АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року м. Херсон

Номер справи: 653/2725/17

Номер провадження: 22-ц/791/735/18

Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Кузнєцової О.А.,

Приходько Л.А.,

секретар Кутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Генічеськогорайонного суду Херсонської області від 24 січня 2018 року,ухвалене під головуванням судді Венглєвської Н.Б., в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 05.07.2013 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «Патріот-Юг» укладено договір про фінансовий лізинг № 00007801, за яким позивач зобов'язався передати у розпорядження ТОВ «Патріот-Юг» об'єкт лізингу - транспортний засіб типу VWTiguanFL 1.4 TSI, 2013 року виробництва, а ТОВ «Патріот-Юг» зобов'язалось прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення періодичних платежів відповідно до договору та згідно з графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 32000 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 22400 доларів США.

ОСОБА_2 виступив поручителем за виконання ТОВ «Патріот-ЮГ» вказаного договору про фінансовий лізинг. Згідно умов вказаного договору про фінансовий лізинг поручитель несе солідарну відповідальність за виконання зобов'язань лізингоодержувача на підставі або у зв'язку з цим Договором про фінансовий лізинг та його невід'ємними частинами, а також Загальними комерційними умовами внутрішнього фінансового лізингу, рахунками для лізингових платежів / графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування).

Позивач вказував, що ним виконано умови договору, однак починаючи з вересня 2014 року лізингоодержувач перестав виконувати свої зобов'язання за договором щодо сплати щомісячних платежів. Посилаючись на порушення відповідачами умов договору, після уточнення та зменшення позовних вимог18.09.2017 року просив стягнути з поручителя ОСОБА_2 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» заборгованість за договором фінансового лізингу № 00007801 від 05.07.2013 року в розмірі 146 579,68 гривень, з яких основна сума заборгованості в розмірі 73518,46 грн., штраф у розмірі - 9106,50 грн., пеня у розмірі - 18 889,13 грн., три відсотки річних у розмірі 5 666,74 грн., інфляційні витрати у розмірі 39398,85 гривен.

Справа розглядалась судами України неодноразово.

Рішенням Генічеськогорайонного суду Херсонської області від 24 січня 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» заборгованість за Договором фінансового лізингу №00007801 від 05.07.2013 року суму основного боргу в розмірі 73518,46 грн, суму штрафу у розмірі 9106,50 грн, суму пені у розмірі 3674, 43 грн, суму 3% річних у розмірі 2627,30 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 26203,90 грн, а всього 115129,69 грн та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1726,96 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі вказує, що судом не застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню в даному випадку, а саме ч.4 ст.559 ЦК України, за якою, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Вказує, що у договорі фінансового лізингу строк виконання основного зобов'язання чітко визначений планом відшкодування, тому у позивача виникало право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника, щодо здійснення платежів окремо за кожним платежем і протягом наступних шести місяців. Разом з тим, позивач не звертався до поручителя жодного разу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду в частині задоволенних позовних вимог скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Порше Лізинг Україна» зазначає про безпідставність доводів апеляційної скарги щодо припинення поруки. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до п. 8, 9 ч.1 розд. XIII«Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Херсонської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 3 жовтня 2017 року.

Представник ТОВ «Порше Лізинг Україна» у судове засідання апеляційного суду не з'явився, товариство належним чином повідомлене про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, тому колегія суддів, відповідно до положень ст.372 ЦПК, вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників позивача.

Заслухавши доповідача,пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що05.07.2013 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «Патріот-Юг» укладено договір про фінансовий лізинг № 00007801, за яким позивач зобов'язався передати у розпорядження ТОВ «Патріот-Юг» об'єкт лізингу - транспортний засіб типу VWTiguanFL 1.4 TSI, 2013 року виробництва, а ТОВ «Патріот-Юг» зобов'язалось прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення періодичних платежів відповідно до договору та згідно з графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 32000 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 22400 доларів США.

ОСОБА_2 виступив поручителем за виконання ТОВ «Патріот-ЮГ» договору про фінансовий лізинг № 00007801 від 05.07.2013 року. Згідно умов вказаного договору про фінансовий лізинг поручитель несе солідарну відповідальність за виконання зобов'язань лізингоодержувача на підставі або у зв'язку з цим Договором про фінансовий лізинг та його невід'ємними частинами, а також Загальними комерційними умовами внутрішнього фінансового лізингу, рахунками для лізингових платежів / графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування).

Починаючи з вересня 2014 року лізингоодержувач перестав виконувати свої зобов'язання за договором щодо сплати щомісячних платежів.

19.05.2015 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» направило ТОВ «Патріот-Юг» та ОСОБА_2 вимогу про сплату заборгованості в сумі 82624,96 гривень ( 73518,46 грн - несплачені лізингові платежі, 9106,50 грн. - штрафні санкції за прострочення сплати будь-яких платежів), повернення об'єкту лізингу та повідомлення про відмову від договору.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 09.08.2016 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22 лютого 2017 року, стягнуто з ТОВ «Патріот - Юг» на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» суму основного боргу - 73518,46 грн, суму штрафу у розмірі 9106,50 грн, суму пені у розмірі 3674,43 грн, суму 3% річних у розмірі 2627,30 грн, суму інфляційних витрат у розмірі 26203,90 грн, та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1726,96 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення від 24 січня 2018 року про часткове задоволення позову, Генічеський районний суду Херсонської області виходив з того, що за змістом статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки і тому, суд задовольнив позовні вимоги саме в тому розмірі, який було стягнуто рішенням Господарського суду Херсонської області від 09.08.2016 року з лізингоотримувача ТОВ «Патріот-Юг». Однак з таким висновком суду першої інстанції в повному обсязі не можна погодитися, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Статтею 554 ЦК України визначено, що хоча поручитель і пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, він є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Це підтверджується його правом висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього Кодексу).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до п. 6.1 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, що є невід'ємним додатком до договору про фінансовий лізинг,лізингоодержувач ТОВ «Патріот-Юг» (а відтак і поручитель), взяло на себе зобов'язання для експлуатації об'єкта лізингу щомісяця здійснювати на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» лізингові платежі відповідно до графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), що являє собою невід'ємну частину цього контракту та інших положень контракту.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як вбачається зграфіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), що є додатком до Договору про фінансовий лізинг, лізингові платежі повинні бути сплачені щомісяця до 15-го числа кожного календарного місяця.

Отже, оскільки договором про фінансовий лізинг передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 15-го числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає за невиконання позичальником будь-якої частини зобов'язання за кредитним договором, а тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулось до суду з позовом про стягнення з поручителя заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг 09 вересня 2015 року, при цьому просив стягнути лізингові платежі за період з вересня 2014 року по травень 2015 року.

У разі пред'явлення кредитором вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу на вказані вище положення закону не звернув уваги.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про припинення договору поруки, але тільки поза межами шестимісячного строку, що передували зверненню позивача до суду.ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулось до суду 09 вересня 2015 року. Зважаючи на те, що порука припинилася щодо лізингових платежів за період з жовтня 2014 року по лютий 2015 року (включно), в задоволенні позовної вимоги про стягнення вказаних платежів слід відмовити, стягненню з поручителя підлягають платежі за березень 2015 року - 12277 грн, квітень 2015 року -11540,38 грн, травень 2015 року - 10354,92 грн.

Отже, рішення суду у вказаній частині слід змінити, зменшивши стягнуту суму основного боргу з 73 518,46 гривень до 34 172,30 гривень.

Відповідно, пеня (згідно розрахунку позивача) за прострочення строку сплати кожного лізингового платежу має нараховуватись на прострочені платежі, в межах чинної поруки, тобто 15.03 2015 року - 12277 грн - пеня 3050,75 грн, квітень 2015 року -11540,38 грн - пеня 2 769,69 грн, травень 2015 року - 10354,92 грн. - пеня 2400,07 грн, всього 8220,51 грн.

Однак, оскільки судом першої інстанції стягнуто з відповідача пеню в сумі 3674,43 грн, і рішення суду в цій частині позивачем не оскаржено, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни рішення суду першої інстанції у вказаній частині.

Позивач, з посиланням на положення ч.2 ст.625 ЦК України просив стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми та витрати від інфляційних процесів. Судом першої інстанції вказані вимоги задоволено частково та стягнуто 3% річних у розмірі 2627,30 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 26203,90 грн. Однак з таким висновком суду першої інстанції в повному обсязі не можна погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В п.6.3 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, що є невід'ємним додатком до договору про фінансовий лізинг сторони погодили, що лізингові платежі та інші платежі , що підлягають виплаті за цим контрактом на користь «Порше Лізинг Україна», забезпечують отримання «Порше Лізинг Україна» очікуваної станом на дату виконання контракту суми на основі діючого курсу обміну Євро/долара США («обмінний курс»), як буде обрано за рішенням «Порше Лізинг Україна», станом на дату коли кожен платіж підлягає стягненню. З цією метою лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші зобов'язання, передбачені цим Контрактом, розраховуються в Євро/доларах США (як обумовлено сторонами в контракті) на змінній основі та підлягають сплаті в українській гривні за обмінним курсом вказаного вище банку, чинним на дату виставлення рахунка.

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Разом з тим у випадку порушення грошового зобов'язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Таким чином, оскільки за договором про фінансовий лізинг лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші зобов'язання, передбачені цим Контрактом, розраховуються в Євро/доларах США на змінній основі та підлягають сплаті в українській гривні за обмінним курсом вказаного вище банку, чинним на дату виставлення рахунка, то передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, а отже рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 26203,90 гривень підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Щодо стягнення трьох відсотків річних за прострочення строку сплати кожного лізингового платежу, товони мають нараховуватись на прострочені платежі, в межах чинної поруки, згідно наданого позивачем розрахунку тобто 15.03 2015 року - 915,23 грн, квітень 2015 року -11540,38 грн - 830 грн, травень 2015 року - 720,02 грн всього 2466,16 грн.

Таким чином, рішення суду першої інстанції у вказаній частині підлягає зміні, шляхом зменшення стягнутої з поручителя суми 3% річних з 2 627,30 гривень до 2 466,16 гривень.

Вирішуючи питання щодо стягнення штрафу з поручителя, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 8.2.загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, що є невід'ємним додатком до договору про фінансовий лізинг у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовуються такі санкції: п.8.2.1. - пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу; п.8.2.2. - штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані Порше Лізинг Україна (п.8.3.1. цього контракту): еквівалент 15 дол.США за першу вимогу, еквівалент 20 дол. США за другу вимогу, еквівалент 25 дол.США за третю вимогу (якщо Порше Лізинг Україна вирішить надіслати таку вимогу).

Так, п.8.3. передбачено, що якщо лізингоодержувач прострочить виплату лізингового платежу протягом більш, ніж на 10 робочих днів Порше Лізинг Україна має право: 8.3.1. надіслати лізингоодержувачу першу вимогу щодо сплати в письмовій формі. Якщо лізингоодержувач не здійснить оплату протягом 7 робочих днів з моменту відправлення першої вимоги щодо сплати, Порше Лізинг Україна надсилає в такий же спосіб другу вимогу щодо сплати, яка подовжує строк здійснення сплати ще на 8 робочих днів. У випадку якщо Лізингоодержувач не здійснить оплату у вказаний термін, Порше Лізинг Україна має право направити лізингоодержувачу третю вимогу щодо сплати та відмовитися від Контракту в односторонньому порядку, за пунктом 12.6.1. контракту. Сторони погоджуються, що невиконання зобов'язань після надіслання другої вимоги щодо сплати означає, що Лізингоодержувач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов'язання за цим контрактом.

Перше нагадування було направлено ТОВ «Порше Лізинг Україна» лізингоодержувачу ТОВ «Патріот-Юг» 03.10.2014 року, друге - 16.10.2014 року, третє - 04.11.2014 року. Після цього позивач направляв «трете нагадування » за якими просить стягнути штрафи : 17.11.2014 року - 409,15 грн, 03.12.2014 року - 441,97 грн, 19.12.2014 року - 483,71 грн, 08.01.2015 грн - 602,79 грн, 19.01.2015 року - 559,27 грн, 04.02.2015 - 658,63 грн, 17.02.2015 - 754,81 грн, 04.03.2015 року - 854,62 грн, 18.03.2015 року - 800,91 грн, 03.04.2015 року - 823,84 грн, 20.04.2015 року - 766,45 грн, 15.05.2015 року - 806,15 грн, 19.05.2015 року - 784,14 грн.

Колегія суддів вважає, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення штрафу слід відмовити в повному обсязі, оскільки перше, друге та третє нагадування направлені позивачем в період коли порука є припиненою (03 жовтня, 10 жовтня, 04 листопада 2014 року), а направлення такої кількості «третього» нагадування не передбачено умовами укладеного між сторонами договору.

Крім того, згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - прострочення сплати платежу, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15.

Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції зазначені вимоги закону та правовий висновок Верховного Суду України до уваги не взяв та дійшов помилкового висновку про одночасне стягнення з відповідача на користь позивача пені та штрафу.

Отже рішення суду першої інстанції в частині стягнення штрафу у розмірі 9106,50 гривень підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаної позовної вимоги.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» суми, що підлягає стягненню всього, слід змінити, зменшивши її з 115 129,69 гривень до 40 312,89 гривень (34 172,30 сума основного боргу + 2 466,16 3% річних, + 3674,43 - пеня ).

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно частини 1 вказаної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, оскільки рішення суду змінено, то з позивача на користь відповідача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційній інстанціїпропорціно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.1,4 ч.1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнитичастково.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 24 січня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»штрафу у розмірі 9106,50 гривень та інфляційних втрат в розмірі 26203,90 гривень скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні вказаних позовних вимог.

РішенняГенічеського районного суду Херсонської області від 24 січня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» пені в сумі 3674,43 гривень залишити без змін.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 24 січня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» суми основного боргу, 3% річних та, відповідно, загальної суми, що підлягає стягненню, змінити, зменшивши суму основного боргу з 73 518,46 гривень до 34 172,30 гривень, зменшивши суму 3% річних з 2 627,30 гривень до 2 466,16 гривень, зменшивши суму, що підлягає стягненню всього з 115 129,69 гривень до 40 312,89 гривень (34 172,30 +2 466,16+3674,43).

Це ж рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» судового збору змінити зменшивши з 1726,96 гривень до 604,43 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1683,80 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В.Вейтас

Судді: О.А.Кузнєцова

Л.А.Приходько

Повне судове рішення складено 23 липня 2018 року

Суддя: І.В. Вейтас