Постанова

Іменем України

23 липня 2018 року

м. Київ

справа № 753/23774/16-ц

провадження № 61-35263св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А.С., Усика Г.І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року у складі судді Колесника О. М. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 31 травня 2017 року у складі колегії суддів: Поливач Л. Д., Вербової І. М., Шахової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 07 березня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 001-29555-070313, за умовами якого відповідач отримує кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії на загальну суму 100 тис. грн, на день укладення цього договору ліміт встановлено в сумі 50 тис. грн зі сплатою 18% річних, кредитування здійснюється протягом 364 днів, кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 зобов'язань щодо повернення суми кредиту, утворилася заборгованість розмір якої станом на 13 грудня 2016 року складає 44 630 грн, з яких 31 880 грн - прострочене тіло кредиту та 12 750 грн - заборгованість за комісіями, яку ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути на свою користь.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 001-29555-070313 від 07 березня 2013 року в розмірі 44 630 грн, яка складається з простроченої суми кредиту - 31 880 грн та заборгованості за комісіями - 12 750 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не виконувала належним чином умови кредитного договору, унаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. Наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором не спростований відповідачем, сума заборгованості є непогашеною та визнана відповідачем.

28 червня 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач не маючи представника - фахівця в галузі права, була позбавлена можливості довести відсутність її боргу перед банком, оскільки кошти з її карткового рахунку були зняті невідомою особою з вини позивача, який не забезпечив належне проведення розрахунків, за операціями, здійсненими з використанням картки в межах витратного ліміту, не провів за її заявою до теперішнього часу відповідного розслідування та не надав жодної інформації щодо несанкціонованого списання коштів по кредитній картці відповідача. Також банком не надано належних й допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів. Відповідач визнала лише факт укладення договору, отримання нею банківської пластикової картки та ті кошти, які вона особисто знімала зі свого карткового рахунку, повністю заперечуючи зняття спірної суми в розмірі 28 253 грн, які є предметом цього позову.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

11 червня 2018 року матеріали касаційного провадження передано до Верховного Суду.

20 червня 2018 року справа № 753/23774/16-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором надійшла до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи Верховним Судом відзивів (заперечень) на касаційну скаргу не надходило.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 без задоволення, а судових рішень - без змін.

Судами встановлено, що 07 березня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 001-29555-070313, за умовами якого банк відкриває позичальнику картковий рахунок № НОМЕР_1 у гривні, випускає та надає платіжну картку, а також ПІН-код до неї, здійснює обслуговування на умовах, викладених в Тарифному пакеті Visa Класичний, що міститься в додатку № 1 до договору та на умовах викладених у Правилах здійснення операцій за картковими рахунками.

Відповідно до пункту 1.3 вказаного договору банк відкриває держателю відновлювальну відкличну кредитну лінію на загальну суму 100 000 грн та на день укладення кредитного договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку у сумі 50 000 грн. Банк самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту кредитної лінії в її межах, при цьому сторони погодили, що у даному випадку додаткова угода не укладається.

Кредитування рахунку здійснюється в межах кредитної лінії протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої, на умовах погоджених сторонами договору, та не потребує підписання додаткових угод до договору (пункт 1.5 кредитного договору).

Згідно пункту 5.2 вказаного договору він набуває чинності з дати його укладення та діє до повного виконання зобов'язань за цим договором.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За правилами статей 525, 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Встановивши, що відповідач ОСОБА_4 свого обов'язку щодо своєчасного й повного повернення суми кредиту не виконала, чим порушила умови укладеного між сторонами 07 березня 2013 року кредитного договору, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 44 630 грн, яка складається із простроченого тіла кредиту в сумі 31 880 грн та заборгованості за комісіями в сумі 12 750 грн, що підтверджено наданим позивачем розрахунком, який відповідачем не спростовано. При цьому, ОСОБА_4 у суді першої інстанції визнала позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк».

Суди першої та апеляційної інстанцій належним чином виконали вимоги статті 212 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) щодо оцінки доказів і дотрималися вимог статті 213 ЦПК України(у редакції, чинній на момент розгляду справи) щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідили обставини у справі та правильно вирішили спір.

Доводи касаційної скарги про відсутність доказів отримання відповідачем кредитних коштів та зняття значної суми коштів з її карткового рахунку невідомою особою, не дають підстав для скасування оскаржуваних рішень суду, так як зводяться до переоцінки доказів, такі доводи були предметом розгляду суду першої та апеляційної інстанцій.

Доводи касаційної скарги щодо дій банку, який не забезпечив належне проведення розрахунків, за операціями, здійсненими з використанням картки в межах витратного ліміту, не провів відповідного розслідування та не надав жодної інформації щодо несанкціонованого списання коштів по кредитній картці відповідача не стосується предмету доказування у вказаній справі, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують. Факт заволодіння іншими особами грошовими коштами з рахунку (картки) позивача не впливає на вирішення спірних правовідносин та у разі підтвердження є підставою для вирішення правовідносин на підставі статті 1073 ЦК України.

Інші аргументи касаційної скарги є аналогічними викладеним в апеляційній скарзі та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

З урахуванням того, що касаційна скарга залишена без задоволення, а оскаржене рішення без змін, на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України колегія суддів поновлює виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 31 травня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А.С. Олійник
Г.І. Усик