Провадження № 22-ц/780/2500/18 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 18 23.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 липня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Мережко М.В.,

суддів: Суханової Є.М., Фінагеєва В.О.,

секретар: Шуляк Д.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє», треті особи: Білоцерківський міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

встановила:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ТОВ ФК «Рантьє», треті особи: Білоцерківський міський відділ ДВС ГТ УЮ у Київській області, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що 26 вересня 2017 року від державного виконавця Білоцерківського Міського відділу ДВС ГТУЮ у Київській області, вона отримала постанов у про відкриття виконавчого провадження у зв'язку з примусовим виконанням виконавчого напису за № 1093 від 29 вересня 2016 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. про стягнення з неї на користь ТОВ ФК «Рантьє» заборгованості у розмірі 18216,70 грн.

29 вересня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. було вчинено виконавчий напис за № 1093, яким запропоновано стягнути з позивачки на користь ПАТ «Ідея Банк» борг у розмірі 18216,70 грн., з яких: 6928, 04 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 9988,66 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями, 1300 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, які є боргом за кредитним договором № Z 19.232.70861 від 17 вересня 2014 року.

Позивач вказувала, що виконавчий напис від 29 вересня 2016 року вчинено з порушенням Закону України «Про нотаріат», постанови КМУ від 29 червня 2019 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, а тому просила суд визнати його таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2018 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. 29 вересня 2016 року за № 1093, про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 18 216,70 грн. для задоволення вимог ТОВ ФК «Рантье» за кредитним договором від 17 вересня 2014 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ТОВ ФК «Рантье» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи. Вказує, що сплатила кредитні кошти у повному обсязі. Тому вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Відповідно до ст.ст. 128, 130, 131 ЦПК України сторони були повідомлені про день та час розгляду справи за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило, заяв про причини неявки в судове засідання від сторін до апеляційного суду не надходило, а тому підстави вважати причини неявки сторін до суду поважними, відсутні

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Судом встановлено, що 29 вересня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічевим О.М. отримав заяву від ТОВ «ФК «Раньте» про вчинення виконавчого напису нотаріуса щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором та витрат пов'язаних із вчиненням виконавчого напису нотаріуса (а.с. 92).

До цієї заяви банком додано: копію кредитного договору № Z 19.232.70861 від 17 вересня 2014 року, довіреність представника банку, інформаційну довідку з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, скорочений витяг з Єдиного реєстру довіреностей, письмову вимогу адресовану позивачу про усунення порушень за кредитним договором № Z 19.232.70861 від 17 вересня 2014 року, квитанцію відділення поштового зв'язку, опис вкладеного до цінного листа, заяву позичальника № DNH4KP51240038 від 24 травня 2006 року, виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення (а.с. 93-105).

29 вересня 2016 року приватним нотаріусом Київськовського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 1093, за яким запропоновано стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Раньте» борг у розмірі: 6928, 04грн. - заборгованість за тілом кредиту, 9988,66 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями, 1300 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що всього становить 18216,70 грн., які є боргом за кредитним договором № Z 19.232.70861 від 17 вересня 2014 року (а.с. 18).

За заявою банку Білоцерківський МВ ДВС ГТУЮ відкрив виконавче провадження №54388168 з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису, що підтверджується відповідною постановою від 28 липня 2017 року (а.с. 19).

Відповідно до ст.78 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Як визначено п.3.1., 3.2. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до п.2-2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашену заборгованість.

Суд першої інстанції врахував, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Таким чином, слід встановити, чи банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року № 6-158цс15.

Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

На підставі викладеного та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17.

Суд першої інстанції встановив, що ТОВ «ФК «Рантье» не надало приватному нотаріусу Гуревічову О.М. необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості позивача. Так, для вчинення виконавчого напису нотаріусу було надано кредитний договір у вигляді заяви позичальника, виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором, а також копію письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором № Z 19.232.70861 від 17 вересня 2014 року.

Разом з цим, ТОВ «ФК «Рантье» не надав доказів того, що ОСОБА_2 отримувала вимогу про усунення порушень за кредитним договором. Отже, позивач була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги ТОВ ФК «Рантье». Позивачка не мала можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що обєктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав вважати, що заборгованість позивачки перед відповідачем на час винесення оскаржуваного виконавчого напису була безспірною, а тому позов ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги щодо безспірності заборгованості та неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором оцінюються колегією суддів критично оскільки, позивач довела, що вона була позбавлена можливості бути вчасно поінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора, тобто, позивач не могла вчасно оспорити розмір заборгованості, що підлягає стягненню чи взагалі наявність такої заборгованості, а ТОВ ФК «Рантьє», в свою чергу не надало доказів, що ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про наявність та розмір такої заборгованості.

Крім цього, суд враховує надані позивачем квитанції (а.с. 12-17), як докази на підтвердження факту погашення нею заборгованості та необґрунтованості суми, яку вказує ТОВ ФК «Рантьє» у своїх розрахунках.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують рішення першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування цього рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в частині задоволення позову, в порядку ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційних скарг, вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє» залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше 01 серпня 2018 року

Головуючий М.В. Мережко

Судді Є.М. Суханова

В.О. Фінагеєв