АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3105/18 Справа № 175/4964/17 Головуючий у 1 й інстанції - Новік Л. М. Доповідач - Макаров М.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2018 року по справі за скаргою ОСОБА_2, заінтересована особа: директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Моісеєва Юрія Олександровича, виконувача обов'язків директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Воробйова Олексія Володимировича, на бездіяльність виконувача обов'язків директора Департаменту державної виконавчої служби Воробйова Олексія Володимировича,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність виконувача обов'язків директора Департаменту ДВС Воробйова Олексія Володимировича, в якій просив: визнати неправомірною бездіяльність виконувача обов?язків директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Воробйова О.В. щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_2 від 28.11.2017 року на постанову начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Ярушевської І.І. від 23.06.2017 року у виконавчому провадженні №41936000, та зобов'язати директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Моісеєва Ю.О. або іншу особу, яка буде виконувати обов'язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, повторно розглянути скаргу ОСОБА_2 від 28.11.2017 року.

Скарга мотивована тим, що із 08.02.2014 року по теперішній час, у провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №41936000 із примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 року по справі №4с-175/2504/2013. 31.03.2014 року, незважаючи на невиконання боржником ОСОБА_6 судового рішення, постановою старшого державного виконавця Попіва Р.І. виконавче провадження №41936000 було закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України виконавче провадження». Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.05.2014 року по справі №4с-175/1731/2014, залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.10.2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.03.2015 року: - скасовано, як незаконну, постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попіва Р.І. від 31.03.2014 року про закінчення виконавчого провадження №41936000 із примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 року по справі №4с-175/2504/2013; зобов'язано старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попіва Р.І. відновити виконавче провадження №41936000 із примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 по справі №4с-175/2504/2013.

12.11.2014 року постановою старшого державного виконавця Попіва Р.І. виконавче провадження №41936000 було відновлено. Боржник ОСОБА_6 і після цього судове рішення не виконав. 23.12.2014 року, незважаючи на повторне невиконання боржником ОСОБА_6, судового рішення, постановою старшого державного виконавця Попіва Р.І. виконавче провадження №41936000 удруге неправомірно було закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», а 26.05.2017 року постановою директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Поліщука Д.В. №3 вказану постанову скасовано, як неправомірну. При цьому, відповідно до п 4 постанови директора Департаменту ДВС Поліщука Д.В. №3 від 26.05.2017 року начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Ярушевську І.І., було зобов'язано привести виконавче провадження №41936000 у відповідність з вимогами Закону України «Про виконавче провадження».

Так, 23.06.2017 року начальник відділу примусового виконання рішень Ярушевська І.І, прийняла постанову про скасування постанови старшого державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Попіва Р.І. від 23.12.2014 року про закінчення виконавчого провадження №41936000, яка вже була скасована постановою директора Департаменту ДВС Поліщуком Д.В. №3 від 26.05.2017 року.

В подальшому, скаржник, 28.11.2017 року звернувся до директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Моісеєва Ю.О. зі скаргою на постанову начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Ярушевської І.І. від 23.06.2017 року у виконавчому провадженні №41936000», у якій просив директора Департаменту ДВС: 1). Розглянути дану скаргу в строк 10 робочих днів із дня її отримання, прийняти відповідну постанову про результати її розгляду, копію постанови направити йому електронною поштою, 2). Скасувати постанову начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Ярушевської І.І. від 23.06.2017 року про скасування постанови старшого державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Попіва Р.І. від 23.12.2014 року про закінчення виконавчого провадження №41936000. Розгляд його скарги від 28.11.2017 року був проведений виконувачем обов'язків директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Воробйовим О.В.

Листом від 12.12.2017 року за вих. №Л-29492/20.1-13, який був отриманий скаржнгиуком 23.12.2017 року, Воробйов О.В., який був виконувачем обов'язків директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України повідомив його про результати розгляду його скарги від 28.11.2017 року та у задоволенні скарги було відмовлено.

Вважає таку бездіяльність неправомірною, оскільки Воробйовим О.В. за результатами його скарги від 28.11.2017 року у виконавчому провадженні №41936000 безпідставно не було проведено перевірку законності виконавчого провадження, не прийнято відповідну постанову про результати перевірки, та не скасовано неправомірну постанову начальника відділу примусового виконання рішень Ярушевської І.І. від 23.06.2017 року.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2018 року скаргу задоволено та постановлено:

Визнати неправомірною бездіяльність виконувача обов?язків директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Воробйова Олексія Володимировича щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_2 від 28.11.2017 року «На постанову начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Ярушевської І.І. від 23.06.2017 року у виконавчому провадженні №41936000».

Зобов'язати директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Моісеєва Юрія Олександровича або іншу особу, яка буде виконувати обов'язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, повторно розглянути скаргу ОСОБА_2 від 28.11.2017 року «На постанову начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Ярушевської І.І. від 23.06.2017 року у виконавчому провадженні №41936000».

В апеляційній скарзі Департамент державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2 у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу, заявник ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що

у провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №41936000 із примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 по справі №4с-175/2504/2013.

23.06.2017 року начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Ярушевською І.І. було прийнято постанову про скасування постанови старшого державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Попіва Р.І. від 23.12.2014 року про закінчення виконавчого провадження №41936000.

28.11.2017 року ОСОБА_2 було подано скаргу до директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Моісеєва Ю.О. на постанову начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Ярушевської І.І. про скасування постанови старшого державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Попіва Р.І. від 23.12.2014 року про закінчення виконавчого провадження №41936000.

Листом від 12.12.2017 року за вих. №Л-29492/20.1-13, виконувач обов'язків директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Воробйов О.В. повідомив про результати розгляду Департаментом ДВС Міністерства юстиції України скарги ОСОБА_2 від 28.11.2017 року, в якому зазначено, що Постановою директора Департаменту Поліщука Д.В. від 26.05.2017 № 3 про результати перевірки виконавчого провадження № 41936000 скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Попіва Р.І. від 23.12.2014 про закінчення виконавчого провадження № 41936000. Державним виконавцем відділу 26.06.2017 винесено постанову про відновлення виконавчого провадження. При прийнятті рішення щодо відновлення виконавчого провадження державний виконавець посилався на постанову директора Департаменту Поліщука Д.В. від 26.05.2017 № 3 про результати перевірки виконавчого провадження. В подальшому, керуючись пунктом 9 частини першої статті 39 Закону, державним виконавцем відділу 14.09.2017 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 41936000 у зв'язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, Та додатково повідомлено про звільнення начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Ярушевської Ірини Ігорівни.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що дії виконувача обов'язків директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Воробйовим О.В. були вчинені не у відповідності до вимог закону та призвели до порушення прав стягувача у виконавчому провадженні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов'язковість судового рішення.

За статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення є сферою регулювання статті 6 Конвенції. Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав і обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань, та правомірне очікування на виконання ухваленого рішення.

Крім того, частиною 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (№1404-VIII) передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. А частиною 4 цієї статті передбачено, що на підставі письмової заяви учасника виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися адресатам каналами факсимільного зв'язку, електронною поштою або з використанням інших засобів зв'язку.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» контроль за діяльністю державних виконавців та інших працівників органів державної виконавчої служби здійснюють органи примусового виконання рішень, визначені у статті 6 цього Закону, в порядку встановленому Міністерством юстиції України.

Із урахуванням вищезазначених положень закону виконувачем обовязків директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Воробйовим О.В., скаргу ОСОБА_2 від 28.11.2017 року не було розглянуто та про результати її розгляду не повідомлено ОСОБА_2

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" № 6 від 7 лютого 2014 року, виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Таким чином суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку обґрунтовано, згідно з процесуальним і матеріальним законом, постановив ухвалу про задоволення скарги ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що ухвала постановлена з неповним з'ясуванням судом обставин справи, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки не спростовують висновки суду та встановлені ним обставини, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення заявником норм права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати у зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають.

Керуючись ст.147, п.3 розділом ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

М.Ю. Петешенкова