Провадження № 2/522/1165/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А. Ю.

за участю секретаря Іскрич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Добробуд ЛТД», Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Престиж VII», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Добробуд ЛТД", Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будывельний кооператив «Престиж VII», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів, визнання права власності на квартири.

У ході розгляду справи була подана заява про зміну предмета позову, у якій Позивач просив:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу майнових прав № 2/14-144/1 від 03.02.2010р. (в редакції від 10.06.2014р.);

-визнати недійсною додаткову угоду від 26.12.2014р. до договору купівлі-продажу майнових прав № 2/14-144/1 від 03.02.2010р.;

-визнати недійсною угоду про заміну сторони від 10.06.2014р. до договору купівлі-продажу майнових прав № 2/14-144/1 від 03.02.2010р.;

-визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 22.06.2017р., покупцем за яким є ОСОБА_2;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 22.06.2017р., покупцем за яким є ОСОБА_4;

-визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1

-визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1

Під час розгляду справи судом були задоволені клопотання сторін про витребування докуменів та призначення будівельно-технічної експертизи.

Представник Позивача в судових засіданнях позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Представник ТОВ «Добробуд ЛТД» позов не визнавав, надав суду відзив на позовну заяву та додаткові пояснення.

Представники Відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 позов не визнавали, просили суд відмовити в задоволенні позову.

ОСОБА_3 та Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Престиж VII» про судові засідання були повідомлені належним чином, шляхом направлення судових повісток на останні відомі суду адреси їх проживання та/або місцезнаходження. У судове засідання не з'являлись, відзиву на позовну заяву та/або клопотань не подавали.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до позовної заяви та матеріалів справи Позивач посилався на те, що між ним та Приватним підприємством «Інвест-Прогрес» був укладений договір №G1/CHP55 про інвестування (далі - Договір).

У подальшому, 08.06.2009р., ОСОБА_1, ПП «Інвест-Прогрес» та ТОВ «Добробуд ЛТД» уклали додаткову угоду до Договору. За умовами вказаної додаткової угоди ТОВ «Добробуд ЛТД» перейшли усі права та обов'язки ПП «Інвест-Прогрес».

23.06.2010р. між Позивачем та ТОВ «Добробуд ЛТД» був укладений договір про внесення змін до Договору, у зв'язку із чим Договір був викладений в новій редакції.

Відповідно до Договору в редакції від 23.06.2010 р. ТОВ «Добробуд ЛТД» зобов'язувалось передати у власність Позивача безумовне майнове право на квартиру будівельний НОМЕР_1 на момент підписання Договору розрахунковою площею 122,01 кв.м., яка розташована на 14 поверсі Житлового будинку № 2 багатоповерхового жилого комплексу із вбудованими приміщеннями обслуговування й підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_3 а Позивач зобов'язувався прийняти зазначене безумовне майнове право та сплатити за нього обумовлену Договором Інвестицію.

Пунктом 5.3 Договору передбачено: відповідно до попередньої редакції цього Договору на момент підписання цієї редакції Договору Інвестор фактично сплатив приватному підприємству «ІНВЕСТ-ПРОГРЕС» (ідентифікаційний код юридичної особи 34055471) грошові кошти в розмірі 42 552,00 доларів США (сорок дві тисячі п'ятсот п'ятдесят два долара 00 центів), у тому числі податок на додану вартість.

Інвестор зобов'язаний протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту набуття чинності цієї редакції Договору надати Підприємству довідку відповідної банківської установи або приватного підприємства «ІНВЕСТ-ПРОГРЕС» (ідентифікаційний код юридичної особи 34055471) про фактичне надходження коштів, зазначених у цьому пункті Договору, на поточний рахунок приватного підприємства «ІНВЕСТ-ПРОГРЕС» (ідентифікаційний код юридичної особи 34055471).

Однак матеріали справи не містять доказів надання відповідної довідки ТОВ «Добробуд ЛТД», що підтверджувала би сплату ОСОБА_1 зазначеної суми грошових коштів на користь ПП «Інвест-Прогрес» як сторони договору про інвестування від 23.08.2006р. № G1/CHP-55.

Пункти 5.4-5.5. Договору передбачаюить обов'язок Позивача сплатити на рахунок ТОВ «Добробуд ЛД» залишок Інвестиції, початковий розмір якої визначено на рівні 185 543,73 грн, до 15.02.2011р. у такому порядку (загалом 9 платежів):

до 25.06.2010р. - 20 615,97 грн (платіж збільшується на коефіцієнт захисту від валютних коливань відповідно до п. 5.4 Договору);

до 15.07.2010р. - 20 615,97 грн (платіж збільшується на коефіцієнт захисту від валютних коливань відповідно до п. 5.4 Договору);

до 15.08.2010р. - 20 615,97 грн (платіж збільшується на коефіцієнт захисту від валютних коливань відповідно до п. 5.4 Договору);

до 15.09.2010р. - 20 615,97 грн (платіж збільшується на коефіцієнт захисту від валютних коливань відповідно до п. 5.4 Договору);

до 15.10.2010р. - 20 615,97 грн (платіж збільшується на коефіцієнт захисту від валютних коливань відповідно до п. 5.4 Договору);

до 15.11.2010р. - 20 615,97 грн (платіж збільшується на коефіцієнт захисту від валютних коливань відповідно до п. 5.4 Договору);

до 15.12.2010р. - 20 615,97 грн (платіж збільшується на коефіцієнт захисту від валютних коливань відповідно до п. 5.4 Договору);

до 15.01.2011р. - 20 615,97 грн (платіж збільшується на коефіцієнт захисту від валютних коливань відповідно до п. 5.4 Договору);

до 15.02.2011р. - 20 615,97 грн (платіж збільшується на коефіцієнт захисту від валютних коливань відповідно до п. 5.4 Договору).

Однак у порушення встановленого Договором графіку сплати залишку Інвестиції і порядку коригування платежів ОСОБА_1 було сплачено на користь ТОВ «Добробуд ЛТД» такі суми (загалом 8 платежів на загальну суму 164 927,76 грн):

01.07.2010р. - 20 615,97 грн;

30.07.2010р. - 20 615,97 грн;

15.09.2010р. - 20 615,97 грн (в порушення п. 5.4, 5.5 Договору платіж здійснено без збільшення на коефіцієнт захисту від валютних коливань);

03.12.2010р. - 20 615,97 грн (в порушення п. 5.4, 5.5 Договору платіж здійснено без збільшення на коефіцієнт захисту від валютних коливань);

26.05.2011р. - 20 615,97 грн (в порушення п. 5.4, 5.5 Договору платіж здійснено без збільшення на коефіцієнт захисту від валютних коливань);

01.06.2011р. - 20 615,97 грн (в порушення п. 5.4, 5.5 Договору платіж здійснено без збільшення на коефіцієнт захисту від валютних коливань);

19.07.2011р. - 20 615,97 грн (в порушення п. 5.4, 5.5 Договору платіж здійснено без збільшення на коефіцієнт захисту від валютних коливань);

09.08.2011р. - 20 615,97 грн (в порушення п. 5.4, 5.5 Договору платіж здійснено без збільшення на коефіцієнт захисту від валютних коливань).

У матеріалах справи містяться копії відповідних квитанцій наданих Позивачем разом із позовною заявою.

ТОВ «Добробуд ЛТД» стверджував, що таким чином, враховуючи встановлений Договором розмір і строк внесення Інвестицій до 15.02.2011р., ОСОБА_1 було допущено прострочення їх внесення на термін, що перевищує 45 календарних днів. Позивачем спростовуючих доказів до суду надано не було.

Відповідно до п. 7.2 та п. 5.15. Договору, якими передбачено, що у випадку прострочення Інвестором внесення Інвестицій на термін, що перевищує 45 (сорок п'ять) календарних днів, Підприємство має право розірвати Договір в односторонньому порядку. У такому випадку Договір вважається припиненим з моменту одержання Інвестором відповідного письмового повідомлення Підприємства. У випадку, якщо з причин, що не залежать від Підприємства, таке повідомлення неможливо вручити Інвестору, цей Договір вважається припиненим з моменту одержання Підприємством повторного (другого) повідомлення підприємства зв'язку про неможливість вручення відповідного повідомлення Інвестору. Неповна (часткова) сплата Інвестором Інвестиції не є підставою для виникнення у нього права власності на Об'єкт інвестування.

Користуючись своїм правом на односторонє розірвання Договору, ТОВ «Добробуд ЛТД» 12.10.2011р. ТОВ «Добробуд ЛТД» направило на адресу ОСОБА_1 повідомлення про розірвання Договору на підставі п. 7.2 Договору.

У зв'язку з повідомленням підприємства поштового зв'язку про неможливість вручення листа від 12.10.2011р., ТОВ «Добробуд ЛТД» 06.03.2012 повторно направило на адресу ОСОБА_1 повідомлення про розірвання Договору на підставі п. 7.2 Договору.

У зв'язку з отриманням у червні 2012 року повторного (другого) повідомлення підприємства поштового зв'язку про неможливість вручення ОСОБА_1 повідомлення про розірвання Договору, Договір вважається розірваним.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору в повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України в разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Згідно з ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що розірвання Договору припинило зобов'язання сторін, що були обумовлені цим Договором, зокрема право ОСОБА_1 після виконання умов Договору набути у власність Об'єкт інвестування. Позивач, який неповністю сплатив Інвестиції за Договором, не набув майнових прав на квартиру будівельний номер 115 багатоповерхового жилого комплексу з паркінгом за адресою: АДРЕСА_3

Суд вважає, що до завершення повного розрахунку за Договором у ТОВ «Добробуд ЛТД» не виникло обов'язку передати ОСОБА_1 Об'єкт інвестування та Новозбудоване майно за Актом прийому-передачі (п. 6.1, 8.4 Договору), який, у свою чергу, був би підставою для оформлення позивачем його права власності на Новостворене майно з подальшою державною реєстрацією цього права (п. 6.2, 6.3 Договору).

Таким чином, внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 його договірних зобов'язань перед ТОВ «Добробуд ЛТД» позивач у силу прямого припису п. 5.15 Договору не набув права власності на майно, обумовлене Договором; позивачу правомірно не було передано майно, тобто ОСОБА_1 не набув достатніх підстав для оформлення за ним права власності, що виключає застосування до спірних правовідносин норм ст. 331, ч. 1 ст. 334, ст. 392 ЦК України, якими обґрунтовано позов.

Водночас відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Майнові права на нерухомість - об'єкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, оскільки об'єктом цих прав є не чуже майно, а також не вважаються правом власності, оскільки об'єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього.

Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права.

Майновими визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

За правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на окремі об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

Проте право власності на спірну квартиру в позивача не виникло. Порядок оформлення права власності на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкта до експлуатації врегульовано чинним на час укладення договору купівлі-продажу майнових прав Законом України від 19 червня 2003 року № 978-ІV «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Законом України від 18 вересня 1991 року № 1560-ХІІ «Про інвестиційну діяльність». За змістом договору купівлі-продажу майнових прав позивач отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно.

Зазначена правова позиція також підтверджується Постановою ВСУ у справі № 6-290цс16 від 16 березня 2016р.

Судове рішення за загальним правилом не є підставою виникнення права власності. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Ні зазначеними вище нормами, ні нормою статті 331 ЦК України не передбачено виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення.

Порядок оформлення права власності на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкту в експлуатацію визначено зазначеними нормами.

Беручи до уваги, що моментом виникнення майнових прав, а саме: суб'єктивних прав учасників правовідносин, пов'язаних з володінням, користуванням і розпорядженням майном, є момент набуття права власності, яке позивачем на спірні квартири не набуте, його вимоги про визнання його власником квартир не ґрунтуються на законі.

Зазначена правова позиція також підтверджується судовою практикою Верховного суду України, а саме Постановою від 18.02.2015р. по справі №6-244цс14.

Норма ст. 392 ЦК України передбачає спосіб захисту прав особи, яка вже набула право власності на майно, однак таке її право а) оспорюється/не визнається іншою особою або б) нею втрачено документ, який засвідчує відповідне право. Разом з тим, ОСОБА_1 не вчинено всіх належних дій для набуття права власності за умовами Договору, він не набув навіть права вимоги щодо передачі майна, а нормою ст. 392 ЦК України не передбачено первісне набуття особою права власності на підставі рішення суду.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Наприклад, позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа.

Позивач у позові про визнання права власності - особа, яка вже є власником.

Часто позови про визнання права власності в порядку ст. 392 ЦК подаються, коли особа не є власником, але бажає ним стати, наприклад, на безхазяйну річ, на об'єкт самочинного будівництва, за набувальною давністю, в порядку спадкування.

Також, має місце пред'явлення позовів про визнання права власності на новостворене чи реконструйоване нерухоме майно, щоб спростити чи уникнути встановленої законодавством досить тривалої в часі та фінансово затратної процедури оформлення прав на це майно. Оскільки набуття права власності регулюється окремими нормами і зазначені вище позови заявляються формально не для визнання, а для набуття права власності, задоволені вони бути не можуть.

Зазначена правова позиція міститься в Аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ Верховного суду України.

Крім того, відповідно до висновків будівельно-технічної експертизи виявлена невідповідність даних, вказаних в копії Плану поверху житлового будинку № 2, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 (аркуш справи 20 (Том 1)), а саме: квартира будівельний НОМЕР_1, загальною площею 122,01 м?, розташована на 15-му поверсі, що не відповідає даним вищевказаного договору - квартира будівельний НОМЕР_1, розрахунковою площею 122,01 м?, розташована на 14-му поверсі.

Представник Позивача не надав пояснень щодо того, чому в Договорі мстяться розбіжності, і в яку саме квартиру на якому саме поверсі інвестував Позивач.

Також, експерт встановив часткове співпадіння показникам, а саме конфігурації зовнішніх меж квартири з будівельним НОМЕР_1 розрахунковою площею 122,01 м2, розташованою на 15-му поверсі жилого будинку №2 багатоквартирного жилого комплексу із вбудованими приміщеннями обслуговування й підземним паркінгом за адресою: Україна, АДРЕСА_3, яка зображена в копії Плану поверху (аркуш справи 20 (Том 1)) із наступними квартирами: 11-й поверх будинку №2, розташованого за адресою: АДРЕСА_4; 12-й поверх будинку №2, розташованого за адресою: АДРЕСА_5; 13-й поверх будинку №2, розташованого за адресою: АДРЕСА_6; 14-й поверх будинку №2, розташованого за адресою: АДРЕСА_7; 15-й поверх будинку №2, розташованого за адресою: АДРЕСА_8; 16-й поверх будинку №2, розташованого за адресою: АДРЕСА_9; 17-й поверх будинку №2, розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

Тобто, виявлено співпадіння показникам, а саме конфігурації зовнішніх меж квартири з будівельним НОМЕР_1 розрахунковою площею 122,01 м2, як із квартирами розташованами на 14 поверсі, так і на 15 поверсі та інших поверхах. Зазначені обставини унеможливлюють усунення розбіжностей в Договорі та визначення розташування квартири, а саме на якому саме поверсі Позивач мав намір інвестувати.

З огляду на вищенаведені висновки, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення Позову. Позивачем не доведено, що саме квартири (№402 та №402/1) Відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - є предметом Договору між Позивачем та ТОВ «Добробуд ЛТД», і що саме зазначені фізичні особи порушують його права та інтереси. А з огляду на це підстави для визнання недійсними договорів, які укладались Відповідачами, відсутні.

Також, позовні вимоги Позивача, щодо визнання недійсними договорів та/або додаткових угод не містять усіх ідентифікуючих даних договорів, які визнаються недійсними (відсутні реєстрові номери, данні щодо посвідчення зазначених договорів нотаріусом). Разом з тим, у матеріалах справи відсутній договір від 22.06.2017р. покупцем за яким, є ОСОБА_4 відповідних клопотань про його витребування Позивачем не заявлялось. Зазначений договір не може бути визнаний судом недійсним, також, з підстави того, що не досліджувався судом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи та з урахуванням визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволені позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись: ст. ст. 1, 2, 5, 11, 76-80, 81, 242, 247, 258-273, 354-355 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Добробуд ЛТД", Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Престиж VII», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.15.5 Розділу XII Перехідні положення ЦПК України).

Повний текст рішення суду складений 27.07.2018 року.

Суддя: Бойчук А.Ю.