Справа № 444/2968/17
Провадження № 2/444/313/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

30 липня 2018 року Жовківський районний суд Львівської області у складі :

головуючого судді Мікула В. Є.,

секретар судового засідання Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про позбавлення права користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що є власником житлового АДРЕСА_1. Право власності підтверджується Свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок від 15 вересня 1989 року, виданого виконкомом Великогрибовицької сільської Ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Нестерівської районної Ради народних депутатів від 4 вересня 1989 р. № 272. Згідно будинкової книги в житловому будинку зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Зазначає, що 11 липня 2016 року Жовківський районний суд Львівської області розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 444/406/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення та прийняв рішення, яким позов задоволив повністю та виселив ОСОБА_2 з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_1.

01 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу №444/406/16 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 11 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення ухвалила апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити. Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 11 липня 2016 року - залишити без змін.

Крім цього зазначає, що з жовтня 2016 року фактично з відповідачем не проживали разом, що підтверджується актом від 11 грудня 2017 року. Окрім цього, з кінця вересня 2016 року відповідач у присутності працівника виконавчої служби забрав з будинку всі свої особисті речі.11 грудня 2017 року складено акт в присутності, Михаць В. В. (депутат Великогрибовицької сільської ради), ОСОБА_8 і ОСОБА_9, про те, що громадянин ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1 не проживає з жовтня 2016 року по цей час.

Вказує, що з моменту виселення ОСОБА_2 пройшов рік, проте відповідач так і не зняв себе з реєстраційного обліку. Вважає, що оскільки обставини наведені в позовній заяві та докази, які їх підтверджують, свідчать про непроживання відповідача у вказаному вище будинку більше встановленого терміну, відповідно є всі підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням внаслідок його відсутності.

У зв'язку з чим Позивач звернулась до суду з даним позовом та просить такий задоволити.

Позивач в судове засідання не з'явилась, однак, представник позивача подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, позов просить задоволити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки не повідомив і від нього не надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності.

На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

У відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

А тому суд постановив провести по справі заочний розгляд та ухвалити заочне рішення.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового АДРЕСА_1. Право власності підтверджується Свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок від 15 вересня 1989 року, виданого виконкомом Великогрибовицької сільської Ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Нестерівської районної Ради народних депутатів від 4 вересня 1989 р. № 272.

Згідно будинкової книги в житловому будинку зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У відповідності до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

При цьому, слід врахувати, що за правилами ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відтак визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням має наслідок зняття її з реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач по справі, ОСОБА_2, зареєстрований в будинку, але фактично не проживає у вказаному будинку з жовтня 2016 року і по теперішній час. Ці факти підтверджуються відповідним актом перевірки про не проживання особи за місцем реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Виходячи із змісту норм ст. 71,72 ЖК України, відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України та роз`яснень, викладених у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" з наступними змінами, при вирішення спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно з`ясовувати причини відсутності особи у жилому приміщенні понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

А від так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не проживає за місцем реєстрації понад 1 рік. Отже, судом встановлено факт відсутності відповідача у будинку понад 1 рік без поважних причин.

Враховуючи вищенаведені обставин суд прийшов до переконання що позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними і підлягають до задоволення.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст. 12, 13, 23, 76, 131, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, права користування житловим будинком, розташованим по АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Одночасно роз'яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуто судом який його ухвалив за письмовою заявою. Заяву про перегляд заочного рішення має бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області з врахуванням п. 15.5 «Прикінцевих та Перехідних положень» ЦПК України.

Суддя Мікула В. Є.