Справа № 128/629/17
РІШЕННЯ

Іменем України

06.07.2018 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді Ганкіної І.А.,

за участі секретаря Жигарової Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 про скасування рішення виконавчого комітету Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що 01.08.2016 року рішенням Вінницького районного суду Вінницької області було встановлено факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є племінницею померлого ІНФОРМАЦІЯ_10 року ОСОБА_3, який був її рідним дядьком. Зазначає, що вона є єдиною спадкоємицею померлого дядька. ОСОБА_3, з дня свого народження до моменту смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. Згідно записів з погосподарської книги, дядько проживав там з батьками: батьком ОСОБА_4 та матір'ю ОСОБА_5, які й побудували згаданий будинок. Головою домоволодіння записаний ОСОБА_4. Після смерті своїх батьків в 1983-1985 роках ОСОБА_3 став головою даного двору. Згідно записів з погосподарської книги, починаючи з 1983 року із ОСОБА_3 по день його смерті проживала ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_11 року та її син ОСОБА_2. Відповідно до записів погосподарської книги ОСОБА_6 записана як дружина ОСОБА_3. На думку позивача, такі твердження є помилковими, в зв'язку з тим, що в дійсності шлюб між ними ніколи не реєструвався, в підтвердження чого слугує рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20 травня 2008 року про встановлення факту родинних стосунків, в резолютивній частині якого зазначено, що ОСОБА_6 дійсно проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3.

Вказує, що після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_12 року, 22 червня 2008 року ОСОБА_6, яка офіційно не перебувала у шлюбі із померлим ОСОБА_3 та ОСОБА_2, який не мав жодним родинних стосунків із померлим ОСОБА_3, не являючись особами які збудували вищезгаданий будинок, звернулись до виконавчого комітету Мізяківсько-Хутірської сільської ради із заявою про надання рішення виконавчого комітету на визнання за ОСОБА_3 (який на час подання заяви являвся померлим понад 6 місяців) та ОСОБА_2 за кожним права власності на 1/3 житлового будинку. Порівнюючи підписи у зазначеній заяві із паспортом ОСОБА_2, вбачається не відповідність підпису на згаданій вище заяві тому підпису, який міститься в паспорті ОСОБА_2 Також у згаданій заяві ставилась вимога про визнання права власності лише на ОСОБА_3 та на ОСОБА_2, однак жодної згадки в заяві про необхідність визнання права власності за ОСОБА_6 немає, що свідчить про безпідставність визнання відповідачем за ОСОБА_6 права власності на 1/3 частку спірного жилого будинку з господарськими будівлями. Після розгляду зазначеної заяви, одразу на наступний день, 23 червня 2008 року рішенням виконавчого комітету Мізяківсько-Хутірської сільської ради № 87 було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 по 1/3 частці кожному: за померлим понад як 6 місяців до прийняття рішення № 87 ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_2, про що, як позивач зазначає, їй стало відомо при ознайомленні із матеріалами цивільної справи № 2-1392/08 за позовом ОСОБА_6 до Мізяківсько-Хутірської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно ОСОБА_3, а саме на: 1/3 частку житлового будинку, майновий най та право на земельну частку (пай), рішення у якій від 19.09.2008 року було скасовано в Апеляційному суді Вінницької області 09.11.2016 року.

Позивач зазначає, що для прийняття згаданого вище рішення виконавчого комітету сільської ради № 87 від 23 червня 2008 року, виконавчий комітет Мізяківсько-Хутірської сільської ради взагалі не засідав; заява від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_6 була подана до виконавчого комітету сільської ради 22 червня 2008 року, а рішення по даній заяві, для прийняття якого однозначно потрібно не один день, а значно більше часу, було прийняте одразу ж на наступний день - 23 червня 2008 року. Також ОСОБА_2 та ОСОБА_6 до заяви від 22 червня 2008 року не було додано жодних документів, які б давали можливість виконкому сільської ради приймати рішення № 87. За наслідками прийнятого рішення виконавчого комітету Мізяківсько-Хутірської сільської ради № 87 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30.10.2008 року за підписом голови сільської ради, з якого вбачається, що у власності ОСОБА_6 та ОСОБА_2 перебуває по 1/3 частці згадано вище домоволодіння.

На думку позивача, прийняте виконавчим комітетом Мізяківсько-Хутірської сільської ради рішення № 87 від 23 червня 2008 року є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки прийняте всупереч чинному на той час законодавству.

За вказаних обставин позивач просить суд скасувати рішення виконавчого комітету Мізяківсько-Хутірської сільської ради № 87 від 23 червня 2008 року про визнання права власності на житловий та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30.10.2008 року серії НОМЕР_2

В судове засідання позивач ОСОБА_1 подала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача - Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області також попередньо подав до суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради та просив врахувати раніше подані письмові заперечення на позовні вимоги.

Так, згідно вказаних письмових заперечень, представник сільської ради вказує, що позивач у своїй позовній заяві наводить дуже багато норм права і намагається трактувати їх на власний розсуд. Зазначає, що згідно ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» саме виконавчі комітети сільських рад в 2008 році були уповноважені приймати рішення про визнання права власності на житлові будинки, на підставі яких видавалися свідоцтва про право власності. Таким чином, рішення виконавчого комітету Мізяківсько-Хутірської сільської ради за № 87 від 23 червня 2008 року «Про визнання права власності на житловий будинок» було прийнято цілком законно у відповідності до повноважень виконавчого комітету Мізяківсько-Хутірської сільської ради. Згідно виписок з погосподарських книг по будинковолодінню АДРЕСА_1 дане будинковолодіння відносилося до суспільної групи колгоспних дворів і його членами станом на 15.04.1991 року були троє осіб, які і набули право власності на нього: ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_2. Спадкодавець ОСОБА_3 набув за життя, а не після смерті, як не вірно зазначає позивач, право власності на частку у майні будинковолодіння, як член колгоспного двору станом на 15.04.1991 року. Саме згідно даних погосподарських книг по спірному будинковолодінню, які свідчать про членство осіб в колгоспному дворі, підтверджується право власності членів колишнього колгоспного двору на майно цього двору, що збереглося в натурі станом на 15.04.1991 року. Крім того, не відомо, яким чином взагалі порушено права позивача ОСОБА_1 в зв'язку з видачою свідоцтва про право власності на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_2, адже ОСОБА_1 не є спадкоємицею зазначених осіб, а свідоцтво про право власності на ім'я спадкодавця ОСОБА_3 не видавалося. Також представник відповідача просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності, обгрунтовуючи своє клопотання тим, що позивачу ОСОБА_1 було відомо про смерть ІНФОРМАЦІЯ_12 року ОСОБА_3, адже вона подала заяву про прийняття спадщини після його смерті. Таким чином, саме з 2008 року і почав перебіг строк позовної давності для позивача, з цього часу вона мала повне право звернутися до суду з відповідним позовом, якщо вважала, що її права порушено. Крім того, в рішенні Апеляційного суду Вінницької області від 09 листопада 2016 року по справі № 2-1392/2008, яким було скасовано рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 19 вересня 2008 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області про встановлення факту володіння, користування та розпорядження 1/3 часткою будинковолодіння спадкодавцем та про визнання права власності в порядку спадкування за законом, взагалі не зазначено про незаконність рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності на частину спадкового будинковолодіння. Рішення суду першої інстанції було скасовано виключно через незалучення до участі у справі ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, так як ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_12 року ОСОБА_3. Однак, рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 01 серпня 2016 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 було встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 є племінницею померлого ІНФОРМАЦІЯ_10 року ОСОБА_3, який був її рідним дядьком по батькові - ОСОБА_7. Тобто, згідно даного рішення, ОСОБА_1 є спадкоємицею лише п'ятої черги за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_10 року ОСОБА_3 За вказаних підстав представник відповідача просить відмовити в задоволені позову.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з'являвся жодного разу, про день слухання справи повідомлявся судом завчасно та належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_10 року в с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області помер ОСОБА_3, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 09.01.2008 року (а.с. 26).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому майно, в т.ч. й на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується ксерокопією технічного паспорта на дане будинковолодіння та домової книги (а.с. 93-95).

22 червня 2008 року ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_2 звернулись до Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області з письмовою заявою про надання рішення виконкому сільської ради про визнання за ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 права власності на 1/3 будинку за кожним, що підтверджується ксерокопією вказаної заяви (а.с. 25).

Мовою оригіналу вказана заява викладена наступним чином: «Прошу надати рішення виконкому сільської ради про визнання 1/3 права власності на житловий будинок та 1/3 ОСОБА_3 та 1/3 ОСОБА_2.».

З ксерокопії рішення Виконавчого комітету Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Винницької області № 87 від 23 червня 2008 року «Про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями» вбачається, що виконавчий комітет Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Винницької області, керуючись ст. 30 п. 10 /делеговані повноваження/ Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року, розглянув заяву гр. ОСОБА_6 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташованими в АДРЕСА_1 Вінницького району Вінницької області та вирішив: «1. На підставі запису в погосподарській книзі визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в АДРЕСА_1 Вінницької області на ім'я: 1/3 ОСОБА_6, 1/3 - ОСОБА_3, 1/3 - ОСОБА_2: А - житловий будинок, загальною площею - 90,2 кв.м, житловою площею - 32,2 кв.м, а - прибудова, а-1 - веранда, П/а - погріб з шиєю, ганок, ганок, Б - сарай, В - сарай, б-1 - сарай, №1 - вигрібна яма, № 2 - криниця, № 3 - хвіртка, № 4 - хвіртка, № 5 - огорожа. 2. Просити Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної документації та інвентаризації видати та зареєструвати свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями» (а.с. 13).

30 жовтня 2008 року на підставі рішення Мізяківсько-Хутірської ради Вінницького району Вінницької області № 87 від 23.06.2008 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було видане свідоцтво на право спільної часткової власності по 1/3 за кожним на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 загальною площею 90,2 кв.м, житловою площею 32,2 кв.м, що підтверджується ксерокопією вказаного свідоцтва (а.с. 14).

З ксерокопій виписок з погосподарської книги по будинковолодінню, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 Вінницького району Вінницької області за період з 1971 по 1979 рік вбачається, що вказане будинковолодіння відносилось до суспільної групи домогосподарств - «колгоспний двір». Головою двору записаний ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, а членами двору: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 (дружина), ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6 (дочка) та ОСОБА_3 (син) (а.с. 22-24).

Згідно ксерокопій виписок з погосподарської книги по будинковолодінню, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 Вінницького району Вінницької області за період з 1980 по 1982 рік, вбачається, що головою двору записаний ОСОБА_4, а членом двору - його син ОСОБА_3 (а.с. 16).

Відповідно до ксерокопій виписок з погосподарської книги по будинковолодінню, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 Вінницького району Вінницької області за період з 1983 по 1997 рік вбачається, що головою двору записаний ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, а членами двору: ОСОБА_6 (дружина), ІНФОРМАЦІЯ_8, та ОСОБА_2 (син дружини), ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с. 15, 19, 20, 21).

З ксерокопії рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20 травня 2008 року по справі № 2-0-51/2008 рік, вбачається, що заяву ОСОБА_6, з викликом представника Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу було задоволено та ухвалено встановити факт, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, дійсно проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 року в с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області. Вказане рішення набрало законної сили 31 травня 2008 року (а.с. 28).

Згідно позовної заяви ОСОБА_6 у визначений законом строк звернулась до нотаріальної контори з письмовою заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_10 року ОСОБА_3, що визнається відповідачами.

ІНФОРМАЦІЯ_11 року в с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області померла ОСОБА_6, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 14.02.2011 року (а.с. 27).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 01 серпня 2016 року по справі № 128/2213/16-ц було задоволено заяву ОСОБА_9, з викликом заінтересованої особи - ОСОБА_10, про встановлення факту родинних відносин та ухвалено: «Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є племінницею померлого ІНФОРМАЦІЯ_12 року ОСОБА_3, який був її рідним дядьком по батькові - ОСОБА_7». Рішення набрало законної сили 12 серпня 2016 року, що підтверджується його ксерокопією (а.с. 29).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 09 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 19 вересня 2008 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 (правонаступник ОСОБА_2) до Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області про встановлення факту володіння, користування та розпорядження 1/3 частки будинковолодіння спадкодавцем та про визнання права власності в порядку спадкування за законом було відмовлено, що підтверджується ксерокопією вказаного рішення (а.с. 30-32).

Зі змісту рішення Апеляційного суду Вінницької області вбачається, що підставою скасування рішення районного суду та ухвалення нового рішення, яким в задоволені позову ОСОБА_6 було відмовлено, зокрема, є не притягнення судом до участі у справі усіх належних заінтересованих осіб, в даному випадку - ОСОБА_1, яка теж у визначений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті дядька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 року, що потягло за собою неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до листа Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 138 від 13 червня 2017 року, по питанню рішень виконавчого комітету сільської ради станом на 2008 рік про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та рішень сесій сільської ради про відведення земельної ділянки за вищевказаною адресою на гр. ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_2, в сільській раді відсутні, так як передані в архів Вінницького району (а.с. 70).

Згідно витягу з рішення Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області 18 сесії 6 скликання № 377 від 16 листопада 2012 року, вирішено надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки гр. ОСОБА_11 жительці АДРЕСА_1 земельна ділянка загальною площею 0,5927 га (а.с. 71).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28 грудня 2016 року по справі № 128/4046/16-ц, задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом та ухвалено: «1. Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 року, на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП с. Мізяківські-Хутори, розміром 1,51 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало померлому ОСОБА_3 згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_5 від 11.11.1997 року, виданого на підставі рішення Вінницької районної державної адміністрації від 27.06.1997 року за № 328. 2. Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 року, на майновий пай члена СТОВ «Мізяківські-Хутори», а саме: на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства СТОВ «Мізяківські-Хутори» с. Мізяківські-Хутори, Вінницького району Вінницької області, відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників, згідно якого частка ОСОБА_3 визначена в розмірі 692 грн., що належало померлому ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_6 від 14.09.2001 року». Рішення набрало законної сили 10 січня 2017 року, що підтверджується його ксерокопією (а.с. 88-90).

З ксерокопії витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 89048032 вбачається, що позивач ОСОБА_1 вже зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку (а.с. 85).

Так, в судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 Вінницького району Вінницької області, згідно погосподарських книг Мізяківсько-Хутірської сільської ради, відноситься до категорії суспільної групи домогосподарств - колгоспний двір і його членами станом на 15 квітня 1991 року були троє осіб: ОСОБА_3 (голова двору), ОСОБА_6 (записана як дружина голови двору), ОСОБА_2 (записаний як син дружини).

Згідно вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно з п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Відповідно до Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору.

Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Таким чином, встановлено, що голова двору ОСОБА_3 весь час працював колгоспником у колгоспі ім. Кірова, що зазначено в виписках з погосподарських книг, крім того, дійсно був членом колгоспу, мав право на земельну частку (пай), тому Мізяківсько-Хутірською сільською радою Вінницького району Вінницької області було вірно визначено віднесення будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 Вінницького району Вінницької області до суспільної групи домогосподарства - «колгоспний двір».

З огляду на зазначене вище, кожному з членів даного колгоспного двору, відповідно до рівності часток, дійсно належить по 1/3 його частці.

Однак, вирішуючи питання щодо законності постановленого рішення сільської ради № 87 від 23 червня 2008 року, суд враховує, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_12 року.

У відповідності до ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється моментом смерті.

В силу ст. 328 ЦК України право власності набувається лише на підставах, що не заборонені законом.

Таким чином, судом є встановленим, що ОСОБА_3 не міг набути право власності за вищевказаним рішенням сільської ради від 23.06.2008 р., оскільки його правоздатність була припинена моментом смерті ІНФОРМАЦІЯ_12 р.

Крім того, суд враховує, що при постановленні рішення сільська рада вийшла за межі своїх розпорядчих повноважень, передбачених п. 10 п. б) «делеговані повноваження» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно якої до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, облік та реєстрація відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності, але не закріплення за особою права власності через постановлення рішення сільської ради у формі «визнання права власності».

Таким чином, сільська рада постановила рішення про визнання права власності на частку колгоспного двору, замінивши собою судову інстанцію.

Так, згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зазначено, що до компетенції виконкомів місцевих Рад відноситься зокрема питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року.

В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Таким чином за сільськими радами є закріпленим право на надання дозволу на оформлення свідоцтва про право власності, але не делеговано право на визнання права власності, що відноситься до компетенції судів, в порядку вирішення судових спорів.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що рішення виконавчого комітету Мізяківсько-Хутірської сільської ради № 87 від 23.06.2008 року про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 постановлено з порушенням вимог закону і є таким, що підлягає до скасування.

За ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Виходячи з того, що рішення виконавчого комітету Мізяківсько-Хутірської сільської ради № 87 від 23.06.2008 року про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 скасовано судом, суд вважає за необхідне скасувати за вимогами ст.216 ЦК України і його наслідки, а саме, видане на підставі рішення виконавчого комітету Мізяківсько-Хутірської сільської ради № 87 від 23.06.2008 року свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30.10.2008 року серії НОМЕР_2

Враховуючи, що про рішення Мізяківсько-Хутірської сільської ради позивач не повідомлялася та свідоцтво про право власності було отримано поза її волею та без повідомлення про прийняття рішення та видачу свідоцтва, суд вважає, що підстав для застосування строку позовної давності немає, тому в задоволенні заяви відповідача - Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області щодо застосуванням наслідків пропуску процесуального строку звернення до суду з позовом слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 25, 216, 328 ЦК України, ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 200, 206, 211, 223, 245, 247, 259, 263-265, 267, 268, 354, 430 п. 15.5 розділу XIII Прикінцевих положень ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати рішення виконавчого комітету Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 87 від 23 червня 2008 року про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 Вінницького району Вінницької області.

Скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30 жовтня 2008 року серії НОМЕР_7, яке видане на підставі рішення виконавчого комітету Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 87 від 23 червня 2008 року на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_2.

В задоволенні заяви Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області про застосування наслідків пропущення строку позовної давності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ І.А.Ганкіна