Постанова

Іменем України

25 липня 2018 року

м. Київ

справа № 313/1028/15-ц

провадження № 61-21452 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

представник позивача - ОСОБА_4;

відповідачі: Веселівська районна державна адміністрація Запорізької області, ОСОБА_6, відділ Держгеокадастру у Веселівському районі Запорізької області;

представник Веселівської районної державної адміністрації Запорізької області - Старкова-Белікова МаріяМиколаївна;

треті особи: управління Держгеокадастру у Мелітопольському районі Запорізької області, Таврійська сільська рада Веселівського району Запорізької області, Веселівська районна державна нотаріальна контора Запорізької області;

представник управління Держгеокадастру у Мелітопольському районі Запорізької області - Корж Наталія Анатоліївна;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Веселівської районної державної адміністрації Запорізької області на ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 27 квітня 2017 року у складі судді Дашковської А. В.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Веселівської районної державної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_6, відділу Держгеокадастру у Веселівському районі Запорізької області, треті особи: управління Держгеокадастру у Мелітопольському районі Запорізької області, Таврійська сільська рада Веселівського району Запорізької області, Веселівська районна державна нотаріальна контора Запорізької області, про визнання права довічного спадкового володіння земельною ділянкою в порядку спадкування за законом та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 13 серпня 2012 року № 18, укладеного між Веселівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_6

Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 17 грудня 2015 року у складі судді Калабухової О. А. позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право на довічне спадкове володіння та користування земельною ділянкою площею 59,3 га згідно з державним актом на право довічного успадкованого володіння землею від 27 квітня 1992 року НОМЕР_1, розташовану на території Таврійської сільської ради Веселівського району Запорізької області, що залишилася після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 13 серпня 2012 року № 18, укладений між Веселівською районною державною адміністрацією в особі голови районної державної адміністрації Куковинець І. М. та ОСОБА_6, зареєстрований у відділі Держгеокадастру у Веселівському районі Запорізької області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 26 жовтня 2012 року за № 00326. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2014 року, розпорядження голови Веселівської районної державної адміністрації Запорізької області «Про припинення права користування та передачу земельної ділянки до земель запасу Таврійської сільської ради» від 15 лютого 2012 року № 45, яке було прийнято у зв'язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 голови фермерського господарства «Гема» ОСОБА_9 та яким визнано державний акт на право довічного успадкованого володіння землею НОМЕР_1, виданого на ім'я ОСОБА_9, таким, що втратив чинність, скасовано. Відтак, вимоги ОСОБА_3 про визнання договору оренди спірної земельної ділянки, укладеного на підставі вказаного розпорядження 13 серпня 2012 року № 18 між Веселівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_6, є обґрунтованими. Оскільки після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина на все майно та майнові права, що належало померлому на день смерті, у тому числі і на право користування землею відповідно до державного акту на право довічного успадкованого володіння землею НОМЕР_1, а ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_9 у встановлений законом строк, то вимоги ОСОБА_3 про визнання за нею права на довічне спадкове володіння та користування спірною земельною ділянкою є обґрунтованими.

Не погодившись із вказаним рішенням районного суду, 6 жовтня 2016 року Веселівська районна державна адміністрація Запорізької області звернулася до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 27 квітня 2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Веселівської районної державної адміністрації Запорізької області відмовлено з підстав, передбачених частиною третьою статті 297 ЦПК України 2004 року.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що Веселівська районна державна адміністрація Запорізької області вимоги ухвали апеляційного суду від 16 березня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху не виконано, а саме районною державною адміністрацією викладені ті ж самі підстави пропуску строку апеляційного оскарження, які вже були визнані судом неповажними. При цьому суд із посиланням на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прецедентну практику Європейського суду з прав людини вказав, що заявник взагалі не надав доказів на підтвердження наявності поважних причин значного пропуску строку апеляційного оскарження рішення суду.

У травні 2017 року Веселівська районна державна адміністрація Запорізької області подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу апеляційного суду скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 17 грудня 2015 року було отримано районною державною адміністрацією 21 січня 2016 року, тобто поза межами строків апеляційного оскарження. Така причина пропуску строку апеляційного оскарження як відсутність у районної державної адміністрації коштів на сплату судового збору має суб'єктивний характер, проте відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства сплата судового збору є однією із вирішальних складових при зверненні до суду за захистом прав та інтересів. Заявник вказував, що районна державна адміністрація не може на власний розсуд розпоряджатись коштами, які виділяються із державного бюджету для функціонуванню державного органу виконавчої влади. Оскаржувана ухвала апеляційного суду позбавила можливості Веселівську районну державну адміністрацію Запорізької області захистити інтереси держави щодо спірної земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, площею 50,0 га ріллі, якою зможе розпоряджатися приватна особа, яка не має ніякого відношення до цієї землі. Заявник вважав ці підстави поважними для забезпечення його доступу до правосуддя й оскарження рішення суду.

У серпні 2017 року ОСОБА_3 подала заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначила, що ухвала суду апеляційної інстанції є законною та обґрунтованою. Вказувала, що представник Веселівської районної державної адміністрації Запорізької області була присутня в судовому засіданні 17 грудня 2015 року під час проголошення рішення суду. Таким чином відповідно до вимог статті 294 ЦПК України 2004 року останнім днем на подання апеляційної скарги на вказане рішення суду було 28 грудня 2015 року.

Вважала обґрунтованим висновок апеляційного суду про те, що Веселівською районною державною адміністрацією Запорізької області не були наведені поважні причини пропуску процесуального строку для подання апеляційної скарги. Посилання на те, що кошторисом Веселівської районної державної адміністрації Запорізької області передбачені першочергові видатки на забезпечення життєдіяльності органу, через що районна державна адміністрація не мала можливості сплатити судовий збір та пропустила строк на апеляційне оскарження рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 17 грудня 2015 року, не є об'єктивними причинами, а тому не можуть бути визнані як поважні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суд установив, що 17 грудня 2015 року представник відповідача Веселівської районної державної адміністрації Запорізької області -Старкова-БеліковаМ. М. - була присутня в судовому засіданні при розгляді цієї справи, у тому числі при проголошенні судом мотивованого рішення суду (а.с. 200 т. 2).

У визначені законом строки та у встановленому ЦПК України 2004 року порядку Веселівська районна державна адміністрація Запорізької області рішення суду першої інстанції не оскаржувала, а подала на нього апеляційну скаргу 6 жовтня 2016 року, тобто з пропуском строку майже у рік.

Відповідно до частини першої статті 73, частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року апеляційний суд за заявою особи може поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення у разі наявності поважних причин пропущення цього строку.

Згідно із частиною першою статті 294 України ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

За змістом пункту 2 частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року якщо вказані особою, яка подала апеляційну скаргу, підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд правильно виходив з того, що підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження за заявою Веселівської районної державної адміністрації Запорізької областінемає, оскільки представник заявника була присутня у судовому засіданні під час проголошення вступної та резолютивної частин рішення суду першої інстанції, повний текст оскаржуваного рішення суду заявник отримав 21 січня 2016 року, а апеляційну скаргу було подано заявником 6 жовтня 2016 року з посиланням на неможливість сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Зазначені причини пропуску строку на апеляційне оскарження були визнані судом неповажними ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 16 березня 2017 року, а у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження Веселівська районна державна адміністрація Запорізької області навела ті самі підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, які вже були визнані судом неповажними.

Тобто заявник не вчинив необхідних процесуальних дій з метою оскарження рішення суду протягом значного періоду часу, не навів особливих та непереборних обставин, які б перешкоджали йому реалізувати своє право на оскарження рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення.

При цьому безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Рішенням Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Учасник процесу зобов'язаний добросовісно користуватись своїми процесуальними правами (частина третя статті 27 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року та рішення у справі «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип юридичної визначеності, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року).

Таким чином, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року).

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Доводи касаційної скарги про неможливість сплати судового збору є безпідставними, оскільки у силу частини першої статті 82 ЦПК України 2004 року заявник не був позбавлений права подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк разом із заявою про відстрочення, розстрочення сплати судового збору чи навіть і звільнення від сплати судового збору.

Зазначене дає можливість колегії суддів кваліфікувати як умисне неподання апеляційної скарги або як бажання штучно вчинити дії на поновлення безпідставно пропущеного на доволі значний період строку апеляційного оскарження.

У зв'язку з цим доводи касаційної скарги про необхідність захисту інтересів держави у такому разі є примарними.

Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення апеляційного суду не впливають.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Веселівської районної державної адміністрації Запорізької області залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

Ю.В. Черняк