Справа № 740/4596/16-ц Провадження № 22-ц/795/878/2018 Головуючий у I інстанції - Ковальова Т. Г. Доповідач - Губар В. С.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Висоцької Н.В., Кузюри Л.В.

Позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 травня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

місце ухвалення судового рішення - м. Ніжин Чернігівської області

дата складання повного тексту судового рішення - 11 травня 2018 року

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № б/н від 31.08.2010 року у розмірі 20486,80 грн., яка складається з тіла кредиту - 8413,39 грн., відсотків за користування кредитом - 2969,25 грн., пені за прострочене зобов'язання - 6702,41 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., штрафу (фіксована складова) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 951,75 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 31 серпня 2010 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 8292,35 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач вказує, що відповідач погодилась, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, та Тарифами Банку складає між нею та Банком Договір, що підтверджується її особистим підписом у заяві.

Банк надав відповідачеві кредит 8292,35, проте ОСОБА_2 усупереч вимогам ст.ст. 509, 526, 527, 530, 1054 ЦК України кредитні кошти своєчасно не повертала, у зв'язку з чим станом на 17.11.2016 року утворилась заборгованість у сумі 20486,80 грн.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 травня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по договору б/н від 31 серпня 2010 року в сумі 12713 грн. 35 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн., 00 коп., а всього стягнуто 14091 грн. 35 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити банку у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що банком не доведено суду факти укладення кредитного договору, отримання кредитної картки та не доведено отримання відповідачем кредиту як такого. Наявність заборгованості за цим договором банком не доведено, та не вказано за яким номером видавалась картка та який строк її дії. В Анкеті-заяві від 31.08.2010 року кредитний ліміт встановлено не було.

Твердження банку, що підписана заява разом з розміщеними на сайті банку Умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку становлять договір надання банківських послуг є безпідставними, оскільки позивачем не надано суду підписану ОСОБА_2 Пам'ятку клієнта та відповідні тарифи, які є складовою частиною договору про надання банківських послуг разом із заявою та в яких узгоджені всі істотні умови договору. Позивачем не надано підтвердження можливості банку в односторонньому порядку збільшувати кредитний ліміт.

Апелянт посилається, що надані банком фотокартки не є належним доказом, оскільки номер кредитної картки та термін її дії неможливо встановити. Вказує, що позивачем не доведено, що зазначені в довідці про умови кредитування тарифи були чинними на час підписання Анкети-заяви, а Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою не можуть підтверджувати факт існування боргу, оскільки ці документи вона не підписувала.

Стверджує, що відсутність її позову про визнання кредитного договору недійсним не підтверджує наявність боргу і не підтверджує факт надання їй банком грошових коштів.

Наданий банком розрахунок не підписаний бухгалтером та керівником банку і не підтверджує існування заборгованості, оскільки не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», не містить інформацію по якій кредитній картці заборгованість нарахована.

Як стверджує апелянт, згідно до вимог ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» боржник вважається належним чином повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку у разі, якщо банк відправив на адресу боржника лист про зміну умов кредитного договору, який вручений адресатові під розписку.

Наголошує, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки строк дії картки закінчився 31.08.2012 року, а 31.08.2015 року закінчився трирічний строк позовної давності і вважає, що звернувшись 07.12.2016 року до суду з позовом банком пропущений строк звернення до суду.

У відзиві ПАТ КБ «ПриватБанк» просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 травня 2018 року - без змін.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції згідно до ч.1 ст.368 ЦПК України в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що отримані кошти за кредитним договором в належному розмірі ОСОБА_2 повернуто не було. За висновком суду, ПАТ КБ "Приватбанк» звернувся із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості 07.12.2016 року, тобто у межах строку позовної давності.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають на підставі договору або правочину.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з п. 1. 27 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що платіжна картка це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

У пунктах 14.1., 14.8 та 14.12 ст. 14 цього Закону визначено, що електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання електронного переказу. Банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов'язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу (далі у цій статті - договір), ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов'язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 з метою отримання кредиту звернулась 31.08.2010 р. із заявою до ПАТ КБ «Приватбанк» та отримала кредит у розмірі 8292грн.35 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку та було відкрито картковий рахунок № 363436. При оформленні кредиту ОСОБА_2 повідомила банку свої паспортні дані, дівоче прізвище своєї матері, а отже особа ОСОБА_2 була ідентифікована і своєї присутності у банку у день укладання кредитного договору відповідач не спростовувала і не заперечувала.

Встановлено, що 31 серпня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредитний договір укладений шляхом підписання сторонами анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 12). Із тексту вказаної заяви убачається, що ОСОБА_2 погодилась із тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Зазначено, що позичальник ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, наданими йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку. Позичальник зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись із їхніми змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.com.ua.

Зазначені умови викладені у заяві позичальника при отриманні кредиту від 31.08.2010 року, а не у кредитному договорі, однак вказана заява містить ознаки такого договору. Згідно вказаної заяви ОСОБА_2 підтвердила, що ознайомилась та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які були надані у письмовій формі, про що свідчить підпис ОСОБА_2 (а.с. 12 зворот). Достовірність свого підпису на цій заяві ОСОБА_2 не спростувавала у суді першої інстанції і не заперечувала у апеляційній скарзі.

За змістом пункту 2.1.1.2.1 Умов та Правил надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам'ятці клієнта /довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата отримання картки зазначеної в заяві. Договір укладається терміном на п'ять років.

Пунктом 2.1.1.2.3. умов визначено, що банк має право в будь-якій момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт, а пункт 2.1.1.2.4 передбачає, що підписання договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Із заяви анкети-заяви убачається, що ОСОБА_2 ознайомилась і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанк. Зобов'язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті Приват Банку.

Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку розміщено в мережі Інтернет на сайті банку http://privatbank.ua, що свідчить про те, що він є доступним для всіх клієнтів банку, в т.ч. і для ОСОБА_2, з якими вона, підписуючи анкету заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приват Банку, зобов'язалась ознайомлюватися.

Разом з цим, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_2 спірний кредитний договір не оспорювала в судовому порядку, такий у встановленому порядку не визнаний недійсним, а відтак підлягає виконанню його сторонами.

Перевіряючи аргументи скарги апеляційним судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, ОСОБА_2 користувалась кредитним лімітом, отже, погодилась з такими умовами, розміром процентів за користування кредитом та штрафними санкціями, що передбачені положеннями Умов та Правил.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2, отримавши кредитні кошти, взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту своєчасно не виконувала.

Згідно із розрахунком заборгованості, наданим ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 8-9), розмір заборгованості за кредитним договором № б/н від 31.08.2010 року станом на 17.11.2016 року становить 20486,80 грн. і складається із: 8413,39 грн. - тіло кредиту; 2969,25 грн. - відсотки за користування кредитом; 6702,41 грн. - пеня за прострочене зобов'язання; 950 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 951,75 грн. - штраф (процентна складова). На спростування заборгованості відповідачем не надано доказів суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду.

Твердження апелянта про те, що розрахунок заборгованості не відноситься до первинних бухгалтерських документів апеляційний суд до уваги не сприймає як підставу для скасування рішення суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Нормативне регулювання в Україні правовідносин із використанням спеціальних платіжних засобів - платіжних карт, регулюється: Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про електронний цифровий підпис» постановою НБУ № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» іншими законами України та нормативно-правовими актами Національного банку України.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» порядок ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в банках встановлюється Національним банком України відповідно до цього Закону та міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про Національний банк України» та ч. ч.1, 2 ст. 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність» Національний банк встановлює обов'язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку.

Відповідно до п .п. 1.10., 4.1. - 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003 року (далі за текстом - Положення) операційна діяльність банку - це сукупність технологічних процесів,пов'язаних з документуванням інформації за операціями банку (далі - операції), проведенням їх реєстрації у відповідних регістрах, перевірянням, вивірянням та здійсненням контролю за операційними ризиками. Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи, які мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі. Первинний документ - документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.п. 5.1. - 5.5. Положення інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку, які ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них; аналітичні рахунки з обліку внутрішньо-банківських операцій; книги реєстрації відкритих рахунків; оборотно-сальдовий баланс; інші регістри відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку.

Так, зокрема, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня; їх форма затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов'язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку).

Згідно з п. п. 5.6, 5.8. Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам, уповноваженим власниками рахунків особам та державним органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

У постанові НБУ № 705, зокрема, вказано: Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань, Виписка про рух коштів за рахунком може надаватися власникові рахунку в банку, надсилатися поштою, електронною поштою, у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через банкомат тощо.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що виписка по рахунку та розрахунок заборгованості, які надані ПАТ КБ «ПРиватБанк» є документами про видачу та сплату коштів за Кредитним договором.

Наведене спростовує твердження апелянта про те, що вона не укладала з банком кредитного договору, не отримувала кредитні кошти у банку і не користувалась кредитною карткою та послугами банку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 204 ЦК України встановлений принцип правомірності правочину, відповідно до якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Статтею 530 цього ж Кодексу передбачено, що якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки (пені).

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 20.05.2011 року дійсно отримала кредитну картку, а 04.03.2014 року отримала перевипущену кредитну картку, що документально підтверджується витягом з програмного технічного комплексу банку, де розміщено фото позичальника при отриманні кредитної картки та убачається з довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_2 (а.с. 11, 247-250).

Зазначене не спростовано ОСОБА_2 в жодний належний спосіб.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 за час дії договору з моменту його укладення - 31.08.2010 року до часу подання позову ПАТ КБ «ПриватБанк» - 07.12.2016 року, не оспорювала укладений договору кредиту, користувалась наданими кредитними коштами, та проводила частково оплату коштів, погашаючи заборгованість по кредитному договору, а отже погоджувалась з умовами договору.

З огляду на особливості цього спору, апеляційний суд приймає до уваги ті обставини, що відповідач, не визнаючи пред'явлені банком позовні вимоги та стверджуючи, що не отримувала у позивача кредитні кошти, до правоохоронних органів або до служби безпеки банку не зверталась з часу пред'явлення позову до неї.

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач ОСОБА_2 умов кредитного договору не виконала, допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, встановлених кредитним договором. А отже, згідно поданого банком розрахунку, за кредитним договором № б/н від 31 серпня 2010 року утворилась заборгованість в сумі 12713,35грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 8292,35 грн., відсотків за кредитом - 2969,25 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 951,75 коп.

Доводи заявника про звернення позивача до суду з пропуском строку позовної давності спростовується наступним.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

З наданого банком розрахунку заборгованості за договором б/н від 31 серпня 2010 року убачається, що останній раз кошти на погашення суми заборгованості по рахунку відповідача надходили 31 грудня 2015 року у сумі 40 грн. і 10 березня 2016 року відбулось автоматичне погашення простроченої заборгованості у розмірі 18,57 грн.

Виходячи з цього, колегія суддів вважає, що оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом 07 грудня 2016 року, строк позовної давності щодо стягнення заборгованості позивачем не пропущений.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заявлених банком вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що автоматичне погашення боргу свідчить про переривання строку позовної давності не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки п. 2.1.1.3.5 Умов та правил надання банківських послуг, що складає, в тому числі, умови кредитного договору, укладеного між сторонами, визначено можливість банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, що відкриті в валюті кредитного ліміту, в межах суми, що підлягає сплаті за цим договором, при настанні строків платежу.

Колегія суддів апеляційного суду вважає проведення позивачем такого списання правомірним, оскільки воно здійснювалось банком в межах укладеної угоди.

З огляду на сукупність обставин справи, інші доводи апеляційної скарги, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими та не спростовують правильних висновків оскаржуваного судового рішення.

Зважаючи на практику Європейського суду, колегія суддів ураховує, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За приписами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування вірного по суті і справедливого рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 травня 2018 року без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384,389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:Судді:

Повний текст постанови складений 27 липня 2018 року.