Дата документу Справа №
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 336/4230/17

Провадження №22-ц/778/2446/18

Апеляційний суд Запорізької області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Подліянової Г.С.,

за участю секретаря судового засідання Евальд Д.Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2018 року в складі судді Дацюк О.І. в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: п'ята Запорізька державна нотаріальна контора, ОСОБА_5, про усунення від права спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

02 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення від права спадкування за законом, в обґрунтування якого зазначав наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був рідним братом ОСОБА_1 та чоловіком ОСОБА_3

З 1999 року його брат ОСОБА_6 та відповідачка разом не проживали.

Восени 2016 року ОСОБА_6 захворів, однак, про ці обставини відповідачка не повідомила ні ОСОБА_1, ні його рідну сестру ОСОБА_5

Отримавши лікарське свідоцтво про смерть № 167 від 10.01.2017 року, довідку про причину смерті № 167 від 10.01.2017 року, позивач дізнався про причину смерті ОСОБА_6: «правобічна зливна гнійна пневмонія», а також хвороба, що призвела до смерті «гостра легенево-серцева недостатність».

Вважаючи, що відповідачка, не виконуючи свої подружні обов'язки по відношенню до свого хворого чоловіка, який вже досяг похилого віку, знаходився у безпорадному стані у зв'язку із хворобою, потребував сторонньої допомоги, не надаючи йому медичної допомоги, залишаючи його без продуктів харчування, необхідних ліків, діяла навмисно, бажаючи настання летальних наслідків для його брата, з метою подальшого заволодіння його майном, як спадкоємицею після його смерті, тобто із корисливих мотивів.

Позивач, вважаючи, що бездіяльність відповідачки призвела до смерті його брата, 27.06.2017 року подав Заяву (повідомлення) про кримінальне правопорушення, що підтверджується копією заяви та Талоном-повідомленням № 84.

Враховуючи вищезазначене та посилаючись на ч. 5 ст. 1224 ЦК України, позивач просив усунути ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 09.01.2017 року, про що 10.01.2017 року складено відповідний актовий запис № 313. Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2018 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає , що судом першої інстанції не було витребувано спадкову справу, без вивчення якої суд не міг об'єктивно розглянути справу. Висновок суду про те, що спадкодавець не перебував у безпорадному стані ґрунтується на припущеннях. Судом не було взято до уваги медичні роз'яснення, на які посилався апелянт в позовній заяві, а також не враховано показання лікаря швидкої медичної допомоги ОСОБА_7 та судово-медичного експерта ОСОБА_8Факт ухилення відповідачки, як особи, яка в силу закону повинна була турбуватись і піклуватись про спадкодавця, а також факт умисного невиконання цього обов'язку було встановлено та підтверджено опитуванням свідків та долученими до матеріалів справи документами, яким суд не дав належну оцінку.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

В обґрунтування зазначає , що апелянт дійшов помилкового висновку, що без вивчення спадкової справи суд не міг об'єктивно розглянути справу. В матеріалах справи відсутнє клопотання позивача про витребування спадкової справи; судом було повідомлено сторони про їх права та обов'язки, крім того позивач скористався правничою допомогою. Позивачем не доведено, що відповідач ухилялася від надання спадкодавцеві допомоги, не доведено перебування спадкодавця в безпорадному стані, та його потреби в допомозі саме відповідача ( а.с.215- 216-а).

Представник п'ятої Запорізької державної нотаріальної контори та ОСОБА_5 до суду апеляційної інстанції не з'явилися, повідомлені про місце та час розгляду справи згідно до вимог ст..ст.128,130 ЦПК України .

Від державного нотаріуса п'ятої Запорізької державної нотаріальної контори надійшла письмова заява, де міститься клопотання про розгляд справи без участі їх представника ( а.с.213).

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, враховуючи положення ч.2 ст.. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатніх та достовірних доказів того, що ОСОБА_6 перед своєю смертю перебував у безпорадному стані, потребував допомоги, звертався за допомогою до відповідача, а ОСОБА_3 умисно ухилялась від надання йому допомоги.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та відхиляє аргументи, викладені в апеляційній скарзі з таких мотивів.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюється на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд, при вирішенні такої справи повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Пленум Верховного Суду України у роз'ясненнях, викладених у п. 6 постанови від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» звертає увагу судів на те, що факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

При вирішенні питання про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Встановлено, що ОСОБА_6, (спадкодавець) та ОСОБА_3 (відповідач) перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 23-26, 55),

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_6, що підтверджено копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1(а.с. 8).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причини смерті причиною смерті ОСОБА_6 є правобічна зливна гнійна пневмонія та гостра легенево-серцева недостатність (а.с. 8 зворот, а.с. 9).

ОСОБА_1 ( позивач) є братом померлого та адресував заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини 08.06.2017 року (а.с. 16).

ОСОБА_5 ( третя особа у справі) є сестрою померлого та відмовилась від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1, звернувшись з заявою від 28.03.2017 року (а.с. 15).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначав про те, що його брат - ОСОБА_6 ( спадкодавець) з кінця 2016 року хворів, потребував лікування, а відповідач ОСОБА_3 як його дружина не турбувалася та не піклувалася про спадкодавця, умисно ухилялась від виконання цього обов'язку.

З матеріалів справи вбачається, що 08.01.2017 року о 12.55 годині кардіологічною бригадою швидкої медичної допомоги було зафіксовано виклик за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_6, що підтверджено копією карти спадкоємності, в якій зазначено, що ОСОБА_6 категорично відмовився від госпіталізації (а.с. 57).

Твердження позивача про те, що відповідачка умисно створювала неналежні житлові умови для чоловіка з метою скорішого настання його смерті з посиланням на листи ПАТ «Запоріжжяобленерго», КП «Водоканал», ТОВ «Запоріжгаз Збут», з яких вбачається, що з 2012 року до лютого 2017 року до квартири АДРЕСА_2, де мешкав ОСОБА_6, не постачалась електроенергія через наявність заборгованості у розмірі 6,38 гривень, а також через наявність заборгованості були призупинені послуги з водовідведення у періоди часу з 21.06.2013 року по 02.02.2017 року та з 22.11.2017 року по лютий 2018 року, послуги з газопостачання надавались, є неприйнятними (а.с. 127, 128, 129, 130, 133, 134).

Неналежне утримання нерухомого майна, не є достатньою підставою для задоволення позову про усунення особи від спадкування.

До того ж, за життя ОСОБА_6 отримував пенсію за віком, яка з січня 2016 року по грудень 2016 склала 16 239,28 грн. (а.с. 132).

Із заяви від 27.06.2017 року та талону-повідомлення від 27.06.2017 року (а.с. 18-19, 20, 110), копії яких наявні в матеріалах справи, вбачається, що за заявою ОСОБА_1, який просив внести відомості до Єдиного реєстру досудове розслідувань та розпочати досудове розслідування злочинів, передбачених ст. 135 ч. 3, ст. 136 ч. 3 КК України, 05.07.2017 року було зареєстровано кримінальне провадження № 0002627 за ст. 190 ч. 1 КК України (а.с. 21).

На час вирішення даного спору рішення компетентними органами з цього питання не прийнято.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено наявність усіх фактів, передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України, адже лише при одночасному настанні їх у сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що ОСОБА_6 хоча і був особою похилого віку та страждав на певні захворювання, проте не перебував у безпорадному стані.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не було витребувано спадкову справу не впливають на правильність висновку суду першої інстанції, оскільки в цій справі установленню підлягають ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтва, потреба спадкодавця в допомозі цієї особи.

До того ж, вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо того, що висновок суду про те, що спадкодавець не перебував у безпорадному стані ґрунтується лише на припущеннях, оскільки відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України саме на позивача покладається обов'язок доказування знаходження спадкодавця у безпорадному стані.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом показань лікаря швидкої медичної допомоги ОСОБА_7 та судово-медичного експерта ОСОБА_8, судовою колегією відхиляються, оскільки перебування спадкодавця в безпорадному стані та необхідність у сторонньому догляді повинно бути підтверджено належними і допустимими доказами, а саме відповідними медичними документами відповідних медичних установ, в яких би містились з цього приводу висновки фахівців що ОСОБА_6 за станом здоров'я не міг сам себе обслуговувати і потребував сторонньої допомоги.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 78 ЦПК України, не можна показаннями свідків у суді підтверджувати обставини, які мають бути підтверджені лише письмовими доказами, зокрема, тільки медичними документами можна підтвердити перебування особи у безпорадному стані, його потребу у сторонньому догляді тощо.

Отже, посилання апеляційної скарги на пояснення свідків, у тому числі медичних працівників, не є належними, допустимими доказами в розумінні ст. 76 ЦПК України, на підтвердження безпорадного стану спадкодавця ОСОБА_6, а, відповідно, й потреби останнього у сторонньому догляді.

Наявність хвороби у спадкодавця, її характер та тривалість ( з кінця 2016 року) не свідчать про безпорадний стан спадкодавця за відсутності допустимих доказів.

Отже, вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

На підставі зібраних у справі доказів суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено сукупність обставин, за яких можливе усунення від права на спадкування відповідача відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України, а саме: ухилення відповідача від надання спадкодавцю ОСОБА_6 допомоги при можливості її надання, та що спадкодавець потребував такої допомоги, що характеризується умисною формою вини; перебування спадкодавця у безпорадному стані та потребу його у допомозі саме зі сторони відповідача ОСОБА_3

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 липня 2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

Г.С. Подліянова