Справа № 445/1675/17 Головуючий у 1 інстанції: Бакаїм М.В.
Провадження № 22-ц/783/1914/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Бойко С. М., Савуляка Р. В.

при секретарі: Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 24 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а:

18.10.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на своє утримання.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що є людиною похилого віку, інвалідом 2-ої групи, без постійного місця проживання та малозабезпеченим. З 1988 року по 25.09.1990 року він перебував у шлюбі із ОСОБА_5 До повноліття сина, а потім і до закінчення його навчання, сплачував на користь колишньої дружини аліменти. Ніколи не ухилявся від виконання своїх батьківських обов"язків та належним чином їх виконував. Вважає, що відповідно до чинного законодавства він має право на стягнення аліментів з сина, оскільки такий працює та має стабільний заробіток. На сьогодні він став непрацездатним, малозабезпеченим та тяжко хворим, а тому потребує постійного догляду та додаткових коштів на лікування. У зв"язку наведеним, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами та просив постановити рішення про стягнення з ОСОБА_4 на його користь аліментів у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментіввідмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 та представник ОСОБА_2 ОСОБА_3

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що районним судом не враховано, що до досягнення повноліття відповідача та до закінчення навчання у Львівському коледжі будівництва, архітектури та дизайну (до 01.03.2011 року) позивач сплачував аліменти на його утримання. Крім того, позивач не був позбавлений батьківських прав та брав участь у вихованні та утриманні сина. Звертає увагу суду на те, що розмір пенсії, яку отримує позивач, є недостатньою для забезпечення його потреб у харчуванні та лікуванні. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, приймати участь в утриманні непрацездатного батька.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

09.07.2018 року ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив що позивач не обґрунтував належними та допустимими доказами необхідність надання йому матеріальної допомоги, а наявні у нього доходи та пільги у розмірі, які перевищують прожитковий мінімум, свідчать про можливість забезпечувати себе самостійно. Вважає, що у ОСОБА_2 відсутнє право на отримання від нього аліментів.

У засіданні колегії суддів позивач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_3 скаргу підтримали, дали пояснення аналогічні доводам скарги, просили скаргу задовольнити, рішення суду скасувати на ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов'язок, передбачений ч.1 ст.202 СК України, не є абсолютним.

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи (ст.75 СК України).

Особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, про що зазначено у частині четвертій ст. 75 СК України.

Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання у дочки, сина на утримання батьків можуть бути призначені за наявності сукупності певних умов, а саме: мати, батько не були позбавлені батьківських прав та не ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків; непрацездатність матері, батька; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення батька, матері.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум для зазначеної категорії осіб, який визначається з врахуванням віку та працездатності такої особи. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при постановлені рішення слід зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІV-СГ № 409741.

Матеріалами справи встановлено, що позивач сплачував аліменти на утримання відповідача до досягнення ним повноліття в розмірі 1/4 частини його заробітку, та в подальшому аліменти в розмірі 1/6 частини від заробітку позивача, до закінчення відповідачем навчання у Львівському коледжі будівництва, архітектури та дизайну.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є пенсіонером за віком та інвалідом 2 групи загального захворювання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 серії ААИ № 385270, знаходиться на диспансерному обліку у: лікаря-терапевта з діагнозом: ІХС,стабільна стенокардія IV ф.к. постінфарктний атеросклероз ( ІІІ 2008 р.) дифузний кардіосклероз, стан післяопераційний, гіпертонічна хвороба; у лікаря-уролога з діагнозом: солевий діатез, киста нирки, доброякісна гіперплазія простати 1 ст.; у лікаря-невролога з діагнозом: хронічний вертоброгенний попериково-крижовий радикуліт; у лікаря-травматолога з діагнозом: постравматичний правобічний деформуючий коксартроз 3 ст., з болевим синдромом, вкорочення кінцівки до 7 см; у лікаря-окуліста з діагнозом: гупермотропія слабкої ступені, початкова катаракта. По стану здоров"я він потребує заміну правого кульшового суглобу та операційного втручання з приводу правої кили та медикаментозного лікування.

Перебуває на обліку в Золочівському об"єднаному управлінні Пенсійного фонду та отримує пенсію за віком, розмір якої на січень 2017 року становив 1511,73 грн., на червень 2017 року - 1576,73 грн., в жовтні 2017 року - 1878,90 грн., про що свідчать довідки № 1208 від 13.06.2017 року та № 1754 від 26.10.2017 року Золочівського ОУПФУ Львівської області.

Відповідно до Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а згідно з п.1.2. Методики визначення прожиткового мінімуму на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства економіки України та Державного комітету статистики України від 17.05.2000 № 109/95/157 - прожитковий мінімум на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, складається з вартісних величин: набору продуктів харчування, достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я; мінімального набору непродовольчих товарів, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості; мінімального набору послуг, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

У зв»язку з наведеним, враховуючи те, що прожитковий мінімум станом на січень 2018 рік встановлено Законом України «Про Державний бюджет України нa 2018 рік», і для осіб, які втратили працездатність, визначений у розмірі 1373 грн., суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що пенсія, яку отримує позивач станом на жовтень 2017 року в розмірі 1878,90 грн., повинна покривати його видатки на харчування та лікування.

Таким чином, оскільки пенсія позивача не є меншою, ніж встановлений законом прожитковий мінімум для категорії осіб, до якої він відноситься, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що підстави вважати, що позивач є особою, яка потребує матеріальної допомоги, відсутні.

Крім того, позивачем ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували ту обставину, що отримувана ОСОБА_2 пенсія не забезпечує його потреб на харчування, лікування та того, що ним витрачаються значні кошти на лікування, ліки, тощо.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Наведені в апеляційній скарзі доводи правильних висновків суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 24 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 27.07.2018 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Бойко С. М.

ОСОБА_6