АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1220/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 58 Скляренко В.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2018 року м.Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,

Храпка В.Д., Бондаренка С.І.,

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 травня 2018 року у складі судді Скляренка В.М. у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», приватний виконавець Чупис Тетяна Петрівна, про зняття арешту з майна, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року позивач звернувся з вказаним позовом, посилаючись на порушення його прав як співвласника квартири, на яке накладено арешт приватним виконавцем в ході примусового виконання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на квартиру.

Позов мотивовано тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. перебуває виконавче провадження № 55894619 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса від 22.04.2011 року про звернення стягнення на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_7

27.02.2018 року приватним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника.

Постановою приватного виконавця від 06.03.2018 року квартиру описано і на неї накладено арешт.

В подальшому, постановою приватного виконавця від 14.03.2018 року призначено суб'єкта оціночної діяльності для визначення ринкової вартості квартири.

22.03.2018 року до Черкаської філії ДП «СЕТАМ» направлено заяву щодо реалізації квартири ОСОБА_7

Квартира № АДРЕСА_1 хоч і зареєстрована на праві власності за ОСОБА_7, проте була придбана подружжям в період шлюбу, тому в силу ст.60 СК України та ст. 368 ЦК України є спільною сумісною власністю.

А отже на вказану квартиру не може бути звернуто стягнення без визначення частки відповідачки ОСОБА_7 у квартирі, якою вона володіє спільно з позивачем.

Відчуження належної йому частки в квартирі на електронних торгах без його згоди є порушенням його права як співвласника вказаного майна.

Крім того, на спірну квартиру поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки він (позивач) не має іншого житла для проживання, а тому квартира не може бути реалізована.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, який накладений постановами приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. від 27.02.2018 року та 06.03.2018 року в межах виконавчого провадження № 55894619.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено. Скасовано накладені ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 квітня 2018 року заходи забезпечення позову - зупинення реалізації (продажу) квартири на електронних торгах.

Відмовляючи у позові, суд виходив з того, що спірна квартира придбана боржником ОСОБА_7 в період шлюбу з позивачем ОСОБА_5 Тому суд дійшов до висновку, що квартира є спільним майном подружжя. При передачі в іпотеку вказаної квартири, позивач ОСОБА_5 надав згоду на укладення договору іпотеки та передачу належної їм на праві спільної сумісної власності квартири в іпотеку.

Проте суд визначив, що належність майна подружжю на праві спільної сумісної власності не може бути правовою підставою для зняття арешту з цього майна.

До того ж, позивач не довів, які саме його права порушуються накладенням арешту на квартиру, оскільки позовні вимоги стосуються лише зняття арешту, враховуючи, що квартира зареєстрована за відповідачкою ОСОБА_7

Посилання позивача на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» суд визнав безпідставними, оскільки в даному випадку позивач звернувся з позовом про зняття арешту, інших позовних вимог стосовно реалізації цієї квартири не заявляв.

Не погоджуючись з такими висновками суду, вважаючи рішення незаконним та необґрунтованим, представник позивача оскаржив рішення в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд дійшов вірного висновку про режим спільної сумісної власності на квартиру, яка належить ОСОБА_7 та ОСОБА_5 Однак, суд не обґрунтував висновок про те, що належність майна подружжю на праві спільної сумісної власності не є підставою для зняття арешту.

Нормами ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. Законом чітко унормовано дії виконавця у разі встановлення факту перебування майна у спільній власності.

Порушення прав позивача полягає у відчуженні належної йому частки в квартирі без його згоди як співвласника майна. Виконавець повинен був звернутись до суду з поданням про визначення частки майна ОСОБА_7 у квартирі і лише після цього здійснювати виконавчі дії з примусової реалізації цієї частки.

Позивач звертався з позовною вимогою про зняття арешту, оскільки визначенням частки боржника у спільному сумісному майні повинен був займатись виконавець.

Посилаючись на викладені обставини, апелянт просить рішення скасувати, позов задовольнити, зняти арешт з вказаної квартири, під час апеляційного розгляду залишити в силі заходи забезпечення позову.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець Чупис Т.П. висловлює свою незгоду з доводами апеляційної скарги і звертає увагу на те, що спірна квартира перебуває в іпотеці і заявник сам дав згоду на передачу її в іпотеку в якості забезпечення зобов'язання ОСОБА_7 за кредитним договором. Також позивач у своєму позові не заявляє вимоги про визнання за ним права власності на частку у спільному майні подружжя, як це передбачено ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Приватний виконавець вважає поданий позов ОСОБА_9 лише способом затягнути виконання виконавчого напису нотаріуса по зверненню стягнення на квартиру і просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши сторони, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні в приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. перебуває виконавче провадження № 55894619 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуди І.В. № 1517 від 22.04.2011 року про звернення стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_7

27.02.2018 року приватним виконавцем Чупис Т.П. у виконавчому провадженні винесено постанову, якою було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, і на праві власності належить боржнику ОСОБА_7 (а.с. 11).

Крім того, 06.03.2018 року приватним виконавцем у виконавчому провадженні № 55894619 винесено постанову про опис та арешт майна боржника, якою описано та накладено арешт на вказану квартиру № 34. (а.с. 9-10)

В подальшому ця квартира, після проведення її оцінки, була передана приватним виконавцем для реалізації Черкаською філією ДП «СЕТАМ» шляхом проведення електронних торгів.

Встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1, придбана ОСОБА_7 в період шлюбу з позивачем ОСОБА_5 та була зареєстрована за відповідачкою ОСОБА_7, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 14), договором купівлі-продажу квартири від 09.10.2004 року (а.с. 15) та Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 03.05.2018 року (а.с. 63-64).

Також судом встановлено, що на підставі іпотечного договору № ІД 895/03021-187 від 10 вересня 2008 року, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_7 квартира АДРЕСА_1 передана в іпотеку в забезпечення зобов'язання за договором невідкладної кредитної лінії № 895/03-021-187 від 10 вересня 2008 року.( а.с. 50-52)

Як вбачається із нотаріально посвідченої заяви від 10.09.2008 року ОСОБА_5 надав свою згоду на укладення договору іпотеки та передачу в іпотеку належної їм на праві спільної сумісної власності вказаної вище квартири.

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України від 05.06.2003 року № 898-IV "Про іпотеку" майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників.

Статтею 12 цього ж закону передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

На підставі приведених вище доводів колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку необхідно керуватись нормами Закону України «Про іпотеку», оскільки вказана квартира на даний час перебуває в іпотеці за згодою співвласника ОСОБА_5.

Крім того сам позивач у своєму позові не заявляє вимоги про визнання за ним права власності на частку у спільному майні подружжя, а лише просить суд зняти арешт з квартири.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду в тому, що позивач не довів які права його, як співвласника майна, порушені діями приватного виконавця.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування рішення.

Тому вважає, що судом ухвалене законне та обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування чи зміни не вбачає.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 липня 2018 року.

Судді