Справа № 308/6066/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 липня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - Готри Т.Ю.,

суддів - Фазикош Г.В., Бисаги Т.Ю.

з участю секретаря - Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 15 вересня 2017 року (головуючий суддя Бенца К.К.) в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - Банк) звернулося до суду з указаним позовом, вимоги за яким обґрунтовувало тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 25.03.2011 року відповідачка ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 6400гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку складає між нею та Банком договір, що підтверджується її підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України.

Посилаючись на те, що відповідачка ОСОБА_1 своїх зобов'язань за договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим у неї станом на 09.05.2016 року утворилась заборгованість в розмірі 18652,62 грн., з яких: 6400,00 грн. - заборгованість за кредитом; 10888,21грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;500 грн. - штраф (фіксована частина) та 864,41 грн. штраф (процентна складова), позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість у розмірі 18652,62 грн., а також судові витрати в розмірі 1378,00 грн.

РішеннямУжгородського міськрайонного суду від 15 вересня2017 року позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 18652,62 грн. та судові витрати в розмірі 1378,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить закрити провадження в справі, посилаючись на те, що вона не укладала з банком кредитного договору у формі встановленій ст.1055 ЦК України, а тому суд помилково дійшов висновку про стягнення з неї кредитної заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1, яка апеляційну скаргу підтримала, представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Гринихи Т.Ю., яка апеляційну скаргу не визнала,перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 березня 2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" (далі - Банк) та ОСОБА_1був укладений договір, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 6400 гривень на платіжну карткузі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, в даному випадку зміст договору від 25.03.2011 року було зафіксовано у декількох документах, а саме: в заяві позичальника, Умовах та правилах надання банківських послуг і Тарифах Банку.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг.

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що між Банком і ОСОБА_1 25 березня 2011 року було укладено договір приєднання, згідно якого Банк надав, а відповідачка отримала кредит в розмірі 6400 гривень.

Факт укладення договору приєднання, отримання відповідачкою ОСОБА_1 грошей, та виконання умов цього договору сторонами, стверджується також і розрахунком заборгованості за договором №б/н від 25.03.2011 року, з якого вбачається отримання позичальником грошей, а також повернення частини позики, сплата відсотків і штрафу. Зазначена обставина стверджується і випискою по карті за період з 01.01.1999 року по 03.02.2018 року, наданою представником Банку в суді апеляційної інстанції, що спростовує доводи апеляційної скарги про не укладення між сторонами договору приєднання від 25.03.2011 року.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Встановивши, що відповідачка ОСОБА_1 своїх зобов'язань за договором належним чином не виконує, а саме не сплачує щомісячно частину кредиту і відсотки за користування кредитом, внаслідок чого у неї станом на09.05.2016 року утворилась заборгованість в розмірі 18652,62 грн., з яких: 6400,00 грн. - заборгованість за кредитом; 10888,21 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;500 грн. - штраф (фіксована частина) та 864,41 грн. штраф (процентна складова), суд першої інстанції правильно дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості в розмірі 18652,62 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.375ЦПК України підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга відповідачки без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ужгородськогоміськрайонного суду Закарпатської області від 15 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 липня 2018 року.

Головуюча : Судді :