнові та особисті немайнові права осіб шляхом застосування процесуальних засобів і способів; примусу до осіб, які добровільно не виконали свої обов'язки у сфері матеріальних правовідносин.

За умовами ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ст.448 ЦПК України).

Судом встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 10.11.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 січня 2017 року, задоволено позов ОСОБА_2 та вирішено стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_2 невиплачену заробітну плату у розмірі 36 180,03 грн.

На підставі рішення Сихівського районного суду м.Львова від 10.11.2016 року 15.02.2017 року Сихівським районним судом м.Львова видано виконавчий лист № 464/5885/16-ц. 09.03.2017 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Зубиком Олегом Івановичем було відкрито виконавче провадження №53457204.

31.05.2017 року представник ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулася в Сихівський районний суд м. Львова із заявою, у якій зазначала, що рішення суду є незрозумілим в частині відсутності зазначення у ньому про справляння податків і інших обов'язкових платежів при стягненні суми в розмірі 36 180,03 грн. У зв'язку з наведеним просила роз'яснити рішення суду.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 14.06.2017 року було задоволено заяву представника відповідача ЛМКП «Львівтеплоенерго» про роз'яснення рішення суду та роз'яснено, що визначена рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 10.11.2016 року сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 36 180,03 грн. розрахована без утримання податків й інших обов'язкових платежів.

З довідки, виданої ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 31.10.2017 року вбачається, що кошти в розмірі 29 124,92 грн. перераховано на користь стягувача (перераховано на депозитний рахунок відділу ДВС), 6 512,41 грн. перераховано в дохід державного бюджету в якості податку з доходів фізичних осіб та 542,70 грн. перераховано в дохід державного бюджету в якості військового збору.

08.11.2017 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Зубиком О.І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №53457204 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

За приписами ст.7 Закону України «Про виконавче провадження» працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян, юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Разом із тим відповідно до п. 3 ч. 3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Як вбачається із рішення Сихівського районного суду м.Львова від 10.11.2016 року з боржника стягнуто на користь стягувача зарплату за період з січня 2010 року по вересень 2014 року, однак при розрахунку суми податку боржником застосовано ставку податку у розмірі 18,00%, яка була запроваджена лише 1 січня 2016 року Законом України від 24.12.2015 року № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», а також військовий збір, який був запроваджений в серпні 2014 року на підставі Закону України від 31.07.2014р. № 1621-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів», хоча боржник при розрахунку суми виплат здійснив нарахування військового збору з січня 2010 року.

Зважаючи на вищенаведене суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що державним виконавцем не було перевірено правильність нарахування податків за період з січня 2010 року до вересня 2014 року (за який стягується заборгованість по заробітній платі), та як наслідок помилково визначено, що при стягненні невиплаченої заробітної плати сума податку з доходів фізичних осіб становить 6 512, 41 грн., а військовий збір 542, 70 грн., чим допущено недоотримання стягувачем належних йому за рішенням суду коштів.

Доводи апеляційної скарги про те, що державний виконавець не наділений правом та у нього не має жодного обов'язку згідно із Законом перевіряти правильність нарахування податків та військового збору, а також самостійно визначати їхнє відрахування є безпідставними, оскільки саме державний виконавець зобов'язаний забезпечити повне та належне виконання судового рішення і наділений для цього всіма необхідними повноваженнями.

Крім того, ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що для з'ясування та роз'яснення питань, які виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб»єктів господарювання.

Відтак, на думку колегії суддів, державний виконавець не був позбавлений можливості залучити спеціаліста для підтвердження факту належного виконання або невиконання рішення суду боржником.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до приписів ч. 1 п.1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за наслідками розгляду скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскаржувана ухвала постановлена судомна підставі наявних у справі доказів з додержанням вимог закону. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів. З висновками суду слід погодитись,оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали відсутні.

У відповідності до вимог ст. 268 ч. 5 абзацу 2 датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Повний текст даного судового рішення складено 31 липня 20118 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області - залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 04 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 липня 20118 року

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Крайник Н.П.

Ніткевич А.В.