Справа № 523/6423/18
Провадження №2/523/3322/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2018 р.

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача - ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду № 6 в місті Одесі заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 подала до Суворовського районного суду м. Одеси позовну заяву до ОСОБА_4 про визнання нежитлової будівлі кафе-бару «Монте Кристо», розташованого за адресою: м. Одеса, Дніпропетровська дорога, будинок 90, яка в цілому складається з літери «А» загальною площею 768, 5 кв.м., (свідоцтво про право власності серії САЕ номер 537705, видане 15 вересня 2011 року виконавчим комітетом Одеської міської ради на імя ОСОБА_2), особистою власністю ОСОБА_2.

Позивач ОСОБА_2 24 липня 2018 року звернулась до суду із заявою про забезпечення вищезазначеного позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно: кафе-бар «Монте Кристо», загальною площею 768,5 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Одеса, Дніпропетровська дорога, будинок 90, у вигляді заборони будь-яким фізичним і юридичним особам та іншим особам вчиняти будь-які дії з розпорядження арештованим майном з переходом права власності на іншу особу або інших осіб, а саме: відчужувати, передавати безоплатну власність, дарувати, забезпечувати зобовязання, передавати у вигляді внеску до статутного капіталу та вчиняти будь-які інші правочини щодо зміни власника даного нежитлового приміщення.

В обґрунтування вказаної заяви позивач посилається на те, що відповідачем не визнається право особистої приватної власності ОСОБА_2 на кафе-бар. Крім того, позивач зазначає, що ОСОБА_4 09.01.2018 р. на підставі рішення суду у цивільній справі № 1527/3743/12-ц зареєстрував за собою право власності на ? частину вищезазначеного нерухомого майна, що є на думку позивача порушенням її права власності.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки вважає її необґрунтованою.

Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши заяву про забезпечення позову, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, суд прийшов до висновку про безпідставність заяви, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1,2 статті 149 ЦПК України суд, за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Позивачем у заяві про забезпечення позову в обґрунтування необхідності забезпечення позову зазначено, що 09.01.2018 р. ОСОБА_4 відчужив спірне майно на свою користь шляхом реєстрації за собою права власності на ? частину кафе-бару «Монте Кристо» на підставі рішення суду у цивільній справі № 1527/3743/12-ц, що є, на думку ОСОБА_2, позбавленням права власності щодо майна.

Однак, суд зазначає що, позивачем не надано доказів позбавлення ОСОБА_4 реалізації права власності позивача та ризику відчуження спірного майна, вказані позивачем дії ОСОБА_4 не свідчать про існування реальної загрози невиконання можливого рішення суду. Також суд звертає увагу, що у позивача відсутні докази того, що відповідач намагається продати, або іншим чином відчужити належну йому частину майна, а також відсутні пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Суд не приймає посилання позивача, як обґрунтування необхідності забезпечення позову, оскільки вони жодним чином не підтверджують, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а лише підтверджують, що між сторонами по справі ймовірно існує спір щодо майна і позивач незгодна з рішеннями суду у іншій справі.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову є необґрунтованою, а відтак задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 149, 150, 151, 153, 353, пп.15.5 п.15 Перехідних положень розділу ХІІІ ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання нежитлової будівлі кафе-бару «Монте Кристо» особистою власністю ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається учасниками справи до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м. Одеси протягом пятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Суддя: