АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/1053/18 Номер провадження 22-ц/786/1617/18Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Гальонкіна С.А., Абрамова П.С., при секретарі: Діхтяр Т.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 червня 2018 року (прийнятого суддею Турченко Т.В., повний текст якого складено 08 червня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.12.2017 року в репортажі на Полтавському ТБ відповідач звинуватив його в тому, що він порушив частину 3 статті 122 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. Вважає, що Правил дорожнього руху України відповідно до частини 3 статті 122 КУпАП він не порушував, штрафу у сумі 510 грн. він не сплачував. Тому вважає, що неправомірними діями ОСОБА_3, як субєкта владних повноважень, принижена його честь та гідність, ділова репутація, а також заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в моральних стражданнях та переживаннях, оскільки ОСОБА_3 принизив його перед іншими людьми та поширив відомості про те, що позивач скоїв правопорушення.

В звязку з чим, просив суд визнати, що поширені заступником командира роти №4 батальйону Управління патрульної поліції міста Полтави при ГУ НП України в Полтавській області ОСОБА_3 відомості, що ОСОБА_2 вчинив правопорушення, а саме створив перешкоди для руху пішоходів, не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію. Зобовязати ОСОБА_3 припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності та ділової репутації відносно ОСОБА_2, зобовязавши надати спростування на Полтавському ТБ щодо факту порушення Правил дорожнього руху України та стягнути з ОСОБА_3 на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 510 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації відмовлено за безпідставністю.

З даним рішенням суду не погодився ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 червня 2018 року скасувати, а позовні вимоги задовольнити. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, та таким, що прийняте з неповним зясуванням обставин справи, що мають значення для справи.

Відповідач ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримуючи рішення суду першої інстанції, прохав апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 червня 2018 року залишити без змін.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи в судовому засіданні був присутній позивач, інші особи по справі, будучи належним чином та завчасно повідомленим про час та місце слухання справи в судове засідання не зявилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом ReNoult LogaN, державний номерний знак ВІ 6400ВЕ, 01 грудня 2017 року о 12 годині 38 хвилин в місті Полтава по вулиці Соборності, будинок №46, здійснив стоянку транспортного засобу на пішохідному переході, чим порушив п.п.15.10 Правила дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП.

Порушення Правил дорожнього руху України підтверджується СД диском (а.с.4), який надано позивачем ОСОБА_2 до матеріалів справи. З даного диску вбачається та не заперечувалось самим позивачем, що 01 грудня 2017 року він залишив свій автомобіль на пішохідному переході по вулиці Соборності, 46 в місті Полтаві.

В судовому засіданні встановлено, і дану обставину не заперечував відповідач по справі ОСОБА_3, що дійсно 01.12.2017 року о 12 годині 38 хвилин через спецлінію «102» екіпажу «Арбітр-0151», у складі якого знаходився він та інспектор роти №3 батальйону УПП в Полтавській області ДПП лейтенант поліції ОСОБА_4, надійшло повідомлення, що біля закладу «Мама Міла» у місті Полтава невідомий громадянин залишив автомобіль ReNoult LogaN, державний номерний знак НОМЕР_1, на пішохідному переході. Вони виїхали на місце події і виявили даний автомобіль, який дійсно здійснив стоянку на пішохідному переході. Крім того, на місці події перебували особи, які повідомили про вищевказане порушення та були обурені такими діями водія. На місце події прибули журналісти «Полтавське ТБ», яким він надав коментар про обставини справи. В ході зясування обставин справи було встановлено особу водія, ним виявився ОСОБА_2.

Інспектором Чудновцевим А.К. було розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення. Позивач не заперечував факту порушення Правил дорожнього руху України, але вказував на те, що був вимушений його допустити у звязку з недостатньою кількістю місць для паркування інвалідів. Крім того, ОСОБА_2 заявив клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату у звязку з необхідністю скористатися юридичною допомогою адвоката. Дане клопотання інспектором Чудновцевим А.К. було задоволено та перенесено розгляд справи до Управління патрульної поліції. За результатами розгляду справи в УПП в Полтавській області ДПП на ОСОБА_2 було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР №640461 від 01.12.1018 року за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в сумі 255 грн. (а.с.31).

Не погодившись з даною постановою, ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 13.02.2018 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову, постанову серії БР №640461 від 01.12.2018 року залишено без змін.

Так, звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_2 вказував, що в репортажі на «Полтавському ТБ» старший лейтенант поліції ОСОБА_3 звинуватив його в тому, що він порушив Правила дорожнього руху України за ч.3 ст.122 КУпАП і на нього буде накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн., тим самим поширивши відносно нього неправдиву інформацію. В підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_2 надав суду диск з відео сюжетом, відзнятий на місці події журналістами «Полтавське ТБ».

В судовому засіданні даний диск був переглянутий судом і при детальному перегляді було встановлено, що в даному сюжеті відповідач ОСОБА_3 надає наступний коментар: «Це не дає йому (водію) права зупинятися на пішохідних переходах. Біля облдержадміністрації є чотири місця спеціально відведених для паркування інвалідів. Розгляд справи буде перенесено до Управління патрульної поліції».

Отже, судом встановлено і це підтверджується відео сюжетом, який надав суду сам позивач, що факту поширення неправдивої інформації щодо позивача з боку відповідача місця не мало.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди в сумі 510 грн., оскільки ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні, позивач ОСОБА_2 не вказав, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 10 Конвенції і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно повязане з обовязками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право предявити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пунктах 15, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №1від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

За положенням ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК предметом судового захисту не можуть бути коментарі щодо фактичних подій, які мали місце.

Так, доводи апелянта, які зводяться фактично до непогодження останнього з діями відповідача та його колеги, щодо обставин складання відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху за ч.1 ст.122 КУпАП, не спростовують висновки суду якими надано оцінку інформації поширеної відповідачем.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, оскільки вони є безпідставними.

Разом з цим, виходячи з викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, щодо відсутності підстав і для задоволення позовних вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені нормами ст. 1167 ЦК України. Так, згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Однак, позивачем всупереч вищенаведеним вимогам закону не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, які підтверджують факт та вину відповідача ОСОБА_3, а саме: в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що місцевий суд правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи та наданих сторонами доказів.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 31 липня 2018 року.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_5 /підпис/ ОСОБА_6

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1

З оригіналом згідно: