Номер провадження: 22-ц/785/270/18
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Сегеда С.М., Кононенко Н.А.

За участю секретаря- Ющак А.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.05.2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованності,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

В грудні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулось до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості яка утворилась станом на 10.12.2012 року в сумі 384 178,04 грн. та складається з прострочення процентів за користування кредитом за період з 18.03.2011 року по 10.12.2012 року -253 802 грн.; та пені за період з 18.04.2011 року по 10.12.2012 рік в розмірі -130 375,74 грн.

10 вересня 2008 року сторони уклали договір відновлювальної кредитної лінії № 2153-н на суму 828 380 грн. на строк до 10 вересня 2018 року під 20,5 відсотків річних. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань між Банком і ОСОБА_6 укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1.В цей ж день сторони уклали договір поруки « 1 до Кредитного договору № 2453-н відповідно якого ОСОБА_6 поручився відповідати за зобов'язаннями в тому ж обсязі, що і Борждник.

Позивач вимоги мотивує тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.2011 року по справі за позовом АТ «Ощадбанк до ОСОБА_5,ОСОБА_6 з відповідачів стягнуто заборгованість за кредитним договором на суму 1 155 247 грн.36 коп. Так як договір не був розірваний , а ухвалення рішення не є підставою для припинення нарахування відсотків та пені просив задовольнити позовні вимоги.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 травня 2013 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 2153-н від 10 вересня 2008 року у розмірі 384 178 грн., яка складається з прострочення процентів за користування кредитом за період з 18.03.2011 року по 10.12.2012 року -253 802 грн.; та пені за період з 18.04.2011 року по 10.12.2012 рік в розмірі -130 375,74 грн. та в рівних частках судовий збір в розмірі 3 219 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2017року заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.05.2013 року відхилено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.05.2013 року з ухваленням нового ,яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В судове засідання представник Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» не з'явився,про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином.

В силу ст.372 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

АРГУМЕНТИ(ДОВОДИ)СТОРІН

Заявник в апеляційній скарзі посилається на відсутність кредитного договору за № 2153-н від 10 вересня 2008 року ; відсутність правових підстав для нарахування пені та на припинення поруки з посиланням на 6-ти місячний пропуск строку та надмірного стягнення грошових коштів.

В запереченнях позивач посилається на технічну помилку в номері кредитного договору та на невиконання відповідачами умов кредитного договору,котра не впливає на правомірність судового рішення.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ:

10 вересня 2008 року сторони уклали договір відновлювальної кредитної лінії № 2153-н на суму 828 380 грн. на строк до 10 вересня 2018 року під 20,5 відсотків річних. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань між Банком і ОСОБА_6 укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1. В цей ж день сторони уклали договір поруки № 1 до Кредитного договору № 2453-н відповідно якого ОСОБА_6 поручився відповідати за зобов'язаннями в тому ж обсязі, що і Борждник.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.2011 року по справі за позовом АТ «Ощадбанк до ОСОБА_5,ОСОБА_6 з відповідачів стягнуто заборгованість за кредитним договором на суму 1 155 247 грн.36 коп.

ОЦІНКА СУДУ

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов'язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов'язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Позивач обов'язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов'язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами впродовж двох років до 30. включно.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

. За умовами договору п.1.5.1.3 нараховані проценти повинні бути сплачені позичальником не пізніше останнього числа кожного місяця,починаючи з наступного місяця після видачі першого траншу. Остання сплата повинна бути здійснена не пізніше 10 вересня 2018 року. Відтак, у межах строку кредитування до 30.09.2012 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами .

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду у справі від 28.03.2018 року провадження № м14-10цс18 вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті) За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня.

Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.2011 року по справі за позовом АТ «Ощадбанк до ОСОБА_5,ОСОБА_6 з відповідачів стягнуто заборгованість за кредитним договором на суму 1 155 247 грн.36 коп. Вказане рішення вступило в законну силу.

За таких обставин,районний суд дійшов висновку, що після зміни строку кредитного зобов'язання та дострокового стягнення кредитної заборгованості за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.2011 року кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідачів відсотків та пені за кредитним договором № 2453-н від 10 вересня 2008 року

При цьому наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум,передбачених частиною другою ст.625 ЦК України .

Доводи апеляційної скарги про припинення договору поруки не заслуговують на увагу в зв'язку з припинення кредитного договору за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.2011 року.

З врахуванням вимог ст.376 ч.1 п.1,3,4 ЦПК України судова колегія дійшла висновку про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог та змінити в частині зазначеного номеру кредитного договору та замість № 2153-н правильно вважати № 2453-н.

Керуючись ст. 367,368,374, 376 ,381,382,384,390 ЦПК України, судова колегія,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.05.2013 року змінити в частині зазначеного номеру кредитного договору та замість № 2153-н правильно вважати № 2453-н.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді - С.М.Сегеда

Н.А.Кононенко