Провадження №2/447/194/18
Справа №447/2335/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

23.07.2018 року Миколаївський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Карбовніка І.М.

при секретарі Данилів О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Миколаїв цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Дроговизької сільської ради, Миколаївського району, Львівської області, ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Дроговизької сільської ради, Миколаївського району, Львівської області, ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування позову вказує, що директором Устянської ЗОШ І - ІІ ст. він працює з 2003 року, проживає із сім'єю в с. Устя Миколаївського району Львівської області. За вказаний період часу. перебуваючи на посаді директора школи, він не отримав жодного дисциплінарного стягнення, а тільки заохочення. Конфлікт із відповідачами почався 02 червня 2017року, коли він на нараді при директору в Устянській ЗОШ І-ІІ ст. зачитав рішення Миколаївської районної ряди №184 від 25.05.2017року, згідно якого Устянська ЗОШ І-ІІ ст. ставала філією Миколаївської ЗОШ І і у зв'язку з цим у школі з нового навчального року зменшувалась ставка педагога організатора, бібліотекаря і практичного психолога. Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_3 почали розповсюджувати неправдиву інформацію серед батьків учнів школи про те, що директор хоче зробити 5-річку, що у свою чергу збунтувало батьків.

13 вересня 2017 року на спільному засіданні представників Миколаївської районної ради, Миколаївської РДА, відділу освіти Миколаївської РДА та Дроговизької сільської ради щодо проведення громадських слухань в с.Устя, які мали відбутися 14 вересня 2017 року о 19 годині про висловлення недовіри директору Устянської ЗОШ І-ІІ ст. Бахорському В.Є., сільський голова с.Дроговиж ОСОБА_4, здійснюючи представницьку функцію ради, «повідомив про те, що вищезгаданий директор школи займається педофілією в Устянській ЗОШІ-ІІ ст.»

При цьому, голова Миколаївської районної ради ОСОБА_6 звернувся із листом до керівника Золочівської місцевої прокуратури, начальника Миколаївського ВП Стрийського відділу поліції ГУНП у Львівській області про прийняття мір та проведення перевірки за даним фактом.

Отже, голова Дроговизької сільської ради ОСОБА_4 розповсюдив і оприлюднив інформацію про нього, яка є негативною, недостовірною та такою, що не відповідає дійсності та принижує його честь і гідність, ділову репутацію, завдає йому страждання моральної шкоди, як директору школи та жителю с. Устя. За своє життя він не вчиняв жодних розпусних дій відносно дітей, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався, а тому голова сільської ради ОСОБА_4 безпідставно звинуватив його в педофілії.

Також, 14 вересня 2017року в с. Устя відбулися громадські слухання, згідно до Протоколу якого, жителі вказаного села ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розповсюдили та оприлюднили негативну інформацію про нього, яка не відповідає дійсності та принижує його честь і пдність,ділову репутацію, завдає мені страждання моральної шкоди, зокрема-

1) ОСОБА_3 вказала- на « аморальну поведінку директора»; 2)ОСОБА_2 проінформував про таке' «моя дитина( Христина) зайняла в Артеку 1 місце, привезла грамоту та кубок. Хотіла показати директору в школі, на це він відповів- « засунь собі грамоту в одне місце». Це все було сказано при інших дітях. Окрім цього директор поставив всіх дівчат з класу в лінію і (сказав) бив їх по сідницях. Я при всіх у школі розказав про таку поведінку».

Розповсюджена і оприлюднена вказана негативна інформація відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_2 про нього є неправдивою та такою, що принижує його честь, гідність, ділову репутацію, та завдає йому значні душевні страждання.

Такі дії, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 у поширенні неправдивоїі недостовірної інформації про нього, не можна не сприймати, як навмисний, свідомий вчинок, спрямований на дискредитацію його, як батька, людини з педагогічною освітою, і найголовніше, вказані дії свідчать про умисні дії на усунення його з посади директора школи, і це все завдає йому моральних страждань.

Окрім того, неправомірними діями ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо порушення його права на повагу чесності, гідності, та ділової репутації, йому була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, які він зазнав у зв'язку з приниженням його честі та гідності вказаними особами.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди становить 100000 грн. Такий розмір компенсації за завдану моральну шкоду він визнає залежно від глибини моїх душевних страждань, ступеня вини відповідачів та приниження честі та гідності серед інших осіб, у звязку з чим просив позов задоволити.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уточнили свої позовні вимоги та просили визнати поширену сільським головою с. Дроговиж Миколаївського району Львівської області ОСОБА_4 на спільному засіданні представників Миколаївської районної ради, Миколаївської районної державної адміністрації, відділу освіти Миколаївської районної державної адміністрації та Дроговизької сільської ради із вересня 2017 року, інформацію, а саме-, «вищезгаданий директор школи займається педофілією в Устянській ЗОЛІ 1-11 ст.», такою, що не відповідає дійсності, порочить ОСОБА_1, честь, гідність та ділову репутацію.

Визнати поширену ОСОБА_4 на зустрічі із вчительським колективом Устянської ЗОЛІ 1-11 ст. 19 жовтня гоп року інформацію, а саме: «певні дії директора школи, особисто я пов'язую з педофілією», такою, що не відповідає дійсності, порочить ОСОБА_1, честь, гідність та ділову репутацію.

Визнати поширену ОСОБА_3 на громадських слуханнях в с. Устя щ вересня 2017 року інформацію, а саме-, «аморальну поведінку директора», такою, що не відповідає дійсності, порочить ОСОБА_1, честь, гідність та ділову репутацію.

Визнати поширену ОСОБА_2 на громадських слуханнях в сУстя і4 вересня 2017 року інформацію, а саме.-: «моя дитина( Христина) зайняла в Артеку і місце, привезла грамоту та кубок. Хотіла показати директору в школі, на це він відповів-. « засунь собі грамоту в одне місце». Це все було сказано при інших дітях. Окрім цього директор поставив всіх дівчат з класу в лінію і (сказав) бив їх по сідницях. Я при всіх у школі розказав про таку поведінку», у газеті « Високий Замок» та у скарзі, адресованій Міністерству освіти і науки України, Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації, відділу освіти Миколаївської районної державної адміністрації від 08 грудня 2017 року, а саме-, «протиправна поведінка ОСОБА_1 спрямована і відносно інших учнів, що проявлялося у доторканні до грудей, поплескуванні по сідницях, жартівливих висловлюваннях щодо жіночих форм чи окремих частин тіла своїх учнів. У випадку висловлювання незадоволення когось із учнів, ОСОБА_1 вдається до занижування оцінок, висловлювання погроз», та до газети « Високий Замок», такою, що не відповідає дійсності, порочить ОСОБА_1, честь, гідність та ділову репутацію.

Зобов'язати Дроговизьку сільську раду Миколаївського району Львівської області, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не пізніше 10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати як такі, що не відповідають дійсності, порочать честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 поширені ними інформацію на спільному засіданні представників Миколаївської районної ради, Миколаївської районної державної адміністрації, відділу освіти Миколаївської районної державної адміністрації та Дроговизької сільської ради 13 вересня 2017 року, на зустрічі із вчительським колективом Устянської ЗОШ І-ІІ ст. 19 жовтня 2017 року, на громадських слуханнях в с. Устя 14 вересня 2017 року, у газеті « Високий Замок» та у скарзі, адресованій Міністерству освіти і науки України, Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації, відділу освіти Миколаївської районної державної адміністрації від 08 грудня 2017 року, у такий же спосіб, у який вони були поширені.

Стягнути на користь ОСОБА_1 100000 (сто тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди за приниження честі та гідності, ділової репутації, поширення інформації, яка не відповідає дійсності:

з Дроговизької сільської ради Миколаївського району Львівської області - 10 000 (десять тисяч) гривень;

з ОСОБА_4 -50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень;

з ОСОБА_3 - 20 000 (двадцять тисяч) гривень;

з ОСОБА_2 - 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

Судові витрати покласти на відповідачів».

Представник відповідачів ОСОБА_9 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та з підстав вказаних у поданому до суду відзиві на позовну заяву просив в позові відмовити в повному обсязі.

Суд заслухавши пояснення учасників судового засідання, покази свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності. Разом із цим, Конституцією гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії враховується, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Зміст цивільно-правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, за яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати через суд спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобовязана дати спростування, якщо не доведе, що відомості відповідають дійсності.

Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Право фізичної особи на недоторканість своєї ділової репутації закріплене у ст. 299 ЦК України. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її честі, гідності та ділової репутації.

Статтею 200 ЦК України та статтею 1 Закону України "Про інформацію" передбачено, що інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Суб'єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями.

В силу положень ст. 47 Закону України "Про інформацію", порушенням законодавства України про інформацію, що тягне дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність, є поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи.

Під поширенням інформації слід розуміти, опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

За приписами ч.3, ч. 4 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативна інформація поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь - яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Отже, при визначенні інформації неправдивою є введення законодавцем презумпції добропорядності, яка означає, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК , Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

Згідно ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних, свобод Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК ( 435-15 ) не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції ( 475/97-ВР ). Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК ( 435-15 ) та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних ; дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_10 Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_11 Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і: потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Частиною другої даної статті встановлено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Даною нормою також встановлено, що якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Отже суд не знаходить достатніх підстав для задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст.77-81,141,259,263 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Дроговизької сільської ради, Миколаївського району, Львівської області, ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до апеляційного суду Львівської області.

Суддя Карбовнік І. М.