Ухвала

20 липня 2018 року

м. Київ

справа № 583/2917/17

провадження № 61-39490ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 11 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Головне територіальне управління юстиції у Харківській області про визначення розміру аліментної заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 пред'явила позов до ОСОБА_2, Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визначення розміру заборгованості за аліментами, стягнутими за судовим рішенням на дитину і дружину, з якою проживає дитина.

Позов мотивовано тим, що заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 вересня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі по 500 грн щомісячно, розмір яких підлягає індексації, починаючи стягнення з 16 липня 2013 року, а також на дружину по 200 грн щомісячно, починаючи з 16 липня 2013 року до досягнення дитиною трирічного віку.

21 травня 2014 року виконавчі листи № 583/2701/13-ц (2/583/974/13) були пред'явлені для примусового виконання до Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова, а 17 лютого 2016 року направлені до Шевченківського (до перейменування - Дзержинського) відділу державної виконавчої служби м. Харкова.

У період з 16 липня 2013 року по 08 листопада 2016 року відповідач ОСОБА_2 щомісячно перераховував грошові кошти по 500 грн у відшкодування шкоди, завданої позивачеві ушкодженням здоров'я, які державні виконавці віднесли на рахунок сплати аліментів.

Спір щодо розміру заборгованості за аліментами неодноразово розглядався судами.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_1 просила суд:

- визначити розмір аліментної заборгованості на виконання заочного рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 вересня 2013 року у справі №583/2701/13-ц (провадження № 2/583/974/13) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі 500 грн щомісячно за період з 16 липня 2013 року по 08 листопада 2016 року, виходячи із загальної суми аліментів на дитину 19 900 грн та із суми індексації відповідно до закону 597 грн;

- визначити розмір аліментної заборгованості на виконання заочного рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 вересня 2013 року у справі № 583/2701/13-ц (провадження № 2/583/974/13) про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на дружину ОСОБА_1 у твердій грошовій сумі 200 грн щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку за період з 16 липня 2013 року по 27 квітня 2016 року в сумі 6 680 грн та суму індексації відповідно до закону 238 грн.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 11 червня 2018 року залишено без змін рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 лютого 2018 року.

23 червня 2018 року ОСОБА_1 подано до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 11 червня 2018 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 11 червня 2018 року, ухвалити нове судове рішення, не передаючи справи на новий розгляд, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, і такі судові рішення не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною четвертою статті 19 ЦПК України визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Загальна сума аліментів, з якої ОСОБА_1 просила визначити розмір аліментної заборгованості ОСОБА_2, складає 27 145, 00 грн, тобто суму, яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762, 00 грн * 100 = 176 200, 00 грн).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга, є малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Наявність таких випадків у цій справі не встановлено й Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктами 1, 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 11 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Головне територіальне управління юстиції у Харківській області про визначення розміру аліментної заборгованості, - відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Синельников