Постанова

Іменем України

11 липня 2018 року

м. Київ

справа № 408/2151/17-ц

провадження № 61-3257св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

СтупакО. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - заступник керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Данилівської сільської ради Біловодського району Луганської області,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу першого заступника прокурора Луганської області на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 13 вересня 2017 року у складі судді Карягіної В. А. та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 24 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Авалян Н. М., Орлова І. В., Стахової Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року заступник керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Данилівської сільської ради Біловодського району Луганської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позову зазначено, що перебуваючи на посаді сільського голови, ОСОБА_3 своїми розпорядженнями нараховував собі премію та самостійно визначав її розмір, тим самим спричинив державі в особі Данилівської сільської ради Біловодського району Луганської області збитки у розмірі 14 726,30 грн, які складаються з розміру незаконно отриманої премії за період з 20 травня по 21 грудня 2015 року.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача збитки у вигляді незаконно отриманих премій за період з 20 травня по 21 грудня 2015 року у сумі 14 726,30 грн, завданих адміністративним правопорушенням, пов'язаним з корупцією.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 13 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що одного тільки факту притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за вчинення корупційного правопорушення недостатньо для покладання на нього цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування майнової шкоди. Для застосування до правовідносин сторін правила статті 1167 Цивільного кодексу України про відшкодування майнової шкоди необхідно встановити, що шкода є безпосереднім наслідком протиправної поведінки (дії або бездіяльності). Неповідомлення про конфлікт інтересів не може створювати юридичних наслідків у вигляді відшкодуванні шкоди, якщо заробітна плата (її складові) були отримані на законних підставах.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 24 листопада 2017 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Луганської області відхилено, рішення Біловодського районного суду Луганської області від 13 вересня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду та не дають підстав для його скасування.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

03 січня 2018 року перший заступник прокурора Луганської області подав касаційну скаргу на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 13 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 24 листопада 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам законодавства щодо порядку оплати праці працівників органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів і не спростовують неправомірності призначення та визначення відповідачем собі як сільському голові розміру премії, що належить до виключної компетенції сільської ради; розпорядження відповідача як сільського голови про преміювання є ненормативними актами органу місцевого самоврядування, які вичерпали свою дію фактом їх виконання, а тому не підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства; незаконне (з порушенням встановленого законом порядку) набуття відповідачем коштів місцевого бюджету у вигляді премій позбавляє Данилівську сільську раду правомочностей розпорядника вказаних коштів.

Ухвалою Верховного Суду від 26 січня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У лютому 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якій ОСОБА_3 просив залишити оскаржувані рішення судів без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзив на неї, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей 213, 214, 315 ЦПК України (у редакції станом на час ухвалення судових рішень у справі) щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що ОСОБА_3 на підставі рішення двадцять п'ятої сесії шостого скликання Данилівської сільської ради від 17 червня 2013 року № 25/2 обраний головою Данилівської сільської ради.

Положенням про преміювання робітників виконавчого апарату Данилівської сільської ради, затвердженим рішенням Тридцять шостої сесії шостого скликання Данилівської сільської ради від 19 січня 2015 року № 36/5, передбачено преміювання сільського голови щомісячно у розмірі до 100 % посадового окладу, залежно від особистого вкладу в загальні роботи, а також до державних та професійних свят, ювілейних дат, у обсягах фонду заробітної плати.

У період з 20 травня по 21 грудня 2015 року сільський голова Данилівської сільської ради ОСОБА_3 видав вісім розпоряджень про преміювання, якими призначив собі премії:

- 20 травня 2015 року № 25/04-02 у розмірі 50 %, на підставі якого згідно з розрахунково-платіжною відомістю за травень 2015 року отримав премію у розмірі 1 163,00 грн;

- 24 червня 2015 року № 31/04 у розмірі 30 %, на підставі якого згідно з розрахунково-платіжною відомістю за червень 2015 року отримав премію у розмірі 697,80 грн;

- 22 липня 2015 року № 36/04-02 у розмірі 80 %, на підставі якого згідно з розрахунково-платіжною відомістю за липень 2015 року отримав премію у розмірі 974,40 грн;

- 21 серпня 2015 року № 45/04-02 у розмірі 80 %, на підставі якого згідно з розрахунково-платіжною відомістю за серпень 2015 року отримав премію у розмірі 1860,80 грн;

- 22 вересня 2015 року № 46/04-02 у розмірі 50 %, на підставі якого згідно з розрахунково-платіжною відомістю за вересень 2015 року отримав премію у розмірі 1 163,00 грн;

- 22 жовтня 2015 року № 51/04-02 у розмірі 80 %, на підставі якого згідно з розрахунково-платіжною відомістю за жовтень 2015 року отримав премію у розмірі 886,10 грн;

- 25 листопада 2015 року № 61/04-02 у розмірі 80 %, на підставі якого згідно з розрахунково-платіжною відомістю за листопад 2015 року отримав премію у розмірі 1860,80 грн;

- 21 грудня 2015 року № 64/04-02, 63/04-02 у розмірі 100%, на підставі яких згідно з розрахунково-платіжними відомостями за грудень 2015 року отримав премію у розмірі 2 326,00 грн, та преміювання до дня самоврядування - 1 378,00 грн.

Зазначені розпорядження сільського голови Данилівської сільської ради затверджені рішеннями сесії Данилівської сільської ради: від 15 липня 2015 року № 38/3, від 21 серпня 2015 року № 40/4, від 09 жовтня 2015 року № 41/3, від 09 листопада 2015 року № 43/3, від 26 лютого 2016 року № 3/3.

Постановою Біловодського районного суду Луганської області від 11 липня 2016 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною другою статті 172-7 КпАП України. ОСОБА_3 визнано винним у тому, що він, перебуваючи на посаді сільського голови, у травні - грудні 2015 року своїми розпорядженнями самостійно призначав та визначав розмір своїх премій, які йому виплачувалися, а після виплати затверджувалися на сесії Данилівської сільської ради, тобто приймав рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди можливе за таких умов: 1) завдано шкоди особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи; 2) дії або бездіяльність, якими завдана шкода, є неправомірними; 3) причинний зв'язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла; 4) вина особи, яка завдала шкоду.

Наявність усіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому діє презумпція (припущення) вини порушника: якщо потерпілий довів наявність шкоди, то боржник має довести відсутність своєї вини. Для виникнення обов'язку відшкодування шкоди ступінь вини порушника значення не має.

Встановлені у статті 1166 ЦК України умови відшкодування шкоди поширюється на всі норми, що входять до глави 82 ЦК України, тією мірою, в якій їх не змінюють спеціальні правила, передбачені окремими статтями цієї глави. Названі умови разом із фактом заподіяння шкоди є підставами і юридичної відповідальності, вони утворюють одночасно і склад правопорушення.

Тобто, частина перша статті 1166 ЦК України містить пряму вказівку на протиправність поведінки заподіювача шкоди як обов'язкову підставу деліктної відповідальності.

Позивач вважає шкодою, завданою територіальній громаді, отриману відповідачем премію, при цьому підставою для такої відповідальності зазначає вчинення відповідачем адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, однак при розгляді справи про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності суд не встановлював факту завдання такої шкоди та її розміру, оскільки це не впливало на кваліфікацію правопорушення, вчиненого ОСОБА_3, тобто притягнення відповідача до адміністративної відповідальності не може бути самостійною підставою для стягнення з нього шкоди відповідно до статті 1166 ЦК України.

При цьому премія ОСОБА_3 виплачена з фонду заробітної плати, який затверджується Данилівською сільською радою щорічно, премія є складовою частиною заробітної плати, а тому крім владних повноважень, якими наділений відповідач як посадова особа сільської ради, правовідносини між ним та сільською радою також регулюються трудовим законодавством, у зв'язку з чим не можна вважати, що виплатою премії сільському голові була завдана шкода територіальній громаді, яка підлягає відшкодуванню у порядку статті 1166 ЦК України.

Доводи касаційної скарги заявника про те, що набуття відповідачем коштів місцевого бюджету у вигляді премій позбавляє Данилівську сільську раду правомочностей розпорядника вказаних коштів, не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не доведені підстави для покладання на відповідача обов'язку щодо відшкодування майнової шкоди у порядку статті 1166 ЦК України, а також не встановлено факту завдання такої шкоди, оскільки премія виплачена відповідачу із фонду заробітної плати, під час розгляду справи про притягнення останнього до адміністративної відповідальності не встановлювався зазначений факт, крім того, рішення щодо правомірності розпоряджень про преміювання судом не приймалося.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Луганської області залишити без задоволення.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 13 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 24 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І.Усик