Провадження № 22-ц/772/1048/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Зайцев А. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 рокуСправа № 127/25649/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

Головуючого судді : Зайцева А.Ю.,

суддів : Панасюка О.С., Ковальчука О.В.,

за участю секретаря судового засідання : Богацької О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради ОСОБА_4, Вінницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 про скасування рішення про державну реєстрацію,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05.03.2018 року, ухвалене в складі судді Гуменюка К.П., повний текст рішення складено 13.03.2018 року, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради ОСОБА_4, Вінницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 про скасування рішення про державну реєстрацію.

Позов обґрунтовано тим, що 25.05.2017 року державним реєстратором відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради ОСОБА_4 прийнято рішення № 35368525 про державну реєстрацію права власності на 6/25 частки підвального поверху житлового багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 (зокрема приміщення НОМЕР_2 загальною площею 73,5 кв. м.) за Вінницькою міською радою. Номер запису 20593661 від 25.05.2017 року.

Позивач є співвласником квартири НОМЕР_3 по вищезазначеній адресі, та вважає, що дії реєстратора порушують її права, адже підвальні приміщення на час проведення реєстраційних дій є власністю співвласників багатоквартирного будинку, адже є допоміжними приміщеннями. Статус підвальних приміщень, як «допоміжних» підтверджується і експертним висновком від 23.11.2017 року. Дані приміщення з моменту зведення будинку та здачі його в експлуатацію були призначені виключно для обслуговування будинку. Приміщення не передбачають розміщення у них будь-яких об'єктів торгівлі або їх використання не для обслуговування будинку, вони знаходяться на мінус першому поверсі будинку, вхід чи доступ до приміщень із-зовні неможливий, окрім як через під'їзд будинку.

Стверджує, що оскаржуване рішення порушує право власності співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02.03.2004 року № 4-рп/2004 у справі № 1-2/2004 зазначає, що підвали належать до допоміжних приміщень і роз'яснює, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладочки, горища, колясочні і інші) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій.

Таким чином, підвальні приміщення НОМЕР_2 загальною площею 73,5 кв. м. належать співвласникам будинку АДРЕСА_1 праві приватної власності. І попри те, що приміщення перебувають у приватній власності співвласників будинку, відповідач безпідставно прийняв рішення про реєстрацію прав власності на це майно за Вінницькою міською радою, чим позбавив власності більш ніж 45 осіб.

Позивачка зазначає, що відповідач також порушив порядок проведення реєстрації прав на нерухоме майно, адже реєстрація проведена без належної правової підстави передбаченої ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Виходячи з наведеного, положень ст. 382 ЦК України, ст. ст. 1, 4, 5, 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 року № 4-рп/2004 у справі № 1-2/2004, ОСОБА_3 просила визнати недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності № 35368525, прийняте 25.05.2017 року державним реєстратором ОСОБА_4 про реєстрацію приміщень НОМЕР_2 загальною площею 73,5 кв. м., що складають 6/25 частки підвального поверху в будинку за адресою : АДРЕСА_1, за Вінницькою міською радою.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.03.2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що представником Вінницької міської ради було подано весь перелік необхідних документів передбачений нормами діючого законодавства для проведення державної реєстрації права власності на підвальні приміщення, зокрема технічний паспорт від 12.04.2017 року, довідка Департаменту комунального майна ВМР № 06-00-019-22562 від 25.05.2017 року, яка в свою чергу підтверджує факт перебування об'єкта нерухомого майна у комунальній власності та лист Фонду Державного майна України № 1015-1044 від 23.05.2017 року, який підтверджує факт відсутності перебування об'єкта нерухомого майна у державній власності. При цьому, доказів, які свідчать про наявність підстав для відмови проведення державної реєстрації, які передбачені ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суду не надано. Державна реєстрація права власності за своєю правовою природою є лише дією, якою держава визнає наявні речові права на нерухоме майно, шляхом внесення відомостей до відповідного реєстру. Отже, дії державного реєстратора щодо прийняття рішення про проведення державної реєстрації не є підставою для набуття права власності, а є лише реєстрацією такого права. Натомість в контексті заявлених позовних вимог, позивач помилково вважає, що саме діями державного реєстратора порушується її право власності. Порушення права власності позивачки, в контексті заявлених позовних вимог та наданих доказів, можливе внаслідок прийняття Вінницькою міською радою рішення від 04.04.2008 року № 1845 про віднесення спірних підвальних приміщень до комунальної власності.

ОСОБА_5, не погоджуючись із рішенням суду, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Подана апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення про державну реєстрацію права власності Вінницької міської ради на 6/25 часток підвального поверху житлового багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_1, позбавляє права власності на нерухоме майно більше ніж 45 осіб співвласників багатоквартирного будинку, оскільки вказані підвальні приміщення є допоміжними та належать до спільної власності співвласників будинку. У приміщеннях знаходиться технічне обладнання будинку та комунікації (опорні конструкції, трубопровід, вентиляційні шахти, електричне та інше обладнання), без доступу до яких експлуатація будинку і його обслуговування буде неможливим.

Стверджує, що місцевим судом не враховано рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 року № 4-рп/2004 у справі № 1-2/2004, згідно якого підвали належать до допоміжних приміщень і що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладочки, горища, колясочні і інші) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинках. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій.

Спірні приміщення з моменту зведення будинку та здачі його в експлуатацію були призначені виключно для обслуговування будинку. Приміщення не передбачають розміщення у них будь-яких об'єктів торгівлі або їх використання не для обслуговування будинку, що підтверджується технічним паспортом, виготовленим станом на серпень 1977 року.

Приміщення знаходять на мінус першому поверсі будинку, вхід чи доступ до приміщень із-зовні неможливий, окрім як безпосередньо через внутрішній двір та під'їзд будинку. Відтак передача прав на приміщення третій особі істотно погіршить умови життя співвласників будинку та обмежить їх у можливості користування будинком.

23.11.2017 року технічним експертом ОСОБА_6 складено експертний висновок за результатами обстеження підвальних приміщень багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 та дослідження технічної документації, відповідно до якого підвальні приміщення будинку (включаючи спірні приміщення) є допоміжними у розумінні законодавства та діючих державних будівельних норм.

Зазначає, що судом першої інстанції проігноровано постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25.01.2018 року у справі № 127/11213/17, яка набула законної сили, і якою встановлено, що приміщення є власністю співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 і не перебувають у комунальній власності.

Таким чином, Вінницька міська рада безпідставно зареєструвала право власності на підвальні приміщення, які на час реєстрації були і на даний час залишаються власністю співвласників багатоквартирного будинку, у якому вони розташовані.

Посилається також на те, що рішенням суду порушено право третьої особи та позивача на справедливий суду та принцип вмотивованості судового рішення.

Вказує на те, що в державного реєстратора були відтині підстави, передбачені ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для державної реєстрації прав власності Вінницької міської ради на підвальні приміщення.

Також посилається на те, що п. 14 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що перелік інших документів, які можуть бути підставою для державної реєстрації права власності, встановлюється виключно законом, а не постановою Кабінету міністрів України, на яку посилається відповідач та суд першої інстанції, адже зазначена постанова є підзаконним актом, і за відсутності відповідного закону не може вводити додаткових підстав для державної реєстрації.

Більше того, пункти 40 та 44 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 1127, визначають порядок державної реєстрації прав на об'єкт нерухомого майна державної або комунальної власності, а приміщення є об'єктом права приватної власності, у зв'язку з чим відповідна норма не може бути застосована у спірних правовідносинах.

Посилається також на те, що відповідно до документів на будинок, в тому числі, технічного паспорту, підвал будинку АДРЕСА_1 є єдиним майновим комплексом. В той час, приміщення 16, 17, 31, 32, 33 загальною площею 73,5 кв. м. не були виділені з єдиного майнового комплексу, не є окремим об'єктом, а відтак не можуть бути зареєстровані у відповідності до законодавства.

Серед підстав для відмови у державній реєстрації, передбачених ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є невідповідність поданих документів вимогам, встановленим цим Законом, а також наявність суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяжень, які могли бути застосовані у даних правовідносинах, адже враховуючи рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 року № 4-рп/2004 у справі № 1-2/2004 права на приміщення визнаються державою Україна без додаткової реєстрації.

Рішення міськради 1958 року та 1985 року, на підставі яких, як зазначено в довідці КП «ВМБТІ» № 2399 від 15.05.2017 року, підвальні приміщення площею 79,5 кв. м. зареєстровані за міськрадою, не підтверджуються ані переходу, ані факту реєстрації прав власності на приміщення за відповідачем, оскільки в рішенні від 1958 року мова йде про видачу ордерів на заселення до будинку, а в рішенні від 1985 року про надання дозволу на прийняття будинку на баланс управління житлового господарства міськвиконкому та передачу будинку до міського житлового фонду, який був державною власністю у відповідності до ст. 90 ЖК УРСР, що діяла на той час.

Також посилається на те, що рішення Вінницької міської ради від 2008 року не є підставою для державної реєстрації прав.

На апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_3 подано відзив, в якому вона визнає апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

На апеляційну скаргу ОСОБА_5, Вінницька міська рада подала відзив, в якому, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просить її залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що аргументи апеляційної скарги про те, що спірні нежитлові приміщення, які були об'єктом державної реєстрації, є об'єктом права приватної власності є безпідставними, оскільки жодних доказів того, що зазначені приміщення є об'єктом права приватної власності позивачем та третьою особою не надано.

Зазначає, що знаходження приміщень в підвалах, цокольних поверхах не може визнаватися безумовною підставою віднесення їх до допоміжних приміщень, які підлягають приватизації разом з приватизацією квартир. Те, що спірні приміщення є підвальними не може бути достатнім доказом того, що вони є допоміжними.

За змістом п. 9 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», нежилі приміщення житлового фонду, які використовуються підприємствами торгівлі, громадського харчування, житлово-комунального та побутового обслуговування населення на умовах оренди і при приватизації житлового фонду передаються у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів не втрачають свій статус не допоміжних житлових приміщень, незалежно від того, де, у якій частині житлового будинку вони знаходяться.

Рішенням Вінницької міської ради № 1845 від 04.04.2008 року за результатами інвентаризації майна комунальної форми власності затверджено Перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Вінниці. У додатку до вказаного рішення, а саме розділ 15 «Об'єкти оренди» п. 53 значаться нежитлові приміщення загальною площею 73,5 кв. м., що розташовані по АДРЕСА_1

Зазначене рішення міської ради є чинним, в частині спірних приміщень не оскаржувалося, не визнавалося незаконним, не скасовувалося у судовому порядку.

Також посилається на те, що наданий позивачем висновок експерта є недопустимим доказом, оскільки експертиза не призначалася ухвалою суду, а експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків.

У відзиві представник державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просить її залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що державним реєстратором здійснено реєстрацію права власності комунального майна на підставі п. 44 Порядку № 1127.

Посилається на те, що представником Вінницької міської ради подано всі необхідні документи для здійснення державної реєстрації нерухомого майна. Підстави для відмови у державній реєстрації, на момент звернення представника Вінницької міської ради, були відсутні.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п.п. 8, 9 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2137-VIII від 03.10.2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

У справі встановлено, що рішенням виконкому Вінницької міської ради депутатів трудящих від 12.06.1958 року № 18 у зв'язку із введенням в експлуатацію 33-х квартирного житлового будинку по вул. Пирогова - Гоголя прийнято рішення про видачу ордерів на заселення житлового будинку (т.1 а. с. 141-144).

Рішенням виконкому Вінницької міської ради народних депутатів від 24.01.1985 року № 45, дозволено управлінню житлового господарства міськвиконкому прийняти на баланс та передати по територіальності ЖЕК №1 будинок по АДРЕСА_1 який належить ЖКК комбінату «Вінницяпромбуд» (а. с. 150).

Відповідно до копії технічного паспорта на будівлю по АДРЕСА_1 виготовленого станом на серпень 1977 року, вказана будівля має підвал площею 755, 95 кв. м., торгові приміщення та підприємства - відсутні (т.1 а. с. 19-31).

Рішенням Вінницької міської ради від 04.04.2008 року № 1845, затверджено перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Вінниця згідно з додатком (т.1 а.с. 98). Відповідно до пп. 52 п. 15 «Об'єкти оренди» Переліку, який є додатком до вищевказаного рішення, до об'єктів комунальної власності віднесено «вул. Гоголя, 2, площею 73,5» (т.1 а. с. 99-100).

Рішенням Вінницької міської ради від 24.03.2017 року № 687, затверджено «Перелік об'єктів комунальної власності, що підлягають приватизації в 2017 році способом аукціону (група А)» додаток 2, що підтверджується копією витягу із зазначеного рішення (а. с. 6). Відповідно до п. 19 Переліку, що є додатком №2 до зазначеного рішення, приватизації способом аукціону підлягає підвальне приміщення по АДРЕСА_1 площею 73,5 кв. м. (т.1 а. с. 7).

25.05.2017 року до центру адміністративних послуг «Прозорий офіс» звернулась представник ВМР ОСОБА_7 з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за територіальною громадою м. Вінниця нежитлового приміщення в. АДРЕСА_1, а саме приміщень НОМЕР_2 (т.1 а.с. 114-115). До заяви додано: копія посвідчення, довіреність, довідка КП ВМБТІ № 2399, довідка ВМР Департаменту комунального майна № 06-00-019-22562, технічний паспорт виготовлений КП ВМБТІ та відомості про майно № 1015-1044 , що підтверджується копією картки прийому (т.1 а.с. 113).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_4 від 25.05.2017 року № 35368525, проведено державну реєстрацію права власності (комунальна) на нежитлове приміщення в АДРЕСА_1 за територіальною громадою м. Вінниця в особі Вінницької міської ради (т.1 а.с. 111).

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.05.2017 року № 88044133, за територіальною громадою м. Вінниця в особі Вінницької міської ради зареєстровано право комунальної спільної часткової власності на 6/25 часток підвального поверху житлового багатоквартирного будинку, які складаються з приміщень НОМЕР_2 загальною площею 73,5 кв. м., що розташовані за адресою м. Вінниця, АДРЕСА_1. Підстава виникнення права власності: довідка ВМР Департаменту комунального майна № 06-00-019-22562 від 25.05.2017 року, технічний паспорт виданий КП ВМБТІ від 12.04. 2017 року, лист Фонду Державного майна України № 1015-1044 від 23.05.2017 року (т.1 а.с. 122).

Відповідно до довідки ВМР Департаменту комунального майна № 06-00-019-22562 від 25.05.2017 року, об'єкт нерухомого майна - нежитлові підвальні приміщення НОМЕР_2 розташовані по АДРЕСА_1 відповідно до рішення Вінницької міської ради від 04.04.2008 року № 1845 відноситься до комунальної власності територіальної громади м. Вінниця (т.1 а.с. 118).

Відповідно до копії технічного паспорта на нежитлове приміщення в багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 в м. Вінниця, виготовленого станом на 12.04.2017 року, площа приміщень НОМЕР_2 становить 73,5 кв. м. (т.1 а.с. 76-80).

Відповідно до листа Фонду Державного майна України № 1015-1044 від 23.05.2017 року, відомості про нерухоме майно у Вінницькій області за місцезнаходженнями наведеними в додатку від суб'єктів управління до Фонду з метою внесення до Реєстру не надавались (т.1 а.с. 119-120). Відповідно до додатку до зазначеного листа, останній містить і адресу АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 121).

Крім того, в матеріалах справи міститься копія відповіді КП «ВМБТІ» від 15.05.2017 року № 2399, яка в свою чергу надавалась державному реєстратору, натомість не врахована останнім при винесенні оскаржуваного рішення, відповідно до якої за матеріалами інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1 станом на 29.12.2012 року за ВМР зареєстровано підвальні приміщення НОМЕР_2 загальною площею 79,5 кв. м. на підставі рішення виконавчого комітету ВМР № 18 від 12.06.1958 року та № 45 від 24.01.1985 року. Станом на 12.04.2017 року (дата останньої технічної інвентаризації) приміщення НОМЕР_2 загальною площею 73, 5 кв. м. складають 6/25 частки підвального приміщення (т.1 а.с. 75).

Судом першої інстанції також було встановлено, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.11.2017 року по справі № 127/11213/17, в задоволенні позову ОСОБА_5 до ВМР про визнання нечинним та скасування в частині рішення відповідача від 24.03.2017 року № 687, а саме п. 19 додатку № 2 відмовлено. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25.01.2018 року апеляційна скарга ОСОБА_5 задоволена частково, постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 28.11.2017 року скасована, прийнята нова постанова, якою адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано п. 19 додатку №2 до рішення ВМР від 24.03.2017 року № 687 щодо приватизації підвальних приміщень. В решті позовних вимог відмовлено. Постанова набрала законної сили (т.1 а.с. 181-186).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що правових підстав для задоволення позову немає, оскільки державний реєстратор діяв у відповідності до законодавства, представником міської ради було надано весь перелік необхідних документів для реєстрації права власності, міська рада не є суб'єктом, що вчинив оскаржувані дії, а віднесення рішенням Вінницької міської ради від 04.04.2008 року № 1845 спірних підвальних приміщень до комунальної власності не є предметом спору.

Колегія суддів вважає такі висновку суду першої інстанції помилковими та такими, що не відповідає обставинам справи, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Згідно з ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції залишив поза увагою, що позивачем у позові зазначалось, що підвальні приміщення НОМЕР_2 загальною площею 73,5 кв. м., які є допоміжними, належать співвласникам будинку АДРЕСА_1 на праві спільної власності в силу законодавства та підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, однак попри те, що приміщення перебувають у приватній власності співвласників будинку, відповідач безпідставно прийняв рішення про реєстрацію прав власності на це майно за Вінницькою міською радою, чим позбавив власності позивача та інших співвласників багатоквартирного будинку.

Суд першої інстанції розглядаючи цивільний спір не дав оцінки доводам позову про цивільні права власників квартир в багатоквартирному будинку, зокрема позивача на підвальні приміщення будинку, не встановив підстави набуття прав на спірні приміщення Вінницькою міською радою, а обмежився лише встановленням законності дій державного реєстратора, що звичайно не відповідає завданням цивільного судочинства визначеним у ст. 2 ЦПК України.

Колегією суддів встановлено, що реєстрація права власності проведена державним реєстратором ОСОБА_4 на спірний об'єкт нерухомого майна за Вінницькою міською радою, в тому числі на підставі довідки Департаменту комунального майна Вінницької міської ради № 06-00-019-22526 від 25.05.2017 року, згідно якої об'єкт нерухомості - нежитлові підвальні приміщення НОМЕР_2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до рішення Вінницької міської ради № 1845 від 04.04.2008 року, відноситься до комунальної власності територіальної громади (т.1 а.с. 81, 85).

Відповідно до рішення Вінницької міської ради № 1845 від 04.04.2008 року, затверджено Перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Вінниці згідно з додатком, в п.52 якого значиться вул. Гоголя, 2, площа 73,5 кв.м. (т.1 а.с.98-100).

В той же час, дослідивши докази наявні в матеріалах цивільної справи та інвентаризаційну справу на будинок АДРЕСА_1 в м. Вінниці, колегія суддів прийшла до висновку, що спірні підвальні приміщення ніколи не знаходились, як окремий об'єкт, у комунальній власності Вінницької міської ради та були безпідставно включені у Перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Вінниці згідно з Додатком до рішення Вінницької міської ради № 1845 від 04.04.2008 року.

Так, у відповіді КП «ВМБТІ» від 15.05.2017 року № 2399 на звернення директора Департаменту комунального майна ВМР (т.1 а.с.97), яка також була подана державному реєстратору і, як пояснила апеляційному суду її представник, була підставою для реєстрації права власності на спірні підвальні приміщення, вказано, що за матеріалами інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1 станом на 29.12.2012 року за Вінницькою міською радою зареєстровано підвальні приміщення НОМЕР_2 загальною площею 79,5 кв. м. на підставі рішення виконавчого комітету ВМР № 18 від 12.06.1958 року та № 45 від 24.01.1985 року.

Апеляційним судом перевірено та встановлено, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради депутатів трудящих № 18 від 12.06.1958 року, вирішено видати ордери на заселення в будинок на розі вулиць Пирогова-Гоголя (т.1 а.с. 141-144).

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів № 45 від 12.06.1958 року, вирішено надати дозвіл управлінню житлового господарства міськвиконкому прийняти на свій баланс та передати по територіальності ЖЕД № 1 32-х квартирний будинок по вул. Гоголя,2.

Крім того, колегія суддів, дослідивши матеріали інвентаризаційної справи встановила, що вона не містить і інших документів, які б свідчили про права власності міської ради, реєстрацію цих прав, на підвальні приміщення НОМЕР_2 загальною площею 79,5 кв. м. з моменту побудови будинку АДРЕСА_1 (1958 рік).

Таким чином, відомості викладені у відповіді КП «ВМБТІ» від 15.05.2017 року № 2399 про наявність в інвентаризаційній справі відомостей про реєстрацію права власності за Вінницькою міською радою на спірні підвальні приміщення в будинку АДРЕСА_1 в м. Вінниця на підставі рішень виконавчого комітету ВМР № 18 від 12.06.1958 року та № 45 від 24.01.1985 року, не відповідають дійсності, а тому державна реєстрація права власності на спірне майно, проведена на підставі такої інформації, є незаконною.

Враховуючи встановлене, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції, всупереч завдань цивільного судочинства та його основних принципів, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної правової оцінки доказам у справі, зокрема рішенням Вінницької міської ради та її виконкому (№ 18 від 12.06.1958 року, № 45 від 24.01.1985 року та № 1845 від 04.04.2008 року), про які йшлося у довідках поданих державному реєстратору та на які посилалися представники відповідачів в обґрунтування своїх заперечень проти вимог позову.

Безпідставними колегія суддів вважає і доводи представника міської ради про віднесення до об'єктів комунальної власності спірних приміщень на підставі рішення Вінницької міської ради від 09.06.1995 року, а згодом на підставі рішення від 18.10.2002 року (т.2 а.с.39-41), адже згідно цих рішень до Переліку об'єктів комунальної власності віднесено МКП «ЖЕК №1», вул. Хлібна, 25 (т.2 а.с.69, 99). Приміщення НОМЕР_2 загальною площею 79,5 кв. м. в будинку АДРЕСА_1, у вказаних рішеннях міської ради не згадуються.

Колегія суддів критично відноситься до наданого представником відповідача документу під назвою «Дані про будівлі об'єкту (адміністративні будинки)», складений начальником, бухгалтером та економістом ЖЕК-1 (т.2 а.с.72-73), оскільки він не містить інформації про належність спірних приміщень Вінницькій міській раді, а вказує на розташування у підвалі будинку АДРЕСА_1 майстерні слюсарів-сантехніків площею 70,1 кв.м. Крім того, працівники ЖЕК № 1, що складали зазначений документ, не уповноважені приймати рішення та визначати юридичний статус та належність об'єктів нерухомого майна тим чи іншим особам на будь-яких правах.

Колегія суддів також встановила, що з матеріалів інвентаризаційної справи № 198 слідує, що приміщення НОМЕР_2 загальною площею 73,5 кв. м. з моменту зведення будинку та здачі його в експлуатацію були призначені виключно для обслуговування будинку. Приміщення не передбачають розміщення у них будь-яких об'єктів торгівлі або їх використання не для обслуговування будинку, що підтверджується технічним паспортом, виготовленим станом на серпень 1977 року.

Доказів того, що до проведення державної реєстрації права власності (25.05.2017 року) приміщення НОМЕР_2 загальною площею 73,5 кв. м. були виділені з єдиного майнового комплексу як окремий об'єкт, відповідачем суду не надано, а посилання у відзиві на те, що дані приміщення були окремими інвентарними об'єктами до реєстрації 25.05.2018 року права власності за Вінницькою міською радою не підтверджуються ні матеріалами цивільної, ні інвентаризаційної справ.

Не може свідчити про право власності міської ради саме на приміщення НОМЕР_2 загальною площею 73,5 кв. м. видане 05.06.1991 року Вінницьким міжміським бюро технічної інвентаризації Реєстраційне свідоцтво на домоволодіння по АДРЕСА_1 яке в цілому було зареєстровано за Вінницькою міською радою, оскільки з прийняттям Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.1992 року та приватизацію мешканцями квартир, які вони займали, до них разом з правом власності на квартири перейшло право спільної власності і на всі допоміжні приміщення будинку, про що вказував і Конституційний Суд України у своїх рішеннях.

Так, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 року № 4-рп/2004 у справі № 1-2/2004, допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.11.2011 року № 14-рп/2011 у справі № 1-22/2011 в аспекті конституційного звернення положення пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.1992 року № 2482-XII зі змінами необхідно розуміти так, що власники квартир дво - або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Таким чином, Вінницька міська рада безпідставно, всупереч ч. 2 ст. 382 ЦК України, ст. 41 Конституції України та прав власників квартир в будинку АДРЕСА_1 в м. Вінниці набула право власності, шляхом його реєстрації, на підвальні приміщення НОМЕР_2 загальною площею 73,5 кв. м.

За результатом розгляду даної справи колегія суддів констатує і порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява N 4909/04, від 10.02.2010 року, п. 38) зазначає, що стаття 1 Першого протоколу, по суті, гарантує право власності і містить три окремі норми: перша норма, що сформульована у першому реченні частини першої та має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння своїм майном; друга, що міститься в другому реченні частини першої цієї статті, стосується позбавлення особи її майна і певним чином це обумовлює; третя норма, зазначена в частині другій, стосується, зокрема, права держави регулювати питання користування майном. Однак ці три норми не можна розглядати як "окремі", тобто не пов'язані між собою: друга і третя норми стосуються певних випадків втручання у право на мирне володіння майном і, отже, мають тлумачитись у світлі загального принципу, проголошеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справі "Літгоу та інші проти Сполученого Королівства" від 8 липня 1986 року, п. 106, серія A, N 102).

Будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (див. рішення у справі "Беєлер проти Італії" [GC], N 33202/96, п. 107, ECHR 2000-I).

Вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права (див. рішення у справі "Гентрих проти Франції" від 22 вересня 1994 року, серія A, N 296-A, сс. 19 - 20, п. 42).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема : неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Беручи до уваги положення ч. 13 ст. 141, п.п. в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, з відповідачів слід стягнути на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання позову в розмірі 640 грн., а також 320 грн. за подання заяви про забезпечення позову, а всього 960 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 2500 грн., враховуючи наданий представником позивача попередній розрахунок судових витрат та квитанцію позивача щодо здійснення оплати за дання правової допомоги в розмірі 2500 грн. (а.с. 77-80).

Також, слід стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_5 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 960 грн.

Керуючись п. п. 8, 9 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень, ст. ст. 141, 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05.03.2018 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_3 до державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради ОСОБА_4, Вінницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 про скасування рішення про державну реєстрацію задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності № 35368525, прийняте 25.05.2017 року державним реєстратором ОСОБА_4 про реєстрацію приміщень НОМЕР_2 загальною площею 73,5 кв. м., що складають 6/25 частки підвального поверху в будинку за адресою : АДРЕСА_1, за Вінницькою міською радою.

Стягнути з Вінницької міської ради (), державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір за подання позову в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень, 320 (триста двадцять) гривень за подання заяви про забезпечення позову, всього 960 (дев'ятсот шістдесят) гривень, а також витрати на правову допомогу в розмірі 2500 (дві тисячі п'ятсот) гривень.

Стягнути з Вінницької міської ради (), державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 960 (дев'ятсот шістдесят) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий Підпис А. Ю. Зайцев

Судді: Підпис О. С. Панасюк

Підпис О. В. Ковальчук

Згідно з оригіналом

Головуючий А. Ю. Зайцев