Єдиний унікальний номер 236/162/18 Номер провадження 22-ц/775/1003/2018
Єдиний унікальний номер 236/162/18
Номер провадження 22-ц/775/1003/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мірути О.А.

суддів Жданової В.С., Хейло Я В.,

за участю секретаря судового засідання Ситнік Д.Л.,

за участю представника ПАТ «Укрзалізниця» Комісарової А.В., представника позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області у місті Бахмуті апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 02 квітня 2018 року у цивільній справі № 236/162/18 ( суддя Бікезіна О.В.) за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про витребування утриманих, але не перерахованих аліментів,

ВСТАНОВИВ:

18 січня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ПАТ "Українська залізниця" про витребування утриманих, але не перерахованих аліментів у розмірі 23684,58 грн. та 25 000,00 грн. моральної шкоди, посилаючись на наступне.

На підставі виконавчого листа, виданого на виконання рішення Лутугинського районного суду Луганської області від 22 вересня 2008 року, позивач з 03 вересня 2008 року отримувала від ОСОБА_2 аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, щомісячно, шляхом утримання відповідачем належної суми із заробітної плати ОСОБА_2 У зв'язку з реорганізацією підприємства, ОСОБА_2 подовжив дію трудового договору з регіональною філією «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». З заробітної плати боржника за період з лютого по вересень 2016 року були утримані аліменти, які їй не були перераховані. Після її неодноразових звернень була погашена заборгованість за жовтень 2016 року - квітень 2017 року. З 20.03.2017 року виплата заробітної плати ОСОБА_2 була зупинена у зв'язку з встановленням простою. 17 липня 2017 року ОСОБА_2 звільнено у зв'язку зі скороченням часу. За період з квітня 2017 року по липень 2017 року аліменти також не виплачувалися.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 15 грудня 2017 року з відповідача на користь ОСОБА_2 стягнуто нараховану, але не виплачену заробітну плату. Однак, відповідач відмовляється виплатити позивачеві нараховані аліменти в розмірі 23684,58 грн., утримані із заробітної плати ОСОБА_2

Крім того, зазначила, що вказаними діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, так як з припиненням виплат вона з дітьми опинилася в скрутному матеріальному становищі, змушена була повернутися до свого помешкання у смт. Станиця Луганська, де ще не закінчилися активні бойові дії. При цьому вона усвідомлювала, що наражає дітей на психологічні травми та відчувала моральні страждання, негативні переживання та тривогу, діти також нервували. Вона змушена була позичати грошові кошти у рідних та знайомих для забезпечення дітей. Розмір моральної шкоди обґрунтовує періодом неотримання аліментів - 22,5 місяці та мінімальним розміром аліментів на дитину - 30% від прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 02 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_3 відраховані із заробітної плати ОСОБА_2 аліменти за період з лютого 2016 року по вересень 2016 року в сумі 19776,71 грн., з березня 2017 року по квітень 2017 року в сумі 1710,11 грн., а всього в сумі 21486,82 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Із вказаним судовим рішенням не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення заборгованості за період з лютого по липень 2016 року у сумі 13138,83 грн., березень-квітень 2017 року у сумі 1710,11 грн. та моральної шкоди у розмірі 2000,00грн. та ухвалити нове рішення, посилаючись на наступне.

Вважає, що рішення суду першої інстанції в оспорюваній частині постановлене з порушеннями норм матеріального та процесуального права, не в повній мірі встановлені обставини , що мають істотне значення, а саме:

- суд задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення заборгованості з лютого 2016 року по липень 2016 року із заробітної плати у сумі 13138,83 грн. з неналежного відповідача;

- суд, не беручи до уваги утримання податків та зборів стягує суму згідно довідок наданих позивачем, керуючись рішенням Краснолиманського міського суду від 15 грудня 2017 року в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за березень-квітень 2017 року у сумі 2505, 12 грн. Також суд не врахував, що за час вимушеного простою з 01.04.2017 року по 17.07.2017 року на користь ОСОБА_2 стягнута заробітна плата в сумі 13526,76 грн., тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача відрахованих із заробітної плати платника аліментів ОСОБА_2 за період з 01.04.2017 року по 17.07.2017 року відсутні.

- вважає, що позивачем не було доведено заподіяння моральної шкоди. Крім того, ст.617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов»язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов»язання, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили, яка встановлена висновком Торгово -промислової палати.

Не погодившись з доводами апеляційної скарги, позивачка подала на неї відзив, в якому просить апеляційний суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вважає, що: стягнення здійснено з належного відповідача - Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»; стягнення за період з 01.04.2017 року по 17.07.2017 року здійснене правомірно та відповідає сумі утриманих, але не перерахованих аліментів; стягнута судом моральна шкода доведена та відповідає діючому законодавству.

Представник відповідача Комісарова А.В. в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала та наполягала на її задоволенні у повному обсязі. Додала, що ПАТ "Українська залізниця" прийняло на себе зобов»язання тільки в частині заборгованості по заробітній платі, а по аліментам -ні. На сьогоднішній час ПАТ "Українська залізниця" рішення суду від Краснолиманського міського суду Донецької області від 15 грудня 2017 року виконало, та сплатило на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі.

Представник позивачки ОСОБА_2 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги не визнав, наполягав на її відхиленні та залишенні рішення суду першої інстанції без змін. Додав, що аліменти -це частина заробітної плати, тому також повинні бути відшкодовані.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін по справі, дослідивши докази у справі, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.п.1, 3 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов»язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, утримання із цієї суми аліментів, відповідачем не надано суду жодних доказів того, що він у будь-який спосіб намагався виправити цю ситуацію. Відповідач належними та допустимими доказами не спростував відомості, наведені у наданий позивачем документах (довідках) та не надав доказів щодо їх недостовірності. Рішенням Краснолиманського міського суду від 15.12.2017 року з ПАТ «Українська залізниця» стягнута заробітна плата ОСОБА_2 за час вимушеного простою з 01.04.2017 року по 17.07.2017 року в сумі 13526,76 грн., яка не нараховувалася, тому підстави для задоволення позовних вимог за цей період відсутні. Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_3 скористалася своїм правом на звернення з позовом до підприємства, яке зобов»язано здійснити стягнення коштів з боржника, у разі невиконання рішення з вини такої юридичної особи. В зв»язку з встановленням порушення відповідачем прав позивача, керуючись ст. 23, ч.1 ст. 1167 ЦК України, суд стягнув моральну шкоду в розмірі 2000 гривень.

З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується частково.

На підставі наданих сторонами доказів судом першої інстанції встановлено, що на виконання рішення Лутугинського районного суду Луганської області від 22 вересня 2008 року у справі № 2-1590/2008 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, 22 вересня 2008 року був виданий виконавчий лист щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно (а.с. 13).

Порядок стягнення аліментів визначено Законом Украни «Про виконавче провадження».

Так, згідно із Законом України «Про виконавче провадження» державний виконавець на підставі заяви про відкриття виконавчого провадження виносить постанову про звернення стягнення на зарплату боржника, інші доходи, які пересилаються на підприємство (установу, організацію) за місцем роботи платника аліментів.

Відповідно до ст. 69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти стягувачу у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щокварталу надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України. У разі припинення перерахування коштів стягувачу підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці не пізніш як у триденний строк повідомляють виконавцю про причину припинення виплат та зазначають нове місце роботи, проживання чи навчання боржника, якщо воно відоме.

Виконавчий лист № 2-1590/2008 від 22 вересня 2008 року був направлений за місцем роботи боржника ОСОБА_2 до ДП "Донецька залізниця", депо Родакове для утримання в рахунок сплати аліментів на користь ОСОБА_3 відповідної частини його заробітку, що підтверджується наданою позивачем копією розпорядження Відділу державної виконавчої служби Слов'яносербського районого управління юстиції Луганської області від 02 жовтня 2008 року за № 12675 (а.с. 12). ОСОБА_3 з 03 вересня 2018 року отримувала аліменти, які утримувалися із заробітної плати ОСОБА_2, що сторонами не спростовано.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 «Про утворення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку №1.

За статутом ПАТ «Українська залізниця», затвердженим згідно Постанови КМУ від 2 вересня 2015 року за №735, Товариство є правонаступником усіх прав та обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ Українська залізниця «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», та є регіональною філією даного товариства.

Факт перебування боржника - ОСОБА_2 у трудових відносинах саме з відповідачем підтверджений рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від від 15 грудня 2017 року, яке набрало законної сили 21 березня 2018 року (а.с.94-101).

Згідно ч.5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

На підставі викладеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що саме ПАТ «Українська залізниця» є належним відповідачем по справі, у тому числі в частині вимог про стягнення заборгованості з лютого 2016 року по липень 2016 року із заробітної плати у сумі 13138,83 грн., а доводи апеляційної скарги щодо неналежного відповідача у справі вважає такими, що не заслуговують на увагу.

З довідок про утримані аліментів, підписаних в.о. начальника Луганської дирекції залізничних перевезень Регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця" ОСОБА_4 та в.о. головного бухгалтера ОСОБА_5 (без дат) вбачається, що із заробітної плати ОСОБА_2 утримувалися, але не перераховувалися аліменти: за лютий 2016 року - 2204,64 гривень, за березень 2016 року - 2242,00 гривень, за квітень 2016 року - 2247,31 гривень, за травень 2016 року - 2744, 51 гривень, за червень - 1250,85 гривень, за липень 2016 року - 387,81 гривень та 2058,71 гривень, за серпень 2016 року - 2936,16 гривень, за вересень 2016 року - 3704,72 гривень, за березень 2017 року - 1282,21 гривень, за квітень 2017 року - 427,90 гривень (а.с. 14, 15, 16).

Наявність вказаної заборгованості встановлена рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 15 грудня 2017 року, яким з ПАТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_2 стягнуто заборгованість по нарахованій заробітній платі за вказаний період, тобто за лютий-липень 2016 року та березень-квітень 2017 року (а.с. 94-101).

Також судом встановлено, що відповідачем на рахунок ОСОБА_3 були перераховані аліменти за період з жовтня по грудень 2016 року та з січня по лютий 2017 року (а.с. 78, 91). Вказаний факт сторонами не спростовується.

Відповідач належними та допустимими доказами, у відповідності зі ст. 76-78, 81 ЦПК України не спростував відомості, наведені у вказаних документах (довідках), наданих позивачем та не надав доказів, що відомості, які відображені в них є недостовірними.

Рішенням Краснолиманського міського суду від 15.12.2017 року стягнута з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" заробітна плата ОСОБА_2 за час вимушеного простою з 01.04.2017 року по 17.07.2017 року в сумі 13526,76 грн. (а.с. 94-101) не тільки не виплачувалася, але й не нараховувалася, а тому відрахування із заробітної плати аліментів за цей час не відбувалося.

17.07.2017 року згідно наказу №450/ос від 17.07.2017 року ОСОБА_2 звільнений у зв'язку із скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 26.04.2017 року.

Статтею 87 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що стягувач має право звернутися з позовом до юридичної особи, зазначеної у статті 3 цього Закону, яка зобов'язана здійснити стягнення коштів з боржника, у разі невиконання рішення з вини такої юридичної особи.

Частиною 7 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02 червня 2016 року № 1404-VIII передбачено, що якщо відраховані з боржника суми аліментів не були перераховані стягувачу, виконавець письмово повідомляє стягувачу про розмір заборгованості, що утворилася, та роз'яснює йому права на звернення з позовом до підприємства, установи, організації, фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи, якщо така заборгованість утворилася з їхньої вини.

Таким чином, частково задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_3 суд, керуючись положеннями Закону України «Про виконавче провадження», обґрунтовано стягнув з відповідача заборгованість за аліменетами, оскільки в судовому засіданні було доведено, що відраховані з боржника суми аліментів не були перераховані стягувачу ОСОБА_3 у визначений судом період.

Крім того, аліменти є частиною відрахованої з заробітної плати боржника суми, тому доводи представника відповідача, що ПАТ "Українська залізниця" прийняло на себе зобов»язання тільки в частині заборгованості по заробітній платі, а по аліментам -ні, - не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги щодо суми стягнутих аліментів за березень-квітень 2017 року, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки рішенням Краснолиманського міського суду від 15 грудня 2017 року на підставі відповідних довідок, була встановлена та стягнута, у тому числі, нарахована заборгованість по заробітній платі за період березень-квітень 2017 року у сумі 2505, 12 грн. Ця сума та період відповідає дослідженими судом довідкам, які підтверджують факт утримання аліментів від нарахованої суми заробітної плати за період березень-квітень 2017 року (а.с.14).

На підставі викладеного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за аліментами за період березень-квітень 2017 року у сумі 1710,11 гривень.

Але апеляційний суд не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди з наступних підстав.

Ч.1 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній або юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються зокрема:

-коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень;

- у випадках, передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди;

- при порушенні зобов»язань, які підпадають під дію Закону « Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов»язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової ) шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що законодавчі акти, що регулюють спірні правовідносини (Сімейний Кодекс України, ЗУ «Про виконавче провадження») не передбачають зобов»язання відповідача на відшкодування моральної шкоди позивачу при спірних правовідносинах, тому позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди не ґрунтуються на нормах матеріального права, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги частково обґрунтованими в частині оскарження рішення щодо стягнення моральної шкоди.

З наведених підстав апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині стягнення моральної шкоди та стягнутого в сумі 56,38 гривень судового збору, через неправильне застосування норм матеріального права, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

В зв»язку з частковим задоволенням апеляційної скарги в частині доводів про стягнення моральної шкоди, інші доводи відзиву позивачки на апеляційну скаргу, з вище викладених підстав заслуговують на увагу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 02 квітня 2018 року в частині часткового задоволення позовних вимог про стягення моральної шкоди в розмірі 2000 гривень та судового збору 56,38 гривень,- скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в частині стягнення моральної шкоди відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 25 липня 2018 року

Доповідач: