П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2018 року м. Рівне

срава № 569/19781/17

провадження № 22-ц/787/783/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Гордійчук С.О., Боймиструка С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3

відповідач - Приватне акціонерне товариство "Рівнеазот"

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області в складі судді Першко О.О. від 21 лютого 2018 року, проголошеного в м. Рівне,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПрАТ "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.08.2010 року працював у ПрАТ "Рівнеазот". Наказом №1118-ВК від 11 квітня 2017 року він був звільнений з роботи за власним бажанням в зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю відповідно до ст.38 КЗпП України.

Однак, при звільненні йому не була виплачена заборгованість із заробітної плати у розмірі 46 129,58 грн. Вказана заборгованість була йому виплачена лише 3 липня 2017 року, після звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

На підставі викладеного просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 23 540 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 лютого 2018 року стягнуто з ПрАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 квітня 2017 року по 28 червня 2018 року в сумі 23540 грн. без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що ПрАТ "Рівнеазот" при звільненні не виплатило належних позивачу сум у строки, визначені у статті 116 КЗпП України, а тому з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 квітня 2017 року по 28 червня 2018 року.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі відповідач зазначає, що 29.06.2017 року ним було перераховано позивачу всі суми, які належали йому до виплати при звільненні, що підтверджується платіжними дорученнями №23073, 23095, 23078 від 29.06.2017 року та зведеними відомостями на виплату заробітної плати за січень-лютий, квітень 2017 року.

Твердження позивача про те, що він дізнався про виконання судового наказу 21.11.2017 року після його отримання не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки позивач не пред'явив вказаний наказ до виконання у виконавчу службу та останньою дії по його примусовому виконанню не проводились.

Вважає, що перебіг тримісячного строку для звернення до суду почався з наступного дня після перерахування розрахункових коштів на зарплатний рахунок позивача, тобто з 30.06.2017 року та закінчився 30.09.2017 року.

Однак, позивач подав позов до суду лише 26.12.2017 року, тому пропустив тримісячний строк звернення до суду та поважних причин його пропуску не навів.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів того, що він дізнався або повинен був дізнатись про виплату йому всіх належних при звільненні сум.

Також, звертає увагу на те, що на його утриманні знаходиться троє неповнолітніх дітей, один з яких є дитиною з особливими потребами, в зв'язку з чим він не має змоги кожен день перевіряти рахунок чи виконало ПрАТ "Рівнеазот" свої зобов'язання.

З наведених підстав ОСОБА_3 просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" ліквідовано Апеляційний суд Рівненської області та утворено Рівненський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Рівненську область, з місцезнаходженням у місті Рівному.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Рівненської області.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи на наступних підстав.

Як встановлено судом і ці обставини не оспорювалися, позивач працював на посаді майстра управління ремонтно-монтажних робіт ПрАТ "Рівнеазот", однак наказом №1118-ВК від 11 квітня 2017 року звільнений з 13 квітня 2017 року за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю.

Згідно довідки про суми, які належать до виплати при звільненні від 19 квітня 2017 року №746 позивачу належить до виплати заробітна плата в сумі 46 129,58 грн.

Розрахунок з ОСОБА_3 у день звільнення роботодавцем не проведено.

Таким чином, з вини відповідача позивачу не виплачена належна сума зарплати у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, що є підставами для застосування норм ст. 117 КЗпП України.

2.06.2017 року Рівненським міським судом був виданий судовий наказ про стягнення з ПрАТ "Рівнеазот" на користь позивача заборгованості по заробітній платі в розмірі 46129,58 грн.

Зазначена заборгованість позивачу виплачена повному обсязі лише 29 червня 2017 року, що підтверджується платіжними дорученнями №23073, 23095, 23078 від 29.06.2017 року та зведеними відомостями на виплату заробітної плати за січень, лютий та квітень 2017 року.

Відповідно до ч. 1ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Статтею 234 КЗпП України встановлено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки.

Згідно рішення Конституційного Суду України №4-рп/2012 від 22.02.2012 року в аспекті конституційного звернення положення частини першої ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку із положеннями ст.ст. 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних сум при звільненні, фактично ним розрахувався.

За наведеного, оскільки судовий наказ про стягнення заборгованості по зарплаті повністю виконаний 29.06.2017 року, то строк на звернення до суду слід обраховувати із зазначеної дати - день коли позивач дізнався про порушення свого права, з 30.06.2017 року та сплив 30.09.2017року. Із указаним позовом ОСОБА_3 звернулася до суду 26.12.2017 року, тобто з порушенням строку, передбаченого ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду, встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України, позивач вказує на те, що йому стало відомо про виконання судового наказу лише 21.11.2017 року після його отримання.

Однак, отримання позивачем судового наказу 21.11.2017 року не свідчить про те, що йому не було відомо про перерахування відповідачем належних йому сум заробітної плати ще 29.06.2017 року.

Також, не підтверджує доводів позивача про те, що про порушення свого права йому стало відомо 21.11.2017 року наявність на його утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Таким чином, позивач мав реальну можливість у тримісячний строк з дня отримання повного розрахунку звернутися до суду за вирішенням відповідного спору. ОСОБА_3 не доведено, що після отримання коштів у нього існували об'єктивні, непереборні, істотні труднощі для звернення з позовом в суд у строк, передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Суд першої інстанції не обґрунтовано дійшов висновку про звернення позивачем з позовом в межах тримісячного строку звернення до суду та стягнув середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Враховуючи викладене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з постановленням нового про відмову у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 3.10.2017) передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Спір щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не відноситься до категорій справ про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі. Відсутні і докази того, що ОСОБА_3 відноситься до категорії осіб, перелічених у ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», які звільнені від сплати судового збору.

За таких обставин з позивача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, понесені по оплаті судового збору при поданні апеляційної скарги в розмірі 960 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 лютого 2018 року скасувати.

ОСОБА_3 в задоволенні позову до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити за пропуском строку звернення до суду.

Стягнути з ОСОБА_3 (проживаючого за адресою: АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" (місцезнаходження: м.Рівне-17, ) понесені витрати по оплаті судового збору у сумі 960 (дев'ятсот шістдесят) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: Бондаренко Н.В.

Гордійчук С.О.

Боймиструк С.В.