АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 липня 2018 року

м. Харків

Справа № 639/6679/15-ц (категорія: спори про право власності)

Провадження № 22ц/790/2472/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Бурлака І.В.,

- Хорошевського О.М.

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 січня 2018 року (суддя - Гаврилюк С.М.)

у цивільній справі (№ 639/6679/15-ц) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Харківська міська рада, Адміністрація Жовтневого району Харківської міської ради, комунального підприємства «Жилкомсервіс», Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_6

про припинення дій, які порушують права власника майна та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою , відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

29.07.2015 року ОСОБА_3 подав позов який в подальшому уточнив та просив:

- припинити дії, які порушують права власника майна, а саме знести паркан з сітці рабиця, побудований самовільно відповідачами на земельній ділянці будинку АДРЕСА_1;

- зобов'язати відповідачів звільнити та повернути самовільно зайняту земельну ділянку площею 72 кв.м, розташовану між АДРЕСА_1, якою вони незаконно заволоділи, та привести її у придатний для використання стан, звільнивши від будівель, споруд шляхом знесення, вивезення, усунувши таким чином перешкоду у користуванні земельною ділянкою;

- поновити межу між АДРЕСА_1 згідно другого варіанту звіту фахівця ОСОБА_7 щодо розподілу земельних ділянок АДРЕСА_1 з відповідними технічними документами при виконанні рішення Жовтневого районного суду м. Харкова по справі № 2012/2-474/11 про встановлення межі;

- зобов'язати відповідачів не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою позивачу та іншим співвласникам будинку НОМЕР_1 у розмірі 1617 кв.м в тому числі 72 кв. м самовільно захопленою земельною ділянкою; стягнути з відповідачів та на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

- стягнути відповідачів моральну шкоду 5000 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2017 року провадження у справі закрито на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України в частині позовних вимог щодо зобов'язання відповідачів звільнити та повернути самовільно зайняту земельну ділянку площею 72 кв.м, розташовану між АДРЕСА_1, якою вони незаконно заволоділи, та привести її у придатний для використання стан, звільнивши від будівель, споруд шляхом знесення, вивезення, усунувши таким чином перешкоду у користуванні земельною ділянкою.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27.11.2017 року вказану ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2017 року залишено без змін.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.07.2014 року зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_8 відновити межі земельної ділянки, які існували до порушення права користування, встановивши межі земельних ділянок НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 відповідно до даних протоколу № 17 виконавчого комітету Червонобаварської районної ради народних депутатів трудящих м. Харкова від 8 червня 1954 р. та зобов'язано відповідачів демонтувати паркан між земельними ділянками НОМЕР_1 та НОМЕР_2.

Державним виконавцем було виконано вказане судове рішення, а саме було встановлено межу між будинками та родина позивача встановила європаркан довжиною 24,92 м до збудованої, на думку позивача, самовільно відповідачами споруди, за якої встановлений також був паркан з сітки рабиці в безспірному місці по двом варіантам встановлення межі.

Але відповідачі після виконання судового рішення, 28.04.2016 року самоправно перемістили за гаражем паркан з сітки рабиці у бік домоволодіння НОМЕР_1 та захопили земельну ділянку будинку НОМЕР_1 розміром 72 кв.м

Таким чином через порушення прав власника він знаходиться у постійній емоційній напрузі, у зв'язку з чим погіршився його стан здоров'я і тому він змушений звернутись до суду з позовом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 січня 2018 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що відповідачами ОСОБА_4 і ОСОБА_9 не надано дозвільних документів на будівництво сараю, прийняття в експлуатацію нерухомого майна, технічної інвентаризації нерухомого майна, доказів виділу земельної ділянки будинку НОМЕР_1 під будівництво сараю для співвласника квартири НОМЕР_2. Крім того, відповідачі не бажають виконувати рішення суду, та продовжують чинити самоправство, і встановлюють на свій власний розсуд паркан між будинками не по межовим знакам.

Також, суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам наданим позивачем, а саме не проаналізував звіт фахівця землевпорядника від 2016 року при відновлені межі та геодезичну зйомку (том 3 а.с. 180-182, 214-220). Крім того, суд не звернув увагу на те, що 28.04.2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в черговий раз встановили паркан не по межовим знакам, та створили перешкоди в користуванні власністю.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 подали відзиви на апеляційну скаргу в яких зазначали, що протягом 10 років через неприязні стосунки, що склались між позивачем та відповідачами ОСОБА_3 подає позовні заяви від кожного із членів своєї родини до одних і тих же відповідачів і з тих самих підстав. Вважають рішення суду першої інстанції ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права і просять залишити його без мін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку залишення без задоволення апеляційної скарги за таких підстав.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України (в ред. Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам та їх представникам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 та його представником суду не доведено факту порушення відповідачами права власності позивача.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, оскільки суд ухвалив рішення у відповідності із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Постановляючи таке судове рішення колегія суддів виходить за такого.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, в редакції, що діяла на час постановлення оскаржуваного судового рішення, кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, одним з яких є припинення правовідношення.

Статтею 10 ЦПК України (в редакції 2004 року)передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 60 ЦПК України (в редакції 2004 року) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Такі ж положення щодо засад змагальності у цивільному судочинстві містяться у ст.ст.12, 81 ЦПК України, в редакції цього Кодексу на час ухвалення судом першої інстанції оскарженого ОСОБА_3 судового рішення.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як встановлено судом першої інстанції і підтверджується наявними у справі письмовими доказами, ОСОБА_3 і раніше звертався до суду з позовом до ОСОБА_4 і ОСОБА_8 21.07.2014 року Жовтневий районний суд м. Харкова постановив рішення, яким зобов'язав ОСОБА_4, ОСОБА_8 відновити межі земельної ділянки, які існували до порушення права користування, встановивши межі земельних ділянок НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по проспекту Ілліча в м. Харкові відповідно до даних протоколу № 17 виконавчого комітету Червонобаварської районної ради народних депутатів трудящих м. Харкова від 8 червня 1954 р. та зобов'язав відповідачів демонтувати паркан між земельними ділянками НОМЕР_1 та НОМЕР_2.

Дане рішення ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03.04.2015 року залишено без змін.

У 2015 році ОСОБА_3 звернувся з виконавчим листом по справі № 2012/2-474/11 до ВДВС.

Згідно постанов державного виконавця Жовтневого ВДВС ГТУЮ в Харківській області Негруця Ю.С. від 12.05.2016 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів по справі № 2012/2-474/11 було закінчено на підставі п.8 ч.1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з фактичним виконанням судового рішення від 21.07.2014 року.

Вказані обставини підтверджуються актом державного виконавця від 28.04.2016, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.04.2017 та ухвалою апеляційного суду Харківської області від 07.06.2017 року (а.с196-199,.213 том 3, том 4 а.с. 94-96).

В обґрунтування позовних вимог та апеляційної скарги про порушення відповідачами меж земельних ділянок ОСОБА_3 посилається на звіт фахівця від 2016 року при відновлені межі (том 3 а.с. 180-182) та геодезичну зйомку (том 3 а.с. 214-220).

Однак, зазначений звіт фахівця ОСОБА_7 був складений під час залучення до виконавчих дій по виконанню виконавчого листа № 2012/2-474/11, виданого 21.07.2014 року судом Жовтневого району м. Харкова, яке, згідно постанов державного виконавця Жовтневого ВДВС ГТУЮ в Харківській області Негруця Ю.С. від 12.05.2016 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів по справі № 2012/2-474/11 було закінчено на підставі п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з фактичним виконанням судового рішення від 21.07.2014 року.

Посилання ОСОБА_3 на геодезичну зйомку, як доказ існування того факту, що відповідачі після 28.04.2016 року встановили паркан, є безпідставними, оскільки надані позивачем у якості додатку до цього акту фотографії (а.с. 214-220 том.3) не дозволяють зробити висновок про те, ким, коли та за яких обставин вони були зроблені. Крім того, зазначені фотографії не відповідають вимогам Закону України «Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність», а тому не можуть вважатись належними доказами порушення прав позивача в розумінні ст. 60 ЦПК України (в редакції 2004 року).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Фактично доводи апеляційної скарги зведені до посилань позивача на докази та його доводи в суді першої інстанції, які перевірені судом при розгляді справи і яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку в своєму рішення, яке за змістом відповідає вимогам ст.ст.265 ЦПК України.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, так як рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 липня 2018 року

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.В. Бурлака

О.М. Хорошевський