АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24липня 2018 року м. Київ

Справа 756/3582/2018

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Борисової О.В., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Васалатія К.А. 25 квітня 2018 року у м. Києві, дата складення повного тексту не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Київської міської ради,

В С Т А Н О В И В

№ апеляційного провадження:22-ц/796/5252/2018
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27.09.1996 відповідач ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу придбав АДРЕСА_1. На момент купівлі квартири ОСОБА_3 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 Як вказує позивач, його бабусі - ОСОБА_5 належала ? частина кв. АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. За час життя заповіту ОСОБА_5 складено не було. Після смерті ОСОБА_5 залишилось два спадкоємці - її чоловік - відповідач ОСОБА_3 та донька - мати позивача ОСОБА_6. ІНФОРМАЦІЯ_2 р. померла мати позивача - ОСОБА_6, не встигнувши прийняти спадщину після смерті ОСОБА_5 Заповіту ОСОБА_7 також складено не було. Після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняв її син - позивач ОСОБА_4 У зв'язку з тим, що ОСОБА_6 померла та не встигла прийняти спадщину ОСОБА_5 позивач вбачає за необхідне визнати право власності на спадкове майно в судовому порядку.

Тому посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на 1/4 частину АДРЕСА_1.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25.04.2018 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Київської міської ради про визнання права власності на спадкове майно - залишено без задоволення.

Не погодився із вказаним судовим рішенням позивач, ним подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність і необґрунтованість рішення у зв'язку із порушенням норм матеріального та процесуального права, як таке, що ухвалено необ'єктивно у зв'язку із неповним, поверхневим дослідженням обставин справи. Позивач вказує на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що у зв'язку з тим, що ОСОБА_6 померла та не встигла прийняти спадщину ОСОБА_5, у позивача відсутня можливість одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину, а тому він змушений був звернутися до суду з вказаним позовом. Також зазначає, що судом першої інстанції не досліджувались належним чином матеріали справи, як наслідок суд прийшов до помилкового висновку про те, що позивач не звертався до нотаріальної контори щодо вступу у спадщину. Однак 02.10.2014 позивач звернувся до п'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та дотримався вимог законодавства. Відмовляючи в позові суд посилається на п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» який передбачає, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Проте судом не взято до уваги те, що у позивача були відсутні умови для отримання свідоцтва про право на спадщину на спірне майно у зв'язку з тим, що ані його бабуся (ОСОБА_5.) ані його мати (ОСОБА_6) не встигли прийняти спадщину у зв'язку з смертю. А тому надати правовстановлюючий документ на спірне майно позивач не мав можливості. Також позивач вказує на те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні посилається на Інструкцію «Про порядок вчинення нотаріальних дій» затверджену наказом Міністерства юстиції 03.03.2004 № 20/5, яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції № 296/5 від 22.02.2012. Як наслідок судом застосовано закон який не підлягає застосуванню.

Таким чином, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове про задоволення позовних вимог.

Відповідачем до апеляційного суду подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він вказує на те, що в матеріалах справи відсутня відмова нотаріуса в оформлені права на спадщину за позивачем після смерті ОСОБА_5, та постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій нотаріусом не виносилась, тому позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно задоволенню не підлягали. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 25.01.2018 у справі №2-1114/2011 провадження №61-459св18. Посилання позивача на порушення судом першої інстанції норм процессуального права стосовно того, що суд не розглянув клопотання про витребування з нотаріальної контори договору купівлі-продажу від 27.09.1996, то вказане твердження позивача не відповідає дійсності, оскільки в судовому засіданні відповідачем була надана копія вказаного договору, та цей договір був досліджений в судовому засіданні при присутності позивача. Таким чином, визнання права власності на спадщину, до офіційної відмови нотаріальної контори у вчиненені нотаріальної дії не може слугувати належним способом захисту цивільних прав та інтересів позивача. Вважає рішення суду першої інстанції законним і обгрунтованим та просить апеляційну скаргу відхилити.

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

А отже Апеляційний суд м. Києва є компетентним судом щодо розгляду даної справи.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник - адвокат ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_9, в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Київська міська рада в судове засідання свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується зворотнім повідомленням з відміткою про вручення, причини неявки не повідомили, а тому колегія суддів апеляційного суду, керуючись положеннями ст.ст. 371, 372 ЦІІК України, вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27.09.1996 відповідач ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу придбав квартиру АДРЕСА_1. На момент купівлі квартири, ОСОБА_3 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 - бабусею позивача, і останній, відповідно на праві спільної сумісної власності належала 1/2 частина вказаної квартири.

Бабуся позивача - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, але за час життя заповіту так і не склала. Після її смерті залишилось два спадкоємці: чоловік - відповідач ОСОБА_3 та донька - мати позивача ОСОБА_6 (після реєстрації шлюбі ОСОБА_4).

Мати позивача - ОСОБА_6. померла ІНФОРМАЦІЯ_2, так і не встигнувши прийняти спадщину після смерті своєї матері - ОСОБА_5 Заповіту матір'ю позивача ОСОБА_7 складено не було. Після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняв її син - ОСОБА_4

ОСОБА_4 звернувся до державної нотаріальної контори з заявою від 02.10.2014 про прийняття спадщини за померлою бабусею - ОСОБА_5 (а.с. 80).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач повинен був з'явитися до нотаріальної контори та надати паспорт спадкоємця, правовстановлюючі документи на спірну квартиру АДРЕСА_1 та свідоцтво про смерть своїх бабусі та матері, як це передбачено п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5, однак позивач не звертався до нотаріальної контори щодо вступу у спадщину та відмову про це також не отримував.

Проте, повністю погодитись із висновками суду першої інстанції, колегія суддів не вважає за можливе, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Положеннями ч.1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Частиною 1 ст.1298 ЦК України визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно з роз'ясненнями, які викладені в п.23 постанови Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Винесення нотаріусом постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину свідчить про наявність спору про право на спадщину, що дозволяє особі звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину є підставою для відмови у позові.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до державної нотаріальної контори з заявою від 02.10.2014 про прийняття спадщини за померлою бабусею - ОСОБА_5 (а.с. 80). Однак в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача ОСОБА_4 до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право власності на спадщину за законом на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, а також відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно, або відповідної відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій щодо оформлення права на спадщину на вищевказане нерухоме майно.

Колегія суддів відхиляє посилання позивача на те, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи на вказане вище майно, а тому видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину неможлива, оскільки питання щодо оформлення спадщини належить до компетенції нотаріусів. З огляду на положення ст. 15 ЦК України вирішення вимог про визнання права власності на спадкове майно можливе лише у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності на спадщину.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5, на яку послався суд в своєму рішення, на час виникнення спірних правовідносин втратила чинність, а тому судом застосовано закон, який не підлягав застосуванню.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право власності на спадщину, то вирішення вимог про визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку не вбачається можливим, так як є передчасним.

Згідно положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, враховуючи те, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норм матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 376 ЦПК України про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог з зазначених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Київської міської ради про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді:

Повний текст постанови складений 31.07.2018.