Справа № 459/3265/17 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 22-ц/783/1732/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.

секретаря - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Апеляційного суду Львівської області цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 квітня 2018 року, постановлене у складі судді Рудакова Д.І., у справі за позовом ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів по виплаченій індексації щомісячних страхових виплат, -

в с т а н о в и л а:

В грудні 2017 року позивач ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача в особі Червоноградського відділення ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області 3 688, 63 грн. безпідставно набутих коштів по виплаченій індексації щомісячних страхових виплат. Свої позовні вимоги обгрунтовував тим, що в порушення Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинила втрату працездатності» з грудня 2015 року по листопад 2016 року відповідач не повідомив позивача про збільшення розміру пенсії. Відтак з вини відповідача, не маючи інформації про підвищення розміру пенсії відповідачу, Відділеннями Фонду здійснювалось щомісячне нарахування та виплата індексації на щомісячну страхову виплату втраченого заробітку без врахування розміру підвищення пенсії, в звязку з чим за період за вказаний період позивачем було безпідставно нараховано та виплачено відповідачу кошти по індексації щомісячних страхових виплат в розмірі 3 688, 63грн. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 12 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів по виплаченій індексації щомісячних страхових виплат відмовлено.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 квітня 2018 року оскаржив позивач ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги поcилається на те, що рішення суду є незаконним та таким, що прийняте з порушення норм матеріального і процесуального права. Судом неповно зясовано обставини справи, а ті обставини, що встановлені в судовому рішенні є недоведеними.

Вказує, що при винесенні оскаржуваного рішення судом не враховано, що з вини відповідача, не маючи інформації про підвищення йому розміру пенсії, відділенням Фонду здійснювалось щомісячне нарахування та виплата індексації на щомісячну страхову виплату втраченого заробітку без врахування розміру підвищеної пенсії

Звертає увагу, що судом не було взято до уваги положення ч. 1 та ч. 2 ст. 1212 ЦК України, оскільки відповідач отримував завищений розмір індексації щомісячної страхової виплати без достатньої правової підстави, а тому безпідставно виплачено сума індексації щомісячної страхової виплати повинна бути повернута Фонду.

Просить рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 квітня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Частиною 1 ст. 368 ЦПК України передбачено, що судом апеляційної інстанції справи розглядаються за правилами, встановленими для розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Ціна позову у даній справі 3 688 грн. 63 коп.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників, і відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

Так, судом встановлено, що на обліку в Червоноградському відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області знаходиться ОСОБА_3, якому на підставі заяви призначено виплату щомісячних страхових виплат у звязку з нещасним випадком на виробництві (професійним захворюванням), що стався за час роботи на Шахта «Степова» ДП «Львіввугілля».

Як вбачається з розрахунку ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області за період з 01.12.2015 року по 31.08.2017 року розмір зайво виплаченої відповідачу індексації щомісячних страхових виплат становить 3 688, 63 грн.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ч. 10 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» суми, одержані в рахунок страхових виплат потерпілим або особою, яка має право на ці виплати, можуть бути утримані Фондом соціального страхування від нещасних випадків, якщо рішення про їх виплату прийнято на підставі підроблених документів або подано свідомо неправдиві відомості, а також якщо допущено помилку, яка впливає на суму страхових виплат.

Відповідно до п. 1.9. Порядку призначення, перерахунку та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду від 27.04.2007 р. № 24, повернення зайво виплачених сум проводиться на підставі постанови робочих органів виконавчої дирекції Фонду, якщо потерпілі або особи, які мають на це право, не заперечують проти підстав і розміру відрахування.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач відмовився надати згоду про утримання відділенням Фонду зайво виплачених коштів.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті:

1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абз. 2 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року в справі № 6-151цс13.

У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постановах від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13 та від 2 липня 2014 року № 6-91цс14, зазначено, що правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Оскільки під час розгляду справи ву суді першої інстанції не встановлено факту недобросовісного набуття ОСОБА_3 грошових коштів, які є відшкодуванням шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення ст. 1215 ЦК України, та дійшов правильного висновку про те, що вказані грошові кошти не підлягають поверненню з підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України.

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини «Стреч проти Сполученого Королівства», «Рисовський проти України» наголошено на тому, що особа на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що індексація проводиться безпосередньо органами, що виплачують грошові зобов'язання, а участь громадянина, що отримує грошові доходи, не регламентована та на нього не покладається обов'язок щодо надання будь-яких довідок або інформації.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому доходить висновку, що підстави для його скасування відсутні.

Частинами 1,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів щодо недобросовісності дій відповідача, відтак заявлені позивачем позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення суду першої інстанції. А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 квітня 2018 року немає.

У відповідності до вимог абз. 2 ч. 5 ст. 268 ЦПК України в редакції 2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 27 липня 2018 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області - залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 липня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_4