Ухвала

Іменем України

16 липня 2018 року

м. Київ

справа № 388/1136/17

провадження № 61-38982ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 травня 2018 року рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2018 року скасовано, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 жовтня 2017 року до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 травня 2018 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із положеннями частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Дослідивши матеріали касаційної скарги ОСОБА_4, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням наступного.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного провадження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно із пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Виконавчим комітетом Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 01 серпня 2013 року серія НОМЕР_1

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини або ухиляється від участі у витратах на її утримання.

Згідно із частиною третьою статті 181 СК Україниаліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина, і виплачуються щомісячно.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України).

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною другою статті 182 СК Українипередбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З 01 січня 2018 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлено у розмірі 1 492 грн.

Апеляційний суд встановив, що на час пред'явлення позову до суду сторони по справі проживали за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується довідкою Шпитьківської сільської ради Київської області від 08 грудня 2017 року № 1760.

ОСОБА_4 разом з дочкою ОСОБА_6 змінила фактичне місце проживання та проживає окремо від ОСОБА_5, малолітня дочка сторін по справі проживає разом з матір'ю та перебуває на її утримані, домовленість між сторонами щодо участі ОСОБА_5 в утриманні дочки так і не була досягнута.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції належним чином дослідив та дав оцінку поданим сторонами доказам, врахував всі обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Оскільки правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, то колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновки суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись частиною другою статті 389, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання дитини відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник