Справа № 315/1322/17
Номер провадження № 2/315/41/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2018 року Гуляйпільський районний суд Запорізької області

у складі головуючого: судді Яроша С.О.

при секретарі: Прістенській Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Гуляйполе Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків, -

В С Т А Н О В И В:

10.11.2017 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків.

В позові позивач посилався на те, що 15.07.2017 року він звернувся до відділення поліції з заявою про те, що на його полі косять пшеницю комбайнери СФГ Славутич, 25.07.2017 року він отримав висновок про результати розгляду його заяви як звернення, з якого він дізнався, що йому запропоновано звернутися до Гуляйпільського районного суду Запорізької області в порядку стягнення майнової шкоди, вважає, що відповідачі безпідставно набули його майно в кількості 60 тон вартістю за одну тону 3500 грн. з двох земельних ділянок площею 9,1642 га та 9,0593 га, так на початку серпня 2016 року він засіяв вищевказані земельні ділянки озимою пшеницею, витративши грошову суму 50000 грн., так як дані земельні ділянки знаходились у нього в оренді за договорами, то рішеннями Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 16.11.2016 року та від 01.03.2017 року договори оренди землі визнані недійсними, наслідки недійсності правочинів не були зазначені в рішеннях суду, посилався на ст.41 Конституції України на ст.317 ЦК України, ст.ст. 1166, 1192 ЦК України, прохав стягнути з відповідачів на його користь матеріальний збиток в сумі 50000 грн. в рівних частинах та витрати на сплату судового збору в сумі 640 грн.

13.11.2017 року ухвалою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області Яроша С.О. позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків.

22.11.2017 року суду звернувся ОСОБА_1 з уточненим позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків, в якому посилався на те, що 15.07.2017 року він звернувся до відділення поліції з заявою про те, що на його полі косять пшеницю комбайнери СФГ Славутич, 25.07.2017 року він отримав висновок про результати розгляду його заяви як звернення, з якого він дізнався, що йому запропоновано звернутися до Гуляйпільського районного суду Запорізької області в порядку стягнення майнової шкоди, вважає, що відповідачі безпідставно набули його майно в кількості 60 тон вартістю за одну тону 3500 грн. з двох земельних ділянок площею 9,1642 га та 9,0593 га, так на початку серпня 2016 року він засіяв вищевказані земельні ділянки озимою пшеницею, витративши грошову суму 50000 грн., так як дані земельні ділянки знаходились у нього в оренді за договорами, то рішеннями Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 16.11.2016 року та від 01.03.2017 року договори оренди землі визнані недійсними, наслідки недійсності правочинів не були зазначені в рішеннях суду, посилався на ст.41 Конституції України на ст.317 ЦК України, ст.ст. 1166, 1192 ЦК України, прохав стягнути з відповідачів на його користь матеріальний збиток в сумі 50000 грн. в рівних частинах по 16667 грн. з кожного та витрати на сплату судового збору в сумі 640 грн. в рівних частках з кожного по 213,337 грн.

23.11.2017 року ухвалою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області Яроша С.О. відкрито провадження у справі за уточненою позовною заявою та призначено до розгляду в судове засідання на 20.12.2017 року.

20.12.2017 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області розгляд справи відкладено за клопотанням представника відповідачів ОСОБА_5 на 05.01.2018 року.

05.01.2018 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області розгляд справи відкладено за клопотанням представника відповідачів ОСОБА_5 на 25.01.2018 року.

25.01.2018 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 14.02.2018 року.

13.02.2018 року до суду звернувся представник відповідачів ОСОБА_5 з відзивом на позов, в якому посилалася на те, що не визнає позов з огляду на те, що позивачем не надано підтверджуючих документів, що озима пшениця висаджена на початку 2016 року та вирощена за його рахунок на суму 50000 грн., посилаючись на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 16.11.2017 року та від 01.03.2017 року, якими договори оренди землі визнані недійсними, посилаючись на ст.ст. 82, 1166 ЦК України та ту обставину, що земельні ділянки не перебували у користуванні позивача, вважала, що якщо зобов`язання припинено на майбутнє, то неможливе повернення одержаного за зобов`язанням в натурі, вважала, що для відшкодування збитків може бути чинний договір оренди, а не договір, який визнаний судом недійсним.

14.02.2018 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області в підготовчому засіданні оголошена перерва до 20.03.2018 року для визначення строку для надання відповіді на відзив та уточнення позовних вимог.

19.03.2018 року до суду звернувся позивач з уточненою позовною заявою з ціною позову 311865 грн., в якій посилався на те, що 15.07.2017 року він звернувся до відділення поліції з заявою про те, що на його полі косить пшеницю комбайнер СФГ Славутич ОСОБА_6, організував техніку та проконтролював збір врожаю ОСОБА_4 за проханням ОСОБА_1 та ОСОБА_3, 25.07.2017 року він отримав висновок про результати розгляду його заяви як звернення, з якого він дізнався, що йому запропоновано звернутися до Гуляйпільського районного суду Запорізької області в порядку стягнення майнової шкоди, він вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення матеріальних збитків, заподіяних неправомірними діями по заволодінню посівами у вигляді упущеної вигоди та стягнення моральної шкоди, вважає, що відповідачі безпідставно набули його майно з двох земельних ділянок площею 9,1642 га та 9,0593 га, так на початку серпня 2016 року він засіяв вищевказані земельні ділянки озимою пшеницею, так як дані земельні ділянки знаходились у нього в оренді за договорами, то рішеннями Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 16.11.2016 року та від 01.03.2017 року договори оренди землі визнані недійсними, наслідки недійсності правочинів не були зазначені в рішеннях суду, посилався на ст.41 Конституції України на ст.317 ЦК України, ст.ст. 1166, 1192 ЦК України, прохав стягнути з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 155932,50 грн., стягнути з ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 155932,50 грн., стягнути з ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн., стягнути судовий збір з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в сумі 3118,65 грн. по 1559,32 грн. з кожного, з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1762 грн.

20.03.2018 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області уточнена позовна заява з ціною позову 311865 грн. залишена без руху, надано час для усунення недоліків, в підготовчому засіданні оголошена перерва до 13.04.2018 року.

10.04.2018 року до суду звернувся відповідач ОСОБА_4 з клопотання про допит в якості свідка ОСОБА_7, мешкаючого: Запорізька область Гуляйпільський район с. Полтавка вул. Санжарівська 52.

13.04.2018 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області уточнену позовну заяву з ціною позову 311865 грн. прийнято до свого провадження, оголошено перерву для надання відзиву на уточнену позовну заяву до 07.05.2018 року.

27.04.2018 року до суду звернувся представник відповідачів ОСОБА_5 з відзивом на уточнену позовну заяву, в якому посилалася на те, що позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення збитків у формі упущеної вигоди, прохав в задоволенні позову відмовити.

31.05.2018 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області підготовче провадження у справі закрито і справу призначено до розгляду по суті в судове засідання на 26.06.2018 року.

26.06.2018 року належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи судом позивач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав.

26.06.2018 року в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 позов підтримала, суду пояснивши, що СФГ Славутич скошено врожай пшениці, який є власністю позивача, вважає, що діями відповідачів позивачу спричинена матеріальна та моральна шкода, прохає позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 155932,50 грн., стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 155932,50 грн., стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн., стягнути судовий збір з ОСОБА_2, ОСОБА_3 по 1559,32 грн. з кожного, з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1762 грн.

Відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи без їх участі не надали.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснивши, що він не причетний до привласнення врожаю позивача, дійсно він за проханням батьків домовився з СФГ Славутич про збір пшениці на земельних ділянках батьків, у липні 2017 року він знаходився біля земельних ділянок батьків у своєму автомобілі, в якому привіз на поле свою матір - відповідача у справі, батько за станом здоров`я не поїхав на поле, коли комбайн косив, на поле приїхав позивач і забрав частину скошеного, викликали поліцію, збір врожаю закінчився, через добу вони продовжили збір врожаю і закінчили його, позивач протягом 6 років не платив батькам орендної плати.

Представник відповідачів ОСОБА_5 позов не визнала, суду пояснивши, що розрахунок, наданий суду позивачем, не є належним доказом спричиненої матеріальної шкоди, позивач не надав суду достовірних, належних та допустимих доказів спричинення моральної шкоди відповідачем ОСОБА_4, прохала в задоволенні позову відмовити.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що відповідач є його двоюрідним братом, у нього є земельна ділянка, надана для товарного сільськогосподарського виробництва, він знає де знаходяться земельні ділянки відповідачів, батьків позивача, він бачив у 2016 році, що земельна ділянка відповідачів була засіяна соняшником, він бачив всходи і коли той цвів.

Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини:

Відповідач: ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 9,1642 га, розташованої на території Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 16.11.2016 року.

Відповідач: ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 9,0593 га, розташованої на території Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 01.03.2017 року.

20.01.2012 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір оренди земельної ділянки, що підтверджується копією рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 16.11.2016 року.

20.01.2012 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки, що підтверджується копією рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 01.03.2017 року.

На початку серпня 2016 року позивач засіяв земельну ділянку озимою пшеницею.

16.11.2016 року рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області визнано недійсним договір оренди землі, укладений 20.01.2012 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 9,1642 га, розташовану на території Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

01.03.2017 року рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області визнано недійсним договір оренди землі, укладений 20.01.2012 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 9,0593 га, розташовану на території Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

14.03.2017 року рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 01.03.2017 року набрало законної сили.

16.05.2017 року ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 16.11.2016 року залишено без змін.

15.07.2017 року комбайнером СФГ Славутич з земельних ділянок відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зібрано зерна пшениці 5,3 тони, що підтверджується довідкою.

17.07.2017 року комбайнером СФГ Славутич з земельних ділянок відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зібрано зерна пшениці 12,5 тони, що підтверджується довідкою.

Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного:

Правовідносини, як виникли між сторонами, регулюються ст.ст. 216, 1166, 1212 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Відповідно до ч.3 ст.1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Судом встановлено, що до суду звернувся позивач з позовом до відповідачів - власників земельних ділянок, які своїми неправомірними діями: збором врожаю пшениці, належної позивачу, набули майно - зерно пшениці без достатньої правової підстави з вимогою про відшкодування шкоди у виді упущеної вигоди.

Суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Суд не бере до уваги доводи позивача щодо розміру відшкодування шкоди, яка розраховується виходячи з середньостатистичної врожайності озимої пшениці станом на 01.12.2017 року, так як достовірним доказом у справі є письмовий доказ про кількість зібраної пшениці СФГ Славутич.

Так суд доходить висновку, що розмір відшкодування майна: врожаю зерна пшениці визначається об`ємом зібраного врожаю: вагою зерна пшениці, що на думку суду підтверджується довідкою СФГ Славутич 5,3 тони + 12,5 тон = 17,8 тон.

Суд при визначенні вартості зібраного врожаю виходить з вартості пшениці 6 класу без НДС 4250 грн. за тону по закупівельним цінам елеватора м. Токмак Запорізької області.

Таким чином, розмір відшкодування повинен становити: 17,8 тон х 4250 грн. = 75650 грн.

Так як розміри земельних ділянок відповідачів несуттєво відрізняються одна від одної (9,1642 га та 9,0593 га) і неможливо встановити кількість тон пшениці зібраної з кожної ділянки окремо, то суд доходить до того, що визнає кількість тон пшениці зібраної з кожної з земельної ділянки рівною, а тому розмір відшкодування кожним з відповідачів, власників земельних ділянок, буде становити: 75650 грн. : 2 = 37825 грн.

Так суд, відмовляючи у задоволенні вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн., виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.2 п.4 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Позивач в позові посилається на те, що неправомірними діями по заволодінню посівами ПП Мороза ОСОБА_9, а також приниженням його честі й гідності ОСОБА_4, який домовлявся без будь-яких правових підстав за техніку для збору врожаю озимої пшениці та керував на чужому полі, чужими посівами, що підтверджується висновком про результати розгляду його звернення до Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області.

Суд не бере до уваги дане твердження позивача, так як висновок про результати розгляду звернення ОСОБА_1 до Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області, на який посилається позивач як на письмовий доказ, не може бути належним письмовим доказом, так як останній не передбачений діючим законодавством.

Позивач не надав суду достовірних, належних та допустимих доказів вини відповідача ОСОБА_4 у спричиненні йому моральної шкоди.

Відповідно до ч.2 п.8 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд доходить висновку, що порушене право позивача підлягає судового захисту, а позов підлягає задоволенню частково як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами.

Суд керуючись ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України, відповідно до якої під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати, зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем у справі сплачено судовий збір в розмірі 3038,66 грн. - 640 грн. відповідно до квитанції від 10.11.2017 року, 1762 грн. відповідно до квитанції від 19.03.2018 року, 636,66 грн. відповідно до квитанції від 19.03.2018 року.

Однак, позивачем при зверненні до суду не доплачено судовий збір.

Так, відповідно до уточненої позовної заяви, яка надійшла до суду 19.03.2018 року і прийнята судом до свого провадження, остання містила вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 матеріальної шкоди в сумі 311865 грн. по 155932,50 грн. з кожного, що підлягала оплаті судовим збором в сумі 1559,32 грн. за кожну вимогу майнового характеру, а вимога майнового характеру щодо стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди в сумі 50000 грн. підлягала оплаті судовим збором в сумі 704,80 грн., а всього в сумі 3823,44 грн.

А тому недоплата позивачем судового збору складає: 3823,44 грн. 3038,66 грн. = 784,78 грн., яку суд стягує з позивача на користь держави.

Визначаючи як розподілити між сторонами судові витрати, суд виходить з того, що позивач прохав стягнути з двох відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 311865 грн. по 155932,50 грн. з кожного, що підлягала оплаті судовим збором в сумі 1559,32 грн. за кожну вимогу майнового характеру, однак, так як позов задоволено частково на суму 37825 грн. щодо двох відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3, то суд відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, визначивши розмір задоволених позовних вимог 24,25 %, визначає розмір судового збору, який підлягає стягненню з них на користь позивача, пропорційно розміру сплаченого судового збору в сумі 1559,32 грн., що складає 378,13 грн. з кожного, та стягує його з відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 3-5, 10-13, 141, 263-265, 268, 272-273 ЦПК України, ст.ст. 23, 1166, 1212 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 37825 грн. та витрати на сплату судового збору в сумі 378,13 грн., а всього 38203,13 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 37825 грн. та витрати на сплату судового збору в сумі 378,13 грн., а всього 38203,13 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави недоплачену суму судового збору в сумі 784,78 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Повний текст рішення буде виготовлений 27.07.2018 року.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: Ярош С.О.