№ 207/2209/17
№ 2/207/148/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року м. Кам'янське

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Юрченко І.М.

при секретарі: Сівачук А.А.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам'янське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5, ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: відділ реєстрації фізичних осіб та місця їх перебування адміністрації Південного району Кам'янської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

В С Т А Н О В И В:

Звертаючись до суду, позивачі в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначили, що вони, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 є власниками житлового будинку в рівних частках по 1/2 кожний, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Після смерті їхньої матері 20 лютого 2015 року - ОСОБА_6, вони отримали у спадщину по 1/2 частки кожний, як спадкоємці першої черги, будинок за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 89,7 кв.м., житловою площею 55,0 кв.м. Цей будинок належав їхній матері - ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі договору дарування від 14.11.1998 року, зареєстровано в реєстрі за № 1-3210.

Свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_5 видано Першою Кам'янською державною нотаріальною конторою - від 21.06.2017 року, зареєстровано в реєстрі за № 1- 764.

Свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_1 видано Першою Кам'янською державною нотаріальною конторою від 21.06.2017 року, зареєстровано в реєстрі за № 1- 765.

Після смерті матері, відповідач - їхній батько - ОСОБА_3, мешкав з ними за адресою його реєстрації: АДРЕСА_1 впродовж п'яти місяців. Потім він познайомився та став спільно проживати з громадянкою ОСОБА_7 з її дочкою та сином, постійно змінюючи місце проживання. Інколи, він навідувався на підпитку до їхнього жилого будинку та влаштовував сварки. З травня місяця 2016 року батько взагалі вивіз всі свої особисті речі. Крім цього, відповідач не оплачує плату за користування і утримання житлового будинку та комунальні платежі, таким чином збільшивши тягар щодо утримання будинку для них.

На підставі зазначеного позивачі, посилаючись на ст.405 ЦК України, просили визнати ОСОБА_3, таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, обґрунтувавши їх доказами, викладеними в позовній заяві. Додатково пояснив, що батько в будинку АДРЕСА_1 не проживає більше року. Він змінив замки на вхідній хвіртці в середині жовтня 2017 року.

Позивач ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. В останнє судове засідання не з'явилась, надавши заяву, в якій просила подальший розгляд проводити за її відсутністю.

Представник позивачів ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги позивачів підтримав у повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві.

Просять позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги позивачів не визнав у повному обсязі, посилаючись на надані раніше письмові заперечення (ар.с.34-37), за текстом яких позовні вимоги позивачів не визнає у повному обсязі з тих підстав, що він протягом 24 років, з моменту одруження, мешкає в будинку по АДРЕСА_1, постійно піклується про благоустрій будинку та прибудинкової території і сплачує комунальні послуги. Іншого житла він не має, взагалі йому не належить на праві власності ніяке інше житло. На теперішній час склалися такі обставини, що донька та син постійно перешкоджають в користуванні житловим приміщенням, аргументуючи тим, що вони тепер є власниками будинку після отримання спадщини. Проте вони не вказують того факту, що він (відповідач) також мав право на спадок, але під впливом сина, знаходячись в пригніченому стані після смерті дружини, відмовився від своєї долі на користь дітей. Діти навмисно не псували стосунків з ним до вересня 2015 року, тому що він міг скасувати свою відмову від спадщини та мати 1/4 частину. Відомості, викладені в позовній заяві не відповідають дійсності, оскільки він не припиняв мешкати в будинку і всі посилання, що він мешкає з ОСОБА_7 нічим не підтверджені. Він неодноразово звертався до поліції з приводу перешкод в користуванні приміщенням, псування його особистих речей та зникнення особистих документів. Вперше звернувся 05 грудня 2015 року, коли син викрав особисті документи та погрожував фізичною розправою, викидав особисті речі з будинку. Вдруге - 29 грудня 2015року, заяву відповідачем забрано після завірянь дільничного інспектора, ОСОБА_8, в тому, що проведено бесіду з сином та обіцянкою сина повернути йому документи і не чинити проти батька протиправних дій. Втретє - 25 січня 2016 року, після нанесення тілесних ушкоджень, є висновок СМЕ №88 від 25.01.2016 року. В подальшому неодноразово він (відповідач) був вимушений звертатись до поліції, щоб захистити свої права. Син неодноразово міняв замки на вхідних дверях будинку і відмовлявся надати ключі. А тепер взагалі встановив замок на хвіртку, навіть у двір неможливо потрапити. Всі свої дії син аргументує тим, що він хазяїн будинку, а батько взагалі ніхто і прописка не має жодного значення. Позивачі не дають користуватись особистим майном - на комп'ютер встановили пароль, не дають навіть телевізор подивитись, вимикають з розетки, не дають випрати речі. Комп'ютер, телевізор та пральна машина придбані ним (відповідачем) за його власні кошти (є відповідні документи). Таким чином - це позивачі мають питати дозволу в батька на користування цими речами. Ніколи не залишав доньку на самостійне утримування - постійно купував продукти та речі, цікавився навчанням, сплачував за доньку комунальні послуги, сплачував відпочинок на морі та в хрещеної. Перераховував щомісячно гроші на картку з грудня 2016 року по серпень 2017 року включно. Комунальні послуги він завжди сплачує в повному обсязі. Позивач ОСОБА_1 взагалі не сплачував комунальних послуг з моменту закінчення свого навчання, тобто з червня 2014 року, а з жовтня 2015 року ще й за дідуся, ОСОБА_9, що мешкає за тією ж адресою, оскільки відібрав у діда пенсійну картку і той не може самостійно сплачувати свою частку комунальних послуг. Отже тільки за комунальні послуги ОСОБА_1 винен батькові 7641,14 грн. З грудня 2016 року відповідач припинив сплачувати за сина та його діда, таким чином син накопичив борги за комунальні послуги і погасив тільки після відключення від газової мережі, перед поданням позовної заяви. Свою частку відповідач сплачував самостійно і сплачує по теперішній час. Посилання позивача ОСОБА_1 на те, що він студент і ніде не працює також не відповідають дійсності - навчався у вищому навчальному закладі на заочному факультеті і працевлаштувався не офіційно, щоб не сплачувати податки. Окрім того відповідач за власні кошти перебудував гараж, збільшив його площу, встановив новий паркан з металопрофілю та цегли, в будинку та літній кухні замінив 4 вікна на металопластикові, частково зробив ремонт в будинку, облаштував ванну кімнату, спорудив загін для худоби, сінник, спорудив навіс під дрова та встановив металевий гараж. Відповідач мав достатній заробіток на утримання родини та будинку, тому міг дозволити, щоб дружина була домогосподаркою. Таким чином будь-які посилання, що все це за кошти матері неправдиві, оскільки покійна дружина відповідача майже не працювала (7 років стажу за 22 роки подружнього життя). Ствердження, що батько вивіз в травні 2016 року особисті речі з будинку також не відповідають дійсності - по теперішній час речі знаходяться в будинку. Акти, на які посилаються позивачі також викликають багато питань. ОСОБА_10 взагалі підписала акт, коли ОСОБА_1 приніс їй його додому, сказав, що акт треба для субсидії. Сама вона не може прочитати документ і тим більше не знає, що робиться в сусідньому дворі - вона не виходить з власного двору бо має вади зору і їй важко пересуватись навіть по своєму домогосподарству. ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - це друзі позивача і засвідчать те, що він скаже. ОСОБА_12 взагалі мекає на іншій вулиці. В акті №28 зазначено не проживання з липня 2016 року і в той самий час голова квартального комітету допомагає оформити новий паспорт відповідачу (син відмовився надавати домову книгу для оформлення нового паспорту, звертались до нього неодноразово), а також 04 жовтня 2016 року видає характеристику на ОСОБА_3, в якій зазначено, що він мешкає за вказаною адресою (ар.с.58), у зловживанні спиртними напоями не помічений та має гарні стосунки з сусідами, гарний господар. Просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнав повністю та пояснив, що позивачі створюють перешкоди відповідачу у проживанні в будинку. Лише позивач ОСОБА_1 тричі змінював замки, постійно створює конфлікти з метою вижити батька з будинку. Просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відмовити у повному обсязі.

Представник третьої особи - відділу реєстрації фізичних осіб та місця їх перебування адміністрації Південного району Кам'янської міської ради в судове засідання не з'явився надали суду заяву про розгляд справи без участі їх представника.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснила, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_2 є сусідкою сторін по справі, підтверджує, що ОСОБА_3 постійно не проживає в АДРЕСА_1, але приходить в цей будинок, порається по господарству, вона бачить його у дворі та на городі. Також в квітні та травні ОСОБА_3 приїжджав та мотоблоком пахав землю біля паркану, їй відомо, що між дітьми та батьком є конфлікт. Відповідач не проживає в будинку більше року, в результаті їхнього конфлікту ОСОБА_3 пішов з дому. Також свідок підтвердила, що її син ОСОБА_11 товаришує з позивачем ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_14, у судовому засіданні пояснила, що вона зустрічається з відповідачем, але разом вони не проживають, познайомилися 29.05.2015 року. Вона проживає зі своїми дітьми за адресою: АДРЕСА_3. Їй відомо, що ОСОБА_3 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1, там знаходяться його речі. ОСОБА_3 сплачує комунальні послуги за будинок АДРЕСА_1. До грудня 2016 року він сплачував комунальні послуги у повному обсязі, з грудня 2016 року він сплачував 1/2 частину за комунальні послуги, а вже с серпня 2017 року 1/4 частини, так як саме з серпня з нього почали стягувати аліменти. Їй про це відомо, так як дуже часто ОСОБА_3 просить її оплачувати комунальні послуги за будинок у зв'язку з його зайнятістю на роботі. ОСОБА_3 не вживає спиртних напоїв. Їй відомо, що між позивачами та відповідачем існує конфлікт та відповідач неодноразово викликав поліцію у зв'язку з тим, що син чинить йому перешкоди у користуванні будинком. Окрім цього, позивач ОСОБА_1 тричі змінював замки за для того, щоб відповідач не міг потрапити до будинку.

Свідок ОСОБА_15, у судовому засіданні пояснив, що він проживає за адресою: АДРЕСА_2, є сусідом сторін по справі, він бачить, як відповідач приїжджає у будинок АДРЕСА_1, він бачить, як той працює на огороді та у дворі по господарству. Він і зараз постійно бачить відповідача приблизно один раз на тиждень, думає, що відповідач там проживає, оскільки бачить, як він іде з дому та повертається в будинок.

Свідок ОСОБА_16, у судовому засіданні пояснила, що вона є рідною тіткою позивачів, сестрою померлої ОСОБА_6 З 09.05.2016 року відповідач не проживає в АДРЕСА_1 та не допомагає своїм дітям. В період з грудня 2016 року по серпень місяць 2017 року, відповідач перераховував кошти на утримання доньки ОСОБА_5, потім з нього були стягнуті офіційні аліменти. Відповідач дійсно відмовився від своєї части спадку на користь дітей.

Свідок ОСОБА_17, у судовому засіданні пояснила, що вона є рідною тіткою позивачів, сестрою померлої ОСОБА_6 Коли її батько ОСОБА_9 був ще живий (померІНФОРМАЦІЯ_8), вона часто заходила в будинок АДРЕСА_1, майже кожні два дні. І коли вона заходила до ОСОБА_6, то в будинку вона завжди бачила відповідача, він займався господарськими справами, допомагав її батькові. Її сестра ОСОБА_16 проживає далеко від родини ОСОБА_6, та рідко буває у них і тому не може знати хто проживає у даному будинку, а вона проживає рядом з родиною ОСОБА_6 - п'ять хвилин пішки. Їй відомо, що у відповідача немає іншого житла для проживання. Після смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_8 вона стала рідше бувати у будинку АДРЕСА_1, але коли приходила, то бачила в будинку відповідача та його речі, речі його особистої гігієни. Вона бачила, як відповідач приносив додому продукти харчування. Діти поводять себе агресивно по відношенню до батька і проживати з ним не хочуть. Їй також відомо, що позивач ОСОБА_1 змінював замки на дверях будинку та хвіртки, щоб батько не міг потрапити до будинку.

Суд, заслухавши позивачів, представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків:

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ніким не заперечуються та відповідно до ст.82 ЦПК України вважаються доведеними наступні обставини справи.

- Громадянка ОСОБА_6, померла НОМЕР_1 що підтверджується копією свідоцтва про смерть (ар.с.4).

- Відповідач ОСОБА_3 був чоловіком ОСОБА_6, а позивачі по справі ОСОБА_1 - сином, а неповнолітня ОСОБА_5 - донькою ОСОБА_3 та померлої ОСОБА_6.

- Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.06.2017 року посвідченого державним нотаріусом Першої кам'янської державної нотаріальної контори Новіковою Л.В. спадкоємцями майна ОСОБА_6, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 є ОСОБА_5, якій належить 1/2 частка та ОСОБА_1, якому належить 1/2 частка (ар.с.5). При цьому в зазначеному свідоцтві про право на спадщину за законом від 21.06.2017 року зазначено, що вказані частки позивачі набули з врахуванням 1/2 частки у спадщині, від якої відмовились чоловік померлої ОСОБА_3 та батько померлої ОСОБА_19.

- ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 09.12.1999року, що також підтверджується довідкою з адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС Дніпропетровської області від 25.08.2017 року (ар.с.15).

Окрім цього у судовому засіданні при розгляді справи були встановлені наступні обставини.

Відповідно до копії акту про фактичне проживання (не проживання) осіб № 25 від 17.11.2016 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, не проживає в АДРЕСА_1 (ар.с.9). Строк не проживання не вказаний.

Відповідно до копії акту про фактичне проживання (не проживання) осіб № 28 від 06.07.2017 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, не проживає в АДРЕСА_1 з липня 2016 (ар.с.10).

Відповідно до довідки про склад сім'ї № 596/5 від 03.07.2017 року виданої головою квартального комітету № 5 Кирильченко С.А., в будинку АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_9 та ОСОБА_3 (ар.с.12).

Статтею 47 Конституції України та статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Глава 23 Цивільного Кодексу України, встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд, проте, як зазначено частиною 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов'язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині і суспільству. Право власності на житло охороняється правом лише настільки, настільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Право користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду регулюється главою 6 ЖК України.

Так, ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартири, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним жилим приміщенням.

Відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В п. 11 вищевказаного пленуму зазначено, що відповідно до ст. 107 ЖК України, наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці,перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

За своєю аналогією, ст. 107 ЖК України (яка регулює користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду), відповідає ст. 167 ЖК України (яка регулює користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду). На ствердження вибуття суд може брати до уваги фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання. Громадяни, відсутні у місці постійного проживання за умовами і характером роботи, у період її виконання можуть бути визнані на підставі ст. 107 ЖК України такими, що втратили право користування жилим приміщенням, з якого вони вибули у зв'язку з цією роботою, в разі одержання жилої площі, вселенні на жилу площу членів сім'ї або в інших випадках забезпечення їх жилою площею для постійного проживання.

Згідно зі ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно роз'яснень, викладених у п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення ст. 405 ЦК. У цьому випадку положення ст.ст.71,72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Оцінюючи докази по справі, суд не приймає до уваги посилання позивачів на акт про фактичне проживання (не проживання) осіб № 25 від 17.11.2016 року, (ар.с.9) та акт про фактичне проживання (не проживання) осіб № 28 від 06.07.2017 року, (ар.с.10), як на підставу їх вимог, так як даними актами не підтверджено ніяким чином, що ОСОБА_3 не мешкає в будинку АДРЕСА_1 саме без поважних причин, адже ст.405 ЦК України передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї саме без поважних причин понад один рік.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, позивачі звернулися з позовом до суду, лише після численних звернень відповідача ОСОБА_3 до поліції з приводу перешкоджання йому позивачем ОСОБА_1 користуватися зазначеним будинком. Так, відповідно до висновку за матеріалами ЖЄР №1009 від 05.12.2015 року, затвердженого начальником Баглійського ВП Дніпродзержинського ВП було встановлено, що ОСОБА_1 виганяє з будинку ОСОБА_3 (ар.с.59). Відповідно до висновку від 29.01.2017 року, затвердженого начальником Південного ВП Кам'янського ВП було встановлено, що 28.01.2017 року відповідач ОСОБА_3 звертався до органів поліції з приводу конфлікта з сином ОСОБА_1 та просив вжити заходів до свого сина (ар.с.71). Відповідно до висновку від 12.10.2017 року, затвердженого начальником Південного ВП Кам'янського ВП було встановлено, що 15.09.2017 року ОСОБА_3 звертався до органів поліції з приводу конфлікта з сином ОСОБА_1, так як останній змінив замок на воротах, через що заявник не може потрапити у житло, в якому він зареєстрований (ар.с.72). Окрім цього, згідно висновку судово-медичного експерта №98 від 30.01.2017 року зазначено, що 28.01.2017 року близько 10.40год вдома син ОСОБА_1 побив відповідача ОСОБА_3 та виявлені у нього пошкодження у вигляді синців на правій верхній кінцівці, лівій сідниці - відносяться до легких тілесних пошкоджень (ар.с.62). Згідно висновку судово-медичного експерта №692 від 13.06.2016 року зазначено, що 12.06.2016 року приблизно о 06.00годин ОСОБА_3 побив його син, виявлені у нього пошкодження у вигляді закритого перелому І плюснової фаланги правої стопи з синцем у цій ділянці відноситься до середнього ступеня тілесних пошкоджень, а пошкодження у вигляді саден на голові, шиї - відносяться до легких тілесних пошкоджень (ар.с.63). Згідно висновку судово-медичного експерта №572 від 16.05.2016 року зазначено, що 09.05.2016 року приблизно о 10.00годин ОСОБА_3 побив його син, виявлені у нього пошкодження у вигляді синців на тулубі, лівій верхній кінцівці, лівій сідниці - відносяться до легких тілесних пошкоджень (ар.с.64). Згідно висновку судово-медичного експерта №88 від 25.01.2016 року зазначено, що 25.01.2016 року приблизно о 06-00 годин ОСОБА_3 побив його син, виявлені у нього пошкодження у вигляді садна на лівій верхній кінцівці, рани в слизовій оболонці нижньої губи - відносяться до легких тілесних пошкоджень (ар.с.65). Таким чином, ще до подачі позивачами позову до суду, відповідач намагався захистити своє право на користування вказаним житлом та в його зверненнях до органів поліції посилався на те, що не може мешкати в цьому будинку саме через те, що відповідач кілька разів замінював замки та не пускає його до зазначеного будинку.

Зазначені обставини підтверджую копіями звернень відповідача до поліції, а також показаннями свідків, які були допитані в судовому засіданні.

Окрім цього у судовому засіданні було встановлено, що відповідач ОСОБА_3 іншого житла у власності не має, що підтверджується довідкою ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» №2045 від 15.12.2017року (ар.с.91) та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта (ар.с.90).

Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.4 ст.9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї власника права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Вирішуючи спір в даній справі, суд встановив, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 склались стійкі неприязні стосунки, в результаті чого позивач ОСОБА_1 чинить перешкоди відповідачу у користуванні будинком АДРЕСА_1. Разом з цим відповідач весь час намагається захистити своє право на проживання у зазначеному будинку, про що свідчать його численні звернення до органів поліції, свідки підтвердили, що він опікується домашнім господарством, городом, також сплачував та й досі оплачує комунальні послуги, що підтверджується відповідними квитанціями (ар.с.38-57), суд приходить до висновку, що підстав для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом, немає.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивачів, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 82, 263, 264, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволення позовних вимог ОСОБА_5, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, до ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, третя особа: відділ реєстрації фізичних осіб та місця їх перебування адміністрації Південного району Кам'янської міської ради, м. Кам'янське, вул. Затишна, 3 про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 Дніпропетровської області, - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчисляються з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 16 липня 2018 року

Суддя І.М. Юрченко