Справа № 635/5934/17
Провадження № 2/635/107/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
31 липня 2018 року смт. Покотилівка Харківського району Харківської області
Харківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді - Ільїної Г.І.,
секретар судових засідань - ОСОБА_1,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_2,
представник позивача - ОСОБА_3,
відповідач - ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, -
13.10.2017 р. ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який в подальшому уточнив, та просить стягнути з ОСОБА_4 суму заборгованості за договором позики від 01.09.2017 р. у розмірі 500 доларів США, пеню за прострочення виконання грошового зобовязання, три відсотки річних від простроченої суми позики та витрати, повязані із правничою допомогою адвоката у розмірі 5000 грн.
Однак, станом на 13.10.2017 р., тобто на момент звернення з вказаним позовом до суду, в добровільному порядку відповідачем грошові кошти повернуті не були, крім того, внаслідок прострочення виконання грошового зобовязання, у ОСОБА_4 виник обовязок по сплаті пені та трьох відсотків річних від простроченої суми.
Заперечення на позовну заяву від відповідача у встановлений законом строк і порядок до суду не надходило.
Сторони по справі інших заяв та клопотань до суду не подавали.
17 жовтня 2017 року суддею було зроблено запит щодо доступу до персональних даних про ОСОБА_4, з метою отримання інформації про місце проживання ( перебування) фізичної особи згідно з ч. 3 ст. 122 ЦПК України.
02 листопада 2017 року від відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області надійшла відповідь на запит, згідно якої було встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
03 листопада 2017 року по вказаній цивільній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Позивач та його представник, - ОСОБА_3, у судове засідання не з'явились, представник позивача надав суду заяву, якою просить задовольнити позовні вимоги, розглянути справу у його відсутність, у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення по справі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надавав.
Виходячи з наведеного, та з того, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити рішення в справі.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення.
Враховуючи те, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши докази в справі у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Підтвердженням отримання грошових коштів за договором позики від 01.09.2017 р. є власноручно написана відповідачем по справі розписка, відповідно до якої він підтвердив, що 01.09.2017 р. отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 500 доларів США та зобовязується повернути борг до 03.10.2017 р. (а.с. 8).
Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлений обов'язок позичальника повернути позику, так, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
У договорі позики від 01.09.2017 р. сторонами було узгоджено розмір відсотків за несвоєчасне виконання боргових зобовязань, що становить 5 (пять) відсотків у день від позиченої суми за кожен день прострочення виконання зобовязання, таким чином ОСОБА_2 має право одержати від ОСОБА_4 5 (пять) відсотків у день від суми позики за кожен день прострочення виконання зобовязання по поверненню грошових коштів.
Однак, згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Гривня є законним платіжним засобом на території України.
Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Згідно зі статтею 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях.
Разом з тим у випадку порушення грошового зобовязання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
Тому сплаті підлягають лише відсотки за прострочення виконання умов договору позики.
Суд встановив, що умовами договору позики, а саме пунктом 2, передбачена відповідність повернення повної суми позики на день остаточного розрахунку в сумі, еквівалентній 500 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на день укладення договору та день передачу грошових коштів.
Ураховуючи умови договору та положення статті 533 ЦК України, суд дійшов висновку про стягнення суми боргу, відповідно до умов договору та положень цієї норми, визначену за курсом долара США станом на 31 липня 2018 року, тобто на день ухвалення судового рішення, як зазначено у позовних вимогах, що становить відповідно (500 доларів х 26,75521400).
Стосовно стягнення пені за прострочення виконання зобовязання, суд з урахуванням правових позиції викладених у постановах ВСУ від 04.07.2011 (справа № 3-62гс11), від 26.12.2011 (справа № 3-141гс11) та від 07.10.2014 (справа № 3-133гс14), та у рішенні ВСУ від 08.02.2017 (справа № 6-1905цс16), дійшов до висновку про те, що положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак, не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.
Крім того, факт укладення договору позики в іноземній валюті (доларах США) доведений, оскільки сторони визначили в розписці про надання та повернення боргу грошовий еквівалент в доларах США.
Тому, якщо у зобовязанні буде визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, суми, що підлягають сплаті у гривнях, визначаються за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Оскільки право на стягнення пені у ОСОБА_2 виникло з наступного дня після кінцевого терміну повернення позики, тобто з 04.10.2017 р., а за час розгляду справи ОСОБА_4 не було надано до суду доказів своєчасного виконання своїх договірних зобов'язань, то пеня за прострочення виконання договірних зобов'язань підлягає стягненню з 04.10.2017 р. по день ухвалення рішення по справі, тобто по 31.07.2018 р.
Однак, ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.
Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.
Такої ж правової позиції дотримується ВСУ у справі № 6-100цс14 від 03.09.2014.
Щодо стягнення суми витрат, повязаних із правничою допомогою адвоката у розмірі 5000 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною 3 статті 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Крім того, згідно з ч. 4 цієї ж статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як зазначається у ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу вищенаведених норм можна зробити висновок, що за відсутності клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд має право або задовольнити визначену суму або відмовити у задоволенні.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підтвердження суми витрат, понесених позивачем на оплату послуг адвоката суду було надано в якості доказів договір про надання правової допомоги № 11/10/2017 від 11.10.2017 р., додаток до договору про надання правової допомоги № 11/10/2017 від 11.10.2017 р. від 12.10.2017 р., акт приймання виконаних робіт № 1 за договором про надання правової допомоги № 11/10/2017 від 11.10.2017 р. від 21.03.2018 р., квитанцією № 33 від 21.03.2018 р. про сплату ОСОБА_2 на рахунок Адвокатського бюро «Григоренка Дмитра» грошових коштів у сумі 5000 грн. (а.с. 42 46)
Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивачем є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, які були досліджені під час розгляду справи, тому позовна заява ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-282, 279, 354 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму витрат, повязаних з правничою допомогою адвоката, у розмірі 5000 (пять тисяч) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовій збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.
В задоволенні позову ОСОБА_2в частині стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за пенею у розмірі 187286,40 грн. - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Харківський районний суд Харківської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення не було подано заяву про перегляд заочного рішення або апеляційну скаргу, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач - ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, місце проживання - АДРЕСА_1, паспорт серії ММ 042511, виданий Орджонікідзевським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області від 11 листопада 1998 року.
Відповідач ОСОБА_4, місце проживання - Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Одеська, буд. 3, паспорт серії ММ 648349, виданий Московським РВ УМВС України в Харківській області від 03 жовтня 2014 року.
Суддя Г.І. Ільїна