Справа № 297/1999/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 липня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Кондора Р.Ю., Куштана Б.П.,

за участі секретаря - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на рішення Берегівського районного суду від 16 лютого 2017 року (головуючий суддя Ільтьо І.І.) за позовом ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - Банк) звернулося до суду із даним позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 220 862,71 грн.

Посилалося на те, що 23.11.2007 між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (правонаступником якого є Банк) та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 334/1/07, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 16966,93 доларів США зі сплатою 10% річних за користування кредитом, з кінцевим строком повернення до 21.11.2014.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між Банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 334/1/07/S-2 від 23.11.2007.

Банк зазначав, що позичальник свої зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку із чим просив стягнути заборгованість станом на 12.08.2015 у розмірі 220 862,71 грн., з яких: 4 931,93 доларів США, що за курсом НБУ 21,371 на цю дату становить 105 402,99 грн. - за кредитом; 3 754,16 доларів США, що за курсом НБУ 21,371 на цю дату становить 80 232,22 грн. - за простроченими відсотками; 5 040,89 грн. - комісія; 30 186,61 грн. - штраф.

Рішенням Берегівського районного суду від 16.02.2017 у задоволенні позову Банку відмовлено.

На це рішення подав апеляційну скаргу Банк. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що кредитні зобов'язання не виконано належним чином; Банком піднято процентну ставку з дотриманням порядку визначеного сторонами у кредитному договорі; кредитор правомірно вимагає стягнення процентів за збільшеною процентною ставкою у розмірі 17,5 % річних із дня вручення позичальникові повідомлення про збільшеної кредитної ставки - 10.12.2008 до 12.08.2015, попри те що кінцевий строк повернення кредиту 21.11.2014.

Учасники справи в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду скарги були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень(т. 4 а.с.43-45). Судом неодноразово відмовлялось Банку у проведеннні судового засідання в режимі відео конференції, оскільки представником ОСОБА_2 подано до справи розрахунок вартості та схему погашення кредиту, а також копії квитанцій про сплату кредиту на 37 аркушах, з якими представник ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» не ознайомлювався. Крім того, належне виконання необхідних процесуальних дій не обмежується суто поясненнями сторін (їх представників), що не дає можливості забезпечити належне представництво скаржника у процесі.

Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що кредитний договір не має відомостей про детальний розпис загальної вартості кредиту; Банк не надавав позичальнику окремого письмового документу з таким детальним розписом; у наданому позивачем розрахунку заборгованості не вказано повної орієнтовної вартості кредиту; такий розрахунок здійснено поверхово та незрозуміло для споживача; додатковий договір № 1 від 18.11.2008 до кредитного договору, яким збільшено відсоткову ставку із 10% річних до 17,5%, річних не підписано ОСОБА_2; умови кредитного договору є несправедливими, що є підставою для визнання положень договору недійсними.

Проте із таким висновком місцевого суду погодитися не можна.

Встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 23.11.2007 між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (правонаступником якого є Банк) та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 334/1/07, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 16966,93 доларів США зі сплатою 10% річних за користування кредитом, з кінцевим строком повернення до 21.11.2014 (т.1, а.с.5-11).

Факт отримання кредитних коштів в розмірі 16966,93 доларів США позичальник не заперечував.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між Банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 цього ж дня було укладено договір поруки № 334/1/07/S-2 від 23.11.2007 (т. 1 а.с. 15).

Оскільки позичальник свої зобов'язання належним чином не виконував, Банк нарахував йому заборгованість станом на 12.08.2015 у розмірі 220 862,71 грн., з яких: 105 402,99 грн. (4 931,93 доларів США) - за кредитом; 80 232,22 грн. (3 754,16 доларів США) - за простроченими відсотками; 5 040,89 грн. - комісія; 30 186,61 грн. - штраф.

В суді першої інстанції на обґрунтування своїх заперечень проти позову, ОСОБА_2 та її представник зазначали, що позичальником сплачено Банку 13707,94 доларів США, а позивач безпідставно вимагає стягнути ще 8686,09 доларів США (4 931,93 доларів США - за кредитом та 3 754,16 доларів США - за простроченими відсотками); розрахунок боргу за відсотками здійснено виходячи зі ставки не 10% річних, а 17,5% річних на підставі додаткового договору № 1 від 18.11.2008, який не підписано ОСОБА_2; позивачем пропущено позовну давність за вимогою про стягнення неустойки (штрафу), яка обмежується 1 роком перед зверненням до суду (т. 2 а.с. 173-178, т. 1 а.с. 151 - 153).

Згідно п. 5.1 кредитного договору його сторони домовилися, що в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів Банку, у тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України законів або підзаконних нормативних актів, що прямо чи опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, останній має право ініціювати зміну розміру процентної ставки за користування кредитом.

Відповідно до підпункту 5.1.1 кредитного договору про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом, банк зобов'язаний повідомити позичальника листом з повідомленням на адресу, що вказана в ст.8 цього Договору, або на іншу письмово повідомлену позичальником адресу, не пізніше ніж за десять банківських днів до дати початку її застосування, а також надати для укладення проект відповідної додаткової угоди до кредитного договору. Десятиденний термін починає спливати з дати відправлення банком повідомлення про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом позичальникові.

У випадку, якщо позичальник не погодиться із запропонованим банком розміром процентної ставки, він зобов'язаний протягом 10-ти банківських днів з дати відправлення банком повідомлення про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом, повернути банку існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії, можливі штрафні санкції в повному обсязі та інші платежі за цим договором. Після сплати позичальником зазначених сум, дія цього договору вважається припиненою і сторони погоджуються з тим, що в такому випадку укладення угоди про припинення цього договору не потрібно (п.п.5.1.2 кредитного договору).

Згідно п.п. 5.1.3 кредитного договору сторони погодили наступний порядок зміни розміру процентної ставки за користування кредитом. Позичальник, отримавши повідомлення банку про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом, підписує додаткову угоду до кредитного договору та направляє її на адресу банку, зазначену в ст.8 цього договору. У випадку, якщо позичальник протягом 10-ти банківських днів з дати відправлення банком повідомлення про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом не здійснив дій, передбачених підпунктом 5.1.2 цього пункту, новий розмір процентної ставки за користування кредитом вважається таким, що погоджений із позичальником. Новий розмір процентної ставки за користування кредитом нараховується з дня, наступного за днем закінчення 10-денного строку після відправлення банком відповідного повідомлення позичальнику. Банк зберігає в кредитній справі позичальника копію повідомлення про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом та оригінал документу, який підтверджує факт відправлення повідомлення позичальнику.

На обґрунтування своїх вимог Банк, зокрема, вказував, що на адресу позичальника ОСОБА_2 було направлено лист разом із додатковою угодою до кредитного договору, в якому зазначалося про те, що у зв'язку з підвищенням облікової ставки НБУ, зростання вартості грошових ресурсів на міжбанківському кредитному ринку України та відповідно до умов кредитного договору №334/1/07 від 23.11.2007, банк змушений ініціювати підвищення процентної ставки за зазначеним договором до 17,5% річних, починаючи з 17.11.2008 (т. 3, а.с. 40). Позивач зазначав, що таке поштове відправлення вручено ОСОБА_2 10.11.2008, що стверджується повідомленням про вручення (т. 3, а.с. 41).

Перевіряючи зазначені письмові докази, колегія суддів констатує, що пунктом 3 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 N 1155 (у редакції на час зазначений у поштовому відправленні) передбачено, що просте поштове відправлення - це поштове відправлення, що приймається для пересилання оператором поштового зв'язку без видачі розрахункового документа про прийняття та доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) без розписки. Натомість, рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення, що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Надана Банком копія поштового відправлення (а.с. 41 т. 3) свідчить, що таке відправлення є простим, воно не містить штриховий кодовий ідентифікатор для автоматичної ідентифікації реєстрованих поштових відправлень, таке за правилами вручається без розписки адресата і повідомлення про його вручення не повертається на адресу Банку, що виключає обставину наявності такого повідомлення у Банку, за виключенням випадку, коли таке повертається без вручення адресату.

Таким чином, указаний письмовий доказ не є допустимим доказом повідомлення позичальника про зміну розміру процентної ставки, такий не відповідає встановленому законом порядку, а відтак суд не бере його до уваги.

До того ж, апеляційним судом було витребувано від Банку оригінал кредитної справи ОСОБА_2, однак серед надісланих Банком письмових документів, що наявні у кредитній справі, взагалі відсутні: додатковий договір № 1 від 18.11.2008 до кредитного договору щодо збільшення відсоткової ставки із 10% річних до 17,5% річних; лист - повідомлення Банку про необхідність підписання зазначеної додаткової угоди; докази направлення/вручення такого поштового відправлення. Копію документів, які містяться в надісланій апеляційному суду кредитній справі, приєднані до матеріалів справи (т.3 а.с.147-176).

Отже, позивачем не доведено існування факту підняття процентної ставки, а також виконання Банком його обов'язку повідомити позичальника про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом.

Разом із тим, недоведеність факту підняття розміру процентної ставки за користування кредитом і неповідомлення боржника про таку зміну - не звільняє боржника від обов'язку погашення кредиту взагалі.

Відповідно до положень статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Згідно п. 2.4.1 Кредитного договору проценти розраховуються, виходячи з фактичної суми наданих кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами із розрахунку рік рівний - 360 дням, місяць рівний 30 дням сплачуються позичальником згідно п. 2.5 цього договору.

Відповідно до п. 2.4.2 Кредитного договору розрахунок процентів за користування кредитними коштами здійснюється у валюті кредиту щомісячно у день оплати, який визначений у Графіку, наведеному у Додатку № 1 цього договору. При розрахунку процентів, враховується день видачі кредитних коштів та виключається останній день строку повернення кредитних коштів, згідно п.1.2 цього договору.

Згідно п. 1.2 Кредитного договору кредитні кошти надаються строком по 21.11.2014.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Такий правовий висновок наведено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 у справі № 444/9519/12.

Встановлено, що між сторонами кредитного договору немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору, тому положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, застосуванню не підлягають.

Таким чином, відсотки за ставкою 10 % річних (яку доведено позивачем) підлягають стягненню у межах строку дії кредитного договору, кінцевим строком якого є 21.11.2014.

Вимоги щодо стягнення з боржника боргу після 21.11.2014 відповідно до положень ст. 625 ЦК України Банком не заявлялась.

Доводи ОСОБА_2 в суді першої інстанції (а.с. 90 т. 1, а.с. 173-178 т. 2) про застосування спеціальної позовної давності до вимоги про стягнення неустойки (штрафу) є необґрунтованими, оскільки згідно п. 4.3 кредитного договору за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, плати за обслуговування кредиту позичальник сплачує банку штраф у розмірі 20% від суми невиконаних зобов'язань, строк сплати яких настав. Отже нарахування такого штрафу має разовий, а не триваючий характер.

Згідно наданого позивачем розпису загальної вартості кредиту із застосуванням процентної ставки 10% річних (т. 1 а.с. 10 зворот - 11 зворот), а також зазначених у розрахунку заборгованості фактично сплачених сум позичальником (т. 1 а.с. 3-4), квитанцій наданих відповідачем (т. 3 а.с. 195 - 230), колегією суддів здійснено наступний розрахунок заборгованості з урахуванням черговості погашення, передбаченої п. 2.5.5 кредитного договору.

Боржник мав сплатити за кредитом 16966,93 доларів США, сплатив фактично за кредитом 12035,00 доларів США, отже - залишок за кредитом складає 4931,93 доларів США. За відсотками мав сплатити 6007,17 доларів США, фактично сплатив 7728,07 доларів США, отже сума переплати складає 1720,90 доларів США, на яку відповідно слід зменшити заборгованість за кредитом (в результаті борг за кредитом складає 3211,03 доларів США (4931,93 - 1720,90 = 3211,03), що за курсом НБУ 21,37 на 11.08.2015 становить 68 623,00 грн. Також боржник мав сплатити щомісячну комісію 9355,92 грн. (111,38 х 84 платежі = 9355,92 грн.), фактично сплатив 3724,61 грн., отже борг 5631, 31грн., однак враховуючи принцип диспозитивності та межі позовних вимог (банк просив стягнути 5040,89 грн.) - стягненню підлягає саме 5040,89 грн. Штраф (20%) від вищевказаної суми невиконаних зобов'язань становить 14 733,00 грн. (14 733,00 = (68623,00+5040,89)*20%).

Таким чином, вимоги Банку до позичальника підлягають частковому задоволенню у загальному розмірі 88 396,89 грн., з яких 68 623,00 грн. - за кредитом; 5040,89 грн. - комісії; 14 733,00 грн. - штраф.

Щодо вимог банку про солідарне стягнення заборгованості із поручителя ОСОБА_3 слід вказати наступне.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки (п. 1.3) про його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, умовами договору поруки № 334/1/07/S-2 від 23.11.2007 не передбачено строку дії поруки.

Оскільки кінцевим строком виконання основного зобов'язання за кредитним договором є 21.11.2014, порука припинилася 22.05.2015, а отже позов до поручителя пред'явлено 19.08.2015 з пропуском шестимісячного строку.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог Банку до поручителя слід відмовити.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, через невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, слід скасувати з підстав, передбачених п.п.3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог банку до позичальника та відмову у задоволенні вимог до поручителя.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Банком понесені та документально підтверджені судові витрати у розмірі 3807,48 грн., з яких 1378 грн. - судовий збір, сплачений до суду першої інстанції (т. 2 а.с. 208), та 2429,48 грн. - судовий збір, сплачений при поданні апеляційної скарги (т. 3 а.с. 114). Оскільки позов задоволено частково (на 40 %), тому сума у розмірі 1522,99 грн. (3807,48 х 40% = 1522,99) на відшкодування судових витрат підлягає стягненню з позичальника на користь Банку. Крім цього, оскільки позивач на момент пред'явлення позову був звільнений від сплати судового збору, із ОСОБА_2 пропорційно до задоволених вимог слід стягнути на користь держави 883,45 гривень (2208,62 х 40% = 883,45) за розгляд справи у суді першої інстанції.

Керуючись ч. 4 ст. 258, 265, п.2 ч. 1 ст. 374, п.п.3, 4 ст. 376, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» - задовольнити частково.

Рішення Берегівського районного суду від 16 лютого 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2 - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (04119, м. Київ, вул.. Дегтярівська, 27 Т, ) заборгованість за кредитним договором № 334/1/07 від 23 листопада 2007 року у розмірі 88 396,89 грн., з яких 68 623,00 грн. - за кредитом; 5040,89 грн. - комісії; 14 733,00 грн. - штраф.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (04119, м. Київ, вул.. Дегтярівська, 27 Т, ) 1522,99 гривень на відшкодування сплаченого судового збору.

Стягнути із ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь держави 883,45 гривень за розгляд справи у суді першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 серпня 2018 року.

Головуюча: Судді: