Постанова

Іменем України

11 липня 2018 року

м. Київ

справа № 187/1705/15-ц

провадження № 61-14210св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» - Самойленко АнастасіїОлегівни на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Демченко Е. Л.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») про визнання пунктів договору кредиту недійсними.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 25 жовтня 2012 року між ним та ТОВ «Порше Мобіліті» укладений кредитний договір № 50006479, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 112 596,67 грн, що є еквівалентом 13 761,51 дол. США, зі сплатою 9,90 % річних строком на 60 місяців для придбання автомобіля марки Volkswagen, модель Роlo Sedan. Згідно з пунктами 1.3.1, 2.4 загальних умов кредитування, платежі за графіком та відсотки сплачуються кожного місяця у вигляді ануїтентних платежів, у розмірі 2 386,77 грн, що в еквіваленті до долара США становить 291,71 дол. США, до 15 числа кожного місяця, еквівалент суми кредиту та розмір платежу з процентами розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями ПАТ «Креді Агріколь Банк», що на день підписання договору складав 8,1820 дол. США. Проте на день укладення договору вже діяв Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким частину першу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» доповнено абзацом третім, в якому йдеться про те, що надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Отже, умови договору, якими передбачена сплата коштів на повернення кредиту в перерахунку за поточним обмінним курсом гривні до долара США, є несправедливими. Крім того, курс іноземної валюти до гривні, який застосовує ТОВ «Порше Мобіліті», є істотно вищим за комерційний курс та є персональним курсом ПАТ «Креді Агріколь Банк» для відповідача, для здійснення розрахунків у безготівковій формі з використанням електронного платіжного засобу і не може стосуватися споживчого кредитування. Такий механізм повернення кредиту в умовах девальвації гривні щодо долара США спричинив різке збільшення розміру щомісячного платежу та значного здорожчання самого кредиту, що суперечить статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 524 ЦК України.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати недійсними пункти 1.1, 1.2, 1.3, 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3 та 2.4 загальних умов кредитування кредитного договору від 25 жовтня 2012 року № 50006479 та зобов'язати ТОВ «Порше Мобіліті» перерахувати всі внесені суми платежів із відсотками без урахування вказаних пунктів, беручи за основу загальну суму кредиту у розмірі 112 596,67 грн, а не її еквівалент у доларах США.

Відповідач позов не визнав та подав до суду свої заперечення, згідно з якими Закон України «Про захист прав споживачів» містить заборону щодо надання споживчих кредитів в іноземній валюті на території України, проте жодної заборони щодо застосування еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті, що встановлено зокрема у статтях 524 та 533 ЦК України у цьому закону немає. Сторони кредитного договору у пункті 1.3 погодили, що кошти за повернення кредиту відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання відповідачем очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі чинного обмінного курсу валюти. Підписання позивачем договору є підтвердженням його свідомого погодження на виконання оспорюваних ним пунктів договору.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що положення чинного законодавства хоча й визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак законодавство не містить заборони на визначення грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті. При цьому загальний розмір щомісячного платежу в еквіваленті долара США є таким, що погоджений сторонами у графіку погашення кредиту, підписаному обома сторонами. Крім того, суд вказав на те, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для задоволення вимог позивача, оскільки ОСОБА_3 при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити у момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року скасовано в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_3 про визнання недійсними пунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3 та 2.4 Загальних умов кредитування кредитного договору від 25 жовтня 2012 року № 50006479 недійсними та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову. Визнано недійсними пункти 1.1, 1.2, 1.3, 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3 та 2.4 загальних умов кредитування кредитного договору від 25 жовтня 2012 року № 50006479. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Задовольняючи частково позов, апеляційний суд виходив із того, що графік платежів за оспорюваним кредитним договором, незважаючи на валюту кредитування - українську гривню, визначено в іноземній валюті - доларах США, тобто всупереч абзацу третьому частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивачем у силу статусу слабкої сторони цих правовідносин укладено договір до якого включено несправедливі умови про визначення грошового еквіваленту суми кредиту в іноземній валюті, що має наслідком істотний дисбаланс прав та обов'язків на шкоду споживача.

У травні 2016 року представник ТОВ «Порше Мобіліті» - Самойленко А. О. подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року, в якій просила скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Вказувала на те, що кредит надано позивачу в українській гривні, що станом на день укладення кредитного договору становило певний еквівалент грошових коштів в іноземній валюті, який підлягає поверненню в українській гривні за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалента суми кредиту у доларах США, відповідно до пункту 1.3 загальних умов кредитування. Крім того, загальний розмір щомісячного платежу протягом усього строку дії кредитного договору є незмінним та становить еквівалент платежів в іноземній валюті, який погоджено сторонами договору. При укладенні договору відповідачем дотримано принцип добросовісності, справедливості, пропорційності та розумності. Також зазначила, що відповідно до пункту 9.5 договору кредиту підпис позивача підтверджує, що ТОВ «Порше Мобіліті» належним чином ознайомило його з інформацією, передбаченою статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», із правилами надання фінансових послуг, затверджених відповідачем, а згідно з пунктом 9.6 цього договору позивачу надано вичерпну інформацію про надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позивача.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 16 січня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

За правилами статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судом установлено, що 25 жовтня 2012 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Порше Мобіліті» укладений кредитний договір № 50006479, за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 112 596,67 грн, що є еквівалентом 13 761,51 дол. США, зі сплатою 9,90 % річних строком на 60 місяців для придбання автомобіля марки Volkswagen, модель Роlo Sedan.

За змістом пунктів 1.1, 1.3, 1.3.1, 1.3.2 загальних умов кредитування компанія зобов'язалася надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі, в українських гривнях. У кредитному договорі сторони встановили еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, прийнятній для сторін. Сторони погодили, що кошти з повернення кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі чинного обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі. Розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником з повернення кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до встановлених компанією рахунків у гривні. При цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент встановлення рахунка обмінного курсу банку. Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни або обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунка та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше ніж на 2 %, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником. Компанія має право вимагати, щоб платежі у погашення кредиту були розраховані за обмінним курсом за безготівковими операціями іншого банку, замість обмінного курсу банку, вказаного вище. Сторони погоджуються, що така вимога може бути поставлена на власний розсуд компанією і без обмежень щодо кількості таких вимог протягом дії кредитного договору, і для цього не вимагатиметься згода позичальника. Компанія повинна повідомити позичальника про свій намір щодо такої зміни за 7 робочих днів до дати відповідного платежу, який має бути сплачений.

Нарахування процентів відбувається помісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти враховуються за методом «30/360», відповідно до графіка погашення кредиту. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка погашення кредиту (пункт 2.4 Загальних умов кредитування).

Відповідно до пунктів 9.5-9.7 Загальних умов кредитування ОСОБА_3 своїм підписом засвідчив, що ТОВ «Порше Мобіліті» належним чином ознайомило його, зокрема, з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією, з інформацією, передбаченою статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», із правилами надання фінансових послуг (кредитів), також їй надана вичерпна інформація про умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника. Також у пункті 9.6 кредитного договору зазначено, що додатково до положень пункту 9.5 загальних умов кредитування позичальник підтверджує, що йому надано вичерпну інформацію про: умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальників; умови надання додаткових фінансових послуг, пов'язаних з фінансовим кредитом, та їх вартість (за умови надання таких послуг); розмір винагороди компанії у разі, коли вона пропонує послугу фінансового кредиту, що надається іншими фінансовими установами; реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо).

ТОВ «Порше Мобіліті» виконало свої зобов'язання за кредитним договором та видало кошти відповідно до умов договору.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

У статті 192 ЦК України закріплено, що гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 524 та частиною першої статті 533 ЦК України зобов'язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України - гривні.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що під час укладення оспорюваного правочину діяла заборона на надання та отримання споживчих кредитів саме в іноземній валюті, але банки не було позбавлено права надати, а позичальників - отримати споживчий кредит в гривнях із визначенням сум платежів за кредитом в еквіваленті іноземної валюти.

При цьому згідно із частинами першою, другою, четвертою та п'ятою статті 18 цього Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Суд вважає, що посилання позивача на обчислення заборгованості в еквіваленті обмінного курсу гривні до долара США у ПАТ «Креді Агріколь Банк» як на порушення вимог чинного законодавства не є обґрунтованим, оскільки загальні засади цивільного законодавства встановлено статтею 3 ЦК України, серед яких, зокрема, свобода договору.

За змістом положень статей 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 ЦК України).

Згідно з приписами статей 525, 526, 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У кредитному договорі від 25 жовтня 2012 року, укладеному між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_3, зазначено, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному до курсу ПАТ «Креді Агріколь Банк».

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно застосував вказані норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідно до законодавства, яке було чинним на час укладення спірного правочину, ТОВ «Порше Мобіліті» не було позбавлене права надати, а ОСОБА_3 - отримати споживчий кредит в гривнях із визначенням сум платежів за кредитом в еквіваленті іноземної валюти, а тому відсутні підстави вважати, що умови кредитного договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають шкоди споживачеві.

Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору або визнання його недійсним, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості, міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із частиною першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В укладеному між сторонами кредитному договорі, який складається із договору, графіка погашення кредиту та загальних умов кредитування, чітко визначені умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який він наданий, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін тощо.

Кредитним договором передбачено, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалента суми кредиту у доларах США відповідно до пункту 1.3 Загальних умов кредитування.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач при укладенні спірного кредитного договору надав позивачу повну, достовірну та детальну інформацію про сукупну вартість кредиту відповідно до умов кредитного договору.

Крім того, відповідно до пунктів 9.5.-9.6 Загальних умов кредитування, які є невід'ємною частиною кредитного договору, позивач своїм підписом підтвердив, що відповідач належним чином ознайомив його, зокрема, з правилами надання фінансових послуг, інформацією, передбаченою статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», умовами надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника тощо.

Відповідно до статті 57, частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 131, 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України 2004 року, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

З огляду на викладене суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3, оскільки відповідач надав позивачу фінансову послугу з дотриманням норм законодавства.

Враховуючи зазначене, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і матеріалам справи, тому підстави для його зміни або скасування відсутні.

Розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону, то рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених статтею 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» - Самойленко АнастасіїОлегівни задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року скасувати, рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року залишити в силі.

Судові витрати за подання касаційної скарги у розмірі 1 169,28 грн компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» за рахунок держави.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І. Усик