Справа № 367/3381/15-ц Головуючий у І інстанції Карабаза Н. Ф.
Провадження № 22-ц/780/3356/18 Доповідач у 2 інстанції Фінагеєв В. О.
Категорія 46 31.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 липня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області

у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06 вересня 2016 року у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_2, третя особа - Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», про визнання рішення селищної ради та державного акта на право власності на земельну ділянку недійсними, витребування майна із чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року перший заступник прокурора Київської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та просив визнати недійсним рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року № 1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1500 га; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,1500 га; витребувати з володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,1500 га вартістю 20 944 грн. 50 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами вивчення законності розпорядження землями лісогосподарського призначення прокуратурою було виявлено порушення вимог законодавства при відведенні Гостомельською селищною радою земельних ділянок у приватну власність громадянам для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд. Рішенням Гостомельської селищної ради від 11 березня 2010 року затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,1500 га по АДРЕСА_1. На підставі вказаного рішення на ім'я ОСОБА_2 видано державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку. Рішення Гостомельської селищної ради, державний акт на право власності на земельну ділянку є незаконними та мають бути визнані недійсними, оскільки місцеві ради мають право передавати у власність громадян земельні ділянки комунальної власності. Розмежування земель державної і комунальної власності, повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Перевіркою встановлено, що оскаржуваним рішенням у приватну власність громадянину передано земельну ділянку державної власності, яка знаходиться за межами населеного пункту селища Гостомель. Землі лісового фонду за межами населених пунктів не можуть передаватися до комунальної власності. На момент відведення спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні лісгоспу та знаходилась у кварталі № 12 Київського лісництва. Погодження на вилучення з постійного користування вказаної спірної ділянки КП «Святошинське лісопаркове господарство» не надавало, уповноважений орган державної влади відповідного рішення не приймав. Земельну ділянку у приватну власність ОСОБА_2 передано з порушенням порядку зміни цільового призначення земель. Оскільки право власності до ОСОБА_2 перейшло на підставі рішення, яке є протиправним, виданий на його підставі державний акт підлягає визнанню недійсним. Крім того, спірна земельна ділянка є територією національного природного парку «Голосіївський» та відноситься до земель природно-заповідного фонду. Про допущені порушення прокуратура довідалася лише після проведення перевірки додержання вимог земельного законодавства, проведеної на підставі постанови про проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів від 16 травня 2014 року № 51, а тому строк позовної давності не пропущено.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 06 вересня 2016 року у задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області відмовлено.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Київської області просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги перший заступник прокурора зазначає, що суд першої інстанції невірно застосував до спірних правовідносин положення щодо строку позовної давності. Суд першої інстанції проігнорував доводи прокурора, що відчуження об'єктів, які є власністю Українського народу та за законом не можуть перебувати у приватній власності, є триваючим правопорушенням, оскільки законне право власності у приватних осіб на ці об'єкти не виникає в силу відсутності волі дійсного власника (народу України) на відчуження цих об'єктів з порушенням вимог Конституції та законів України. Застосовуючи до спірних правовідносин наслідки пропуску строку позовної давності суд першої інстанції зазначаючи про поінформованість прокуратури про факт передачі відповідачу спірної земельної ділянки, не визначив з якого моменту починається відлік строку позовної давності. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обізнаність органів прокуратури щодо порушення законодавства, зазначених у даній справі, з огляду на пред'явлення прокурором міста Києва аналогічних 18 позовів до Гостомельської селищної ради. Обмежившись лише посиланням на пред'явлення прокурором у період 2011-2012 років 18 позовів, суд не з'ясував, якими конкретними доказами підтверджується та обставина, що прокурору стало відомо у 2010 році про порушення права саме Кабінету Міністрів України, а не Київської міської ради, у зв'язку з передачею у приватну власність спірної земельної ділянки ОСОБА_2 Судом першої інстанції не враховано, що перший заступник прокурора Київської області звернувся з вказаним позовом на захист інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України, який з 08 квітня 2012 року від імені держави здійснює повноваження власника та розпорядника спірної ділянки, оскільки вона розташована на території земель лісогосподарського призначення, та одночасно, на території об'єкта природно-заповідного фонду України, що включений до Національного природного парку «Голосіївський», про що прокурору стало відомо лише під час проведеної перевірки на підставі постанови про проведення перевірки від 16 травня 2014 року, і саме з цієї дати повинен починатися відлік строку позовної давності. Прокурором також зазначено, що внаслідок постановлення рішення про відмову в задоволенні його позову, землі лісогосподарського призначення, безпідставно перейшли у власність фізичної особи для будівництва та обслуговування жилого будинку. Така діяльність призводить до фактичного знищення лісу, що в свою чергу порушує природні функції лісових екосистем та спричиняє екологічні катастрофи.

У запереченнях на позовну заяву Гостомельська селищна рада Київської області зазначає, що позов поданий з порушенням правил підсудності та з пропуском строку позовної давності. Розширення меж парку «Голосіївський» передбачено за рахунок земель Комунального підприємства «Київзеленбуд» площею 6462,62 га, а не держави в особі Кабінету Міністрів України. Крім того, КП «Київзеленбуд» не надало жодних правовстановлюючих документів на цю територію. Прокурор не надав доказів, на якій підставі земельна ділянка була вилучена у КП «Святошинське лісопаркове господарство» та передана у власність держави в особі Кабінету Міністрів України. Прокурором не надано доказів зміни цільового призначення земельної ділянки та її вилучення із земель лісогосподарського призначення. Територія смт. Гостомель включає у себе всі території, які раніше входили до Гостомельської та Мостищенської сільських рад. Згідно рішення Київської обласної ради депутатів трудящих від 28 жовтня 1968 року та графічних матеріалів встановлення меж, спірна земельна ділянка входить до складу адміністративних меж селища Гостомель. Згідно містобудівної документації території по вул. Київська та вул. Щорса входили до складу території Гостомельської селищної ради. Питання правомірності передачі земельних ділянок у власність перевірялися прокуратурою м. Ірпеня, прокуратурою міста Києва, СВ Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві. КП «Святошинське лісопаркове господарство» не є державним лісогосподарським підприємством та у нього відсутні будь-які рішення органів виконавчої влади та місцевого самоврядування щодо передачі спірних територій у власність або користування останнього. Позивач обрав неналежний спосіб захисту та визначив неналежну особу, інтереси якої порушено. Будь-які докази того, що земельна ділянка перебуває у власності держави в особі Кабінету Міністрів України, відсутні, а також не доведено обставин правомірності вилучення земельної ділянки у позивача.

ОСОБА_2 також подала заперечення на позовну заяву, у яких вказує на те, що позивач пропустив строк позовної давності при зверненні до суду. З наданих доказів на підтвердження позовних вимог неможливо встановити, де саме розташована земельна ділянка. Крім того, невідомо чи затверджувався та погоджувався даний проект компетентними органами та чи змінювалися межі селища Гостомель впродовж 16 років. Прокурор не надав доказів наявності у КП «Святошинське лісопаркове господарство» права на користування земельною ділянкою. КП «Святошинське лісопаркове господарство» є комунальним підприємством, а не державним лісогосподарським підприємством та у нього відсутні документи, що підтверджують право користування на раніше надані землі, а тому воно не може посилатися на матеріали лісовпорядкування, як на правовстановлюючі. Прокурор не надав доказів, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення. Спірна земельна ділянка не перебувала у державній власності, Кабінет Міністрів України не був розпорядником даної земельної ділянки та не міг надавати згоду на її відчуження.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням Гостомельської селищної ради Київської області №1298-50-V від 11 березня 2010 року затверджено ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в селищі АДРЕСА_1 (а.с.10, т.1).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого на підставі рішення Гостомельської селищної ради № 1298-50-V від 11 березня 2010 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1500 га, яка розташована Київська область, АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.8, т.1).

Відповідно до Указу Президента України «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський» від 01 травня 2014 року змінено межі національного природного парку «Голосіївський» шляхом розширення його території на 6462,62 гектара за рахунок земель Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», що включаються до складу національного природного парку «Голосіївський» без вилучення у землекористувача.

Відповідно до вказаного Указу Кабінет Міністрів України зобов'язано забезпечити розроблення протягом 2015-2016 років проекту землеустрою з організації та встановлення меж території, що включається до складу національного природного парку «Голосіївський» без вилучення у землекористувача (а.с.27, т.1).

У листі № 873 від 21 листопада 2014 року КП «Святошинське лісопаркове господарство» зазначило, що згідно статуту підприємства, зареєстрованого Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією 11 березня 2002 року, підприємство є правонаступником державного лісопаркового господарства, заснованого на комунальній власності та здійснює лісогосподарську діяльність на закріпленій території. З листа прокуратури м. Києва йому стало відомо, що протягом 2011-2012 років було пред'явлено 18 позовів на площу 2,7 га про скасування рішень Гостомельської селищної ради, державних актів та повернення земельних ділянок (а.с.22-23 т.1).

Згідно відповіді від 20 березня 2015 року Управління Держземагенства у м. Ірпені Київської області повідомило прокуратуру Київської області, що у зв'язку з відсутністю землевпорядної документації із зазначенням меж парку «Голосіївський», Управління не має можливості надати інформацію про входження земельних ділянок з вказаними у листі кадастровими номерами до меж парку «Голосіївський» (в тому числі, з кадастровим номером НОМЕР_1 згідно запиту від 04 березня 2015 року № 05/1-437) (а.с.16, 17 т. 1).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що при зверненні до суду з позовом прокурором пропущено строк позовної давності.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.п. а), б) ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядженнями землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.ст. 20,21 ЗК України, які діяли на час виникнення правовідносин, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Згідно п. ґ) ч. 3 ст. 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Частиною першою статті 116 ЗК України, яка діяла на час виникнення правовідносин, передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно ч. 1 ст. 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно п. 12 Перехідних положень ЗК України, який діяв на час виникнення правовідносин, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Згідно ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що у березні 2010 року Гостомельська селищна рада прийняла рішення, яким затвердила ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1500 га по вул. Київська, 5 у смт. Гостомель Київської області та передала вказану земельну ділянку безкоштовно у приватну власність ОСОБА_2

Звертаючись до суду з позовом, прокурор вказує на ряд порушень вимог чинного законодавства, які були допущені під час виділення земельної ділянки у власність ОСОБА_2

Зокрема, позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваним рішенням у приватну власність відповідачу передано земельну ділянку державної власності, яка знаходиться за межами населеного пункту селища Гостомель. Землі лісового фонду за межами населених пунктів не можуть передаватися до комунальної власності. На момент відведення спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні лісгоспу та знаходилась у кварталі № 12 Київського лісництва. Погодження на вилучення з постійного користування вказаної спірної ділянки КП «Святошинське лісопаркове господарство» не надавало, уповноважений орган державної влади відповідного рішення не приймав.

Однак, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги прокурора, який діє в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, у позовній заяві прокурор зазначає, що відповідачу було передано земельну ділянку, яка знаходиться за межами селища Гостомель.

Разом з тим, згідно рішення виконавчого комітету Київської обласної ради депутатів трудящих № 566 від 22 липня 1967 року в межі селища Гостомель передано село Мостище (територія сучасних вулиць Київська і Щорса). Згідно з рішенням Київської обласної ради трудящих від 28 жовтня 1968 року № 791 «Про затвердження адміністративних меж міських (селищних) Рад депутатів трудящих Київської області» було затверджено адміністративні межі Ірпінського регіону разом з адміністративними межами селища Гостомель, який входив до складу міста Ірпінь. Вказані рішення не скасовані та є чинними (а.с 104-108 т. 1).

Рішенням Гостомельської селищної ради від 21 вересня 2006 року № 159-08-V було затверджено проект генерального плану селища Гостомель, що розроблявся в складі Генерального плану Ірпінського регіону. Відповідно до затвердженої містобудівної документації та згідно з викопіюванням з бази даних державного земельного кадастру «ПК АС «Ведення чергового кадастрового плану» селища Гостомель» території по вулицях Київська та Щорса входять до складу території Гостомельської селищної ради і межують із селищем Коцюбинське (а.с. 107 т. 1).

Позовні вимоги також обґрунтовані тим, що на момент відведення спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні лісгоспу та знаходилась у кварталі № 12 Київського лісництва.

Відповідно до вимог ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують належність земельної ділянки на праві користування КП «Святошинське лісопаркове господарство».

У позовній заяві прокурор вказує на те, що право постійного користування КП «Святошинське лісопаркове господарство» підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Відповідно до ст. 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Однак, КП «Святошинське лісопаркове господарство» не є державним підприємством, оскільки державне підприємство - це підприємство, що діє на основі державної власності, або підприємство, у статутному капіталі якого частка державної власності становить 50 і більше відсотків. Комунальне підприємство є юридичною особа, яка заснована на власності відповідної громади, а відтак його право користування земельною ділянкою не може підтверджуватись планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Прокурор також зазначає, що спірна земельна ділянка є територією національного природного парку «Голосіївський» та відноситься до земель природно-заповідного фонду.

Разом з тим, відповідно до листа КП «Святошинське ЛПГ» від 21 листопада 2014 року та Указу Президента України від 1 травня 2014 року № 446/204 «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський» межі національного парку «Голосіївський» змінено шляхом розширення його території на 6 462,62 га за рахунок земель Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», що включаються до складу національного природного парку «Голосіївський» без вилучення у землекористувача.

Більш того, земельна ділянка була виділена у власність ОСОБА_2 у березні 2010 року, тоді як межі парку «Голосіївський» було розширено у травні 2014 року, а отже посилання прокурора на виділення ділянки за рахунок території парку «Голосіївський» є не обґрунтованими.

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України.

Однак, права Кабінету Міністрів України рішенням селищної ради та виділенням відповідачу земельної ділянки не порушуються, оскільки відповідно до вимог ст. 27 ЛК України до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин належить передача у власність та надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею більш як 1 гектар, що перебувають у державній власності.

У власність ОСОБА_2 було передано земельну ділянку площею 0,1500 га.

В даному випадку слід зазначити, що прокурор, стверджуючи, що спірна земельна ділянка перебуває на законних підставах в користуванні КП «Святошинське ЛПГ» заявляє вимогу про витребування зазначеної ділянки на користь держави в особі Кабінету Міністрів України.

Задоволення зазначеної вимоги призведе до вилучення земельної ділянки в КП «Святошинське ЛПГ», яке згідно позиції прокурора на законних підставах користується зазначеною ділянкою.

При цьому, жодних правових підстав вилучення ділянки в законного землекористувача прокурор не наводить.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги прокурора є необґрунтованими, оскільки ним не надано належних та достовірних доказів, які вказують на те, що земельна ділянка була передана у власність фізичної особи з порушенням вимог чинного законодавства та такою передачею було порушено права Кабінету Міністрів України.

Ухвалюючи рішення по суті, суд першої інстанції прийшов до висновку про пропуск прокурором строку позовної давності для звернення до суду, однак такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

У постанові Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року роз'яснено судам, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову з підстав недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06 вересня 2016 року скасувати та прийняти постанову.

В задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_2, третя особа - Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», про визнання рішення селищної ради та державного акта на право власності на земельну ділянку недійсними, витребування майна із чужого незаконного володіння відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 31 липня 2018 року.

Головуючий: Фінагеєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Сержанюк А.С.