1Справа № 335/4389/18 2/335/1441/2018
12 липня 2018 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Калюжної В.В., за участю секретаря Ведмедьової В.В., розглянувши в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є власником квартири № 50 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Патріотичній, буд. № 63, на підставі договору дарування від 19.12.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2969, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3
У вказаній квартирі з 31.01.2006 року зареєстрований ОСОБА_2, проте з моменту реєстрації відповідач у вказаній квартирі ніколи не мешкав, його фактичне місце проживання Позивачу невідомо. Реєстрація Відповідача за зазначеною адресою створює певні складнощі Позивачу у розпорядженні квартирою, несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг у звязку з цим, Позивач просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
В судове засідання Позивач та його представник не зявились, представник позивача суду надав письмову заяву про розгляд справи без їх участі, без проведення фіксування судового процесу, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки у судове засідання відповідач не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надав.
Від представника третьої особи Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що проти позову не заперечує.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням положень ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України та думки представника позивача щодо заочного розгляду справи, викладеної в його клопотанні, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що позивач є власником квартири № 50 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. № 63, на підставі договору дарування від 19.12.2003 року, укладеного між ОСОБА_4 (даритель) та ОСОБА_1 (обдарована), зареєстрованого в реєстрі за № 2969, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3., що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №2541750 від 12.01.2004 року.
Відповідач за вказаною адресою АДРЕСА_2 зареєстрований з 31.01.2016 року, що підтверджується випискою з домової книги, а також довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про надання інформації №01-17/01/2751 від 26.04.2018 року. Проте фактично з 31.01.2006 року за зазначеною адресою не мешкає, що підтверджується Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 16.04.2018 року.
У відповідності із ст.ст.317,319,321 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У постанові Верховного суду України від 16.01.2012 р. зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.
Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_2 не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2006 року, тобто понад шість місяців, що перешкоджає позивачеві у здійсненні прав щодо майна, тому суд доходить висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, у розмірі 1057,20 гривень.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 280-283ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 50 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. № 63 5.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1057 (одна тисяча пятдесят сім) гривень 20 копійок.
Копію заочного рішення направити сторонам, які не зявились в судове засідання, в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня отримання його копії.
Суддя: В.В. Калюжна