Постанова

Іменем України

11 липня 2018 року

м. Київ

справа № 2-1948/11

провадження № 61-31163 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

учасники справи:

позивач - Одеський національний університет ім. І. І. Мечникова,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2017 року у складі судді

Калашнікової О. І. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2017 року у складі колегії суддів: Сидоренко І. П., Станкевича В. А., Цюри Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2008 року Одеський національний університет ім. І. І. Мечникова (далі ОНУ ім. І. І. Мечникова) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по оплаті за користування житлом.

На обгрунтування позовних вимог зазначив, що 01 липня 2005 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 2 про проживання у гуртожитку ОНУ ім. І. І. Мечникова, відповідно до умов якого університет надає трьох місцеву кімнату № АДРЕСА_1 проживання ОСОБА_4 з родиною на термін з

01 липня 2005 року по 01 липня 2008 року, з оплатою по тарифу для сторонніх осіб за кожне койко-місце.

В порушення умов договору відповідач не сплачував оплату за проживання з

01 січня 2005 року по 19 жовтня 2008 року, внаслідок чого виникла заборгованість по оплаті за користування житлом у розмірі 13 948,74 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача, а також відшкодувати судові витрати.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 червня 2015 року позов ОНУ ім. І. І. Мечникова задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОНУ ім. І. І. Мечникова заборгованість по оплаті за користування житлом у розмірі 13 948,74 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 червня 2015 року залишено без змін.

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду першої інстанції з заявою про перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 червня 2015 року за нововиявленими обставинами.

Заяву мотивувала тим, що 28 жовтня 2016 року їй стали відомі обставини, які є істотними для даної справи і впливають на правильність прийнятого судами рішення, зокрема знайдені квитанції, що підтверджують проведення оплати за користування кімнатою в гуртожитку за період з 01 січня 2005 року по

19 жовтня 2008 року, а тому наданий позивачем розрахунок заборгованості на суму 13 948,74 грн є безпідставним. Вказувала на те, що зазначені обставини існували під час розгляду справи судом першої інстанції та були їй відомі, але не могли бути підтверджені в судових засіданнях документально.

Посилаючись на наведене, просила переглянути рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 червня 2015 року за нововиявленими обставинами, скасувати його та призначити справу до нового розгляду.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що наведені заявником обставини не є нововиявленими в розумінні статті 361 ЦПК України 2004 року, оскільки вони були їй відомі на момент ухвалення рішення.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції зазначив, що заявником не доведено наявність нововиявлених обставин, які є підставою для перегляду судового рішення.

У липні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, у якій заявник просив скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2017 року і ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2017 року, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що оскаржувані судові рішення постановлені з порушенням норм процесуального права, оскільки суди не звернули увагу на її доводи про наявність у позивача двох розрахункових листків за тотожний період часу, які містять суттєво різні розрахунки. Знайдені нею квитанції про оплату за проживання в гуртожитку за період з 01 січня

2005 року по 19 жовтня 2008 року спростовують факти покладені в основу рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 червня 2015 року, і є істотними обставинами, оскільки підтверджують оплату за користування житлом. Посилання судів на те, що документи (квитанції) не є фактами, що підтверджують належне виконання нею обов'язків щодо оплати за користування житлом в гуртожитку є безпідставними, оскільки фактом є не існування таких квитанцій, а те, що їй стало відомо їх місцезнаходження та можливість використання квитанцій, як доказ на підтвердження правоти своєї позиції.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані ухвали попередніх інстанцій постановлені з дотриманням вимог процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів, не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 361 ЦПК України 2004 року (яка була чинною на час звернення заявника із заявою про перегляд рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами, та постановлення оскаржуваних судових рішень) рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених у пунктах 1 та 2 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Обставини, що обгрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишилися невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Процесуальні недоліки розгляду справи, зокрема неповне встановлення фактичних обставин справи, не вважаються нововиявленими обставинами. Такі обставини можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Заявник, як на нововиявлені обставини, посилався на знайдені квитанції про оплату заборгованості за користування кімнатою № 620 в гуртожитку № 6 за період з 01 січня 2005 року по 19 жовтня 2008 року, місцезнаходження яких, як доказів, їй не було відомо на час розгляду справи по суті та, що їй стало відомо про наявність іншого розрахунку заборгованості позивача за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2008 року, який істотно відрізняється від розрахунку заборгованості, наданого ним до суду першої інстанції за такий же період.

Залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого обгрунтовано погодився апеляційний суд, правильно виходив з того, що у даному випадку заявник посилається на наявність документів, а не фактів, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику. Не погоджуючись з доводами позивача щодо наявної у неї заборгованості по оплаті за проживання в гуртожитку, ОСОБА_4 не надала суду будь-яких доказів, які б спростовували вимоги ОНУ ім. І. І. Мечникова.

Верховний Суд погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Посилання заявника на те, що при розгляді справи у судах попередніх інстанцій, вона не погоджувалася з нарахованою ОНУ ім. І. І. Мечникова заборгованістю по оплаті за проживання в гуртожитку, але відсутність квитанцій про здійснення нею таких платежів позбавила її можливості документально підтвердити свої заперечення, не можуть бути підставою для перегляду судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами за пунктом 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року, оскільки про відсутність зазначених квитанцій ОСОБА_4 знала під час розгляду справи по суті, а відтак не була позбавлена можливості заявити клопотання про витребування у позивача чи у відповідного банку відомостей про оплату за проживання в гуртожитку (виписки по рахунку тощо).

Доводи касаційної скарги про те, що суди залишили поза увагою її твердження про наявність в ОНУ ім. І. І. Мечникова іншого розрахунку заборгованості, колегія суддів касаційного суду не приймає до уваги, оскільки процесуальні недоліки розгляду справи, а також неналежне користування заявником своїми процесуальними правами не вважаються нововиявленими обставинами.

Зважаючи на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про відсутність підстав для перегляду рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 червня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, оскільки вказані заявником обставини у розмінні пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року не є нововиявленими. Доводи касаційної скарги законність та обгрунтованість висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник