Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1856/18
Провадження №: 2/332/1029/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 липня 2018 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд міста Запоріжжя у складі:
Головуючого судді: Федоренка О.І.;
при секретарі: Івановій Д.В.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника - адвоката ОСОБА_2 зо Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,
Згідно п.2.1 Договору, оплата за придбане майно за Договором здійснюється Покупцем у безготівковій формі на поточний рахунок Продавця протягом 10 робочих днів з дати укладання Договору.
На виконання умов Договору Позивачем повністю сплачено Відповідачу вартість придбаного нерухомого майна, що підтверджується платіжним дорученням № НОМЕР_1 від 11.5.2018 року.
Згідно п.3.1 Договору, передача майна Продавцем Покупцю здійснюється за Актом приймання-передачі, який має бути підписаний уповноваженими на те особами Сторін не пізніше 3 календарних днів з дати оплати за придбане Майно.
Відповідачем був переданий Позивачу предмет продажу згідно Акту приймання-передачі від 11.5.2018 року
Однак, відповідно до ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Згідно п.8.8 Договору, сторони, враховуючи вимоги ст.ст.203,209 ЦК України, погодилися провести нотаріальне посвідчення договору у 10-денний термін з моменту виконання Покупцем умов п. 2.1 Договору.
Однак Відповідач двічі для нотаріального посвідчення договору не зявився, чим порушив досягнуті між сторонами домовленості.
13.6.2018 року Позивачем на адресу відповідача була направлена претензія від 12.6.2018, в якій до Відповідача втретє було висловлено прохання вчинити дії щодо нотаріального посвідчення Договору, однак, й дана пропозиція Відповідачем була проігнорована.
Як наслідок, Позивач позбавлений можливості зареєструвати право власності на придбану нерухомість.
Пунктом 4.1 Договору передбачено, що право власності на нерухоме майно виникає з дня державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Згідно ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення.
Таким чином, Відповідачем порушені вищевказані умови договору та вимоги чинного законодавства щодо нотаріального посвідчення правочину, внаслідок чого Позивач позбавлений можливості реалізувати своє право як власник, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду.
В судовому засіданні представник Позивача позовну заяву підтримав в повному обсязі з посиланнями на викладені в ній доводи та обґрунтування, просить позов задовольнити.
Представник Відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив, зазначивши, що з боку ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» відсутній факт ухилення від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, посилаючись на зайнятість посадових осіб підприємства. Однак представник Відповідача визнав факт укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами, факту отримання ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» грошових коштів від продажу майна та факт передачі майна позивачеві.
Згідно ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Вислухавши пояснення, перевіривши докази по справі суд встановив певні юридичні факти та відповідні до них правовідносини.
Згідно ст. 639 ЦК України договір може бути укладеним у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір в певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Згіддно ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.
Згідно п.2.1 Договору, оплата за придбане майно за Договором здійснюється Покупцем у безготівковій формі на поточний рахунок Продавця протягом 10 робочих днів з дати укладання Договору.
Позивачем повністю сплачено Відповідачу вартість придбаного нерухомого майна в розмірі 5700000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № НОМЕР_1 від 11.5.2018 року (а.с.16).
Відповідачем передано Позивачу предмет продажу згідно Акту приймання-передачі від 11.5.2018 року (а.с.17).
Згідно ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Згідно п.8.8 Договору, сторони, враховуючи вимоги ст.ст.203,209 ЦК України, погодилися провести нотаріальне посвідчення договору у 10-денний термін з моменту виконання Покупцем умов п. 2.1 договору.
Неявка сторони Відповідача для нотаріального посвідчення договору підтверджується направлення приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 на адресу ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» заяв Позивача від 14 та 31 травня 2018 року, адресованих Генеральному директору ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» ОСОБА_4, про необхідність зявитися 21 травня та 8 червня 2018 року к 10 годині за адресою: м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 22, кв. 25,26, що є робочим місцем приватного нотаріуса, для виконання умов договору №20/2018/787п щодо його нотаріального посвідчення та державної реєстрації (а.с.27,28), проте, вимоги Відповідачем була проігнорована.
13.6.2018 року Позивачем на адресу Відповідача була направлена претензія від 12.6.2018, в якій втретє було висловлено прохання вчинити дії щодо нотаріального посвідчення договору, однак претензія також була проігнорована.
Згідно ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору підтверджується дослідженими в судовому доказами та фактично визнаний представником Відповідача, який зазначив, що причиною неявки до нотаріуса стала велика зайнятість керівництва Відповідача.
Згідно ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення.
Таким чином, Відповідачем порушені вищевказані умови договору та вимоги чинного законодавства щодо нотаріального посвідчення правочину, внаслідок чого Позивач позбавлений можливості реалізувати своє право як власник.
Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в спосіб, визначений законом або договором.
Згідно ч.3 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особо, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
На момент розгляду справи судом, укладений між Позивачем та Відповідачем правочин обома сторонами (окрім нотаріального посвідчення) повністю виконаний.
Позивачем в повному обсязі сплачено придбане майно у порядку, передбаченому умовами договору, що підтверджується документально, та не заперечується Відповідачем, Відповідачем, у свою чергу, переданий предмет продажу, що також підтверджується документально та не заперечується сторонами. Ні заперечень, ні зауважень щодо цього ніхто зі сторін правочину не заявляв. Не було заявлено таких заперечень й в судовому засіданні.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Так, у Рішенні Європейського Суду у справі ОСОБА_5 Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.
За ст.17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду є джерелом права у національній правовій системі.
З погляду Європейського Суду повага власності основний метод права, міжнародного й внутрішнього дотримання. У Конвенції говориться, що держава зобов'язана дотримувати, виконувати, зміцнювати, захищати й забезпечувати права власності фізичних і юридичних осіб. Порушення Конвенції й Протоколів будуть тоді, коли піде недотримання, невиконання й не забезпечення державою зазначених норм.
Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
В силу ст. 13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися.
В першу чергу ця повага повинна виходити від держави й втілюватися у вигляді прийняття законодавчих, виконавчих дій, що захищають право власності від незаконних зазіхань із боку кого б то не було.
В судовому засіданні встановлено, що неможливо посвідчити договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку, оскільки відповідач не зявляється до нотаріуса, тобто, втрачена можливість нотаріального посвідчення договору у нотаріуса, що суд вважає порушенням права позивача щодо реалізації права власності.
Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат підлягає відповідно до ст.141 ЦПК України.
Керуючись ст.41 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.15,16,203,209,220,321,328, 334,392,525,526,629,639,657 ЦК України та ст.ст.12,77-81,141,246,258,259,263-266,354 ЦПК України,
Повний текст рішення виготовлений 20.07.2018 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя О.І. Федоренко