АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 671/584/18
Провадження № 22-ц/792/1200/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Ярмолюка О.І.

секретар судового засідання Задвірний В.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 671/584/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 25 травня 2018 року у складі судді Павлової А.С. по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

В квітні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування заявлених вимог позивач вказував, що 19 січня 2018 року під час судового засідання по справі № 671/795/18 ОСОБА_5 безпричинно і грубо образив його в присутності голови Волочиського районного суду ОСОБА_7, прокурора Волочиської прокуратури ОСОБА_8 та секретаря судового засідання. Оскільки в той час проводився звукозапис судового засідання, то на вказаному звукозаписі чітко чути його слова. Така поведінка ОСОБА_5 є неприпустимою та такою, що нанесла позивачу привселюдну образу та моральну шкоду. Його дії підпадають під ознаки хуліганства (ч. 1 ст. 296 КК України), оскільки під час проведення судового засідання ОСОБА_5 принизив його честь та гідність, не маючи на це ніяких підстав та жодним чином навіть не намагався вибачитись. Крім того, ОСОБА_6 під час цього конфлікту, звинуватила його у вчиненні злочину, що є порушенням його права на презумпцію невинності, як одного з основних конституційних прав кожного громадянина,

чим нанесла йому образу та моральну шкоду.

Тому позивач просив, стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на його користь з кожного по 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 25 травня 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 на

користь ОСОБА_4 100 гривень моральної шкоди, в решті позову - відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

ОСОБА_4 не погодився з таким рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, на думку апелянта рішення суду є невмотивованим, оскільки судом невірно визначено розмір спричиненої йому моральної шкоди. ОСОБА_4, зазначає, що ОСОБА_5 принизив його честь і гідність не маючи на це ніяких підстав та ніяким чином не намагався вибачитися. ОСОБА_4 вказує, що суд прийшов до невірного висновку, що висловлювання ОСОБА_6 на його адресу не є образливими, а є лише її оціночними судженнями, на думку апелянта, вона образила його честь, гідність, а також звинуватила його у вчиненні злочину без його фактичного доведення, тому судом безпідставно відмовлено в задоволенні його вимоги про стягнення з ОСОБА_6 на його користь спричиненої такими діями йому моральної шкоди.

З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_4 просив скасувати рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 25 травня 2018 року та

_____________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції - Павлова А.С. Провадження № 22-ц/792/1200/18

Доповідач - Костенко А.М. Категорія № 30

ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що 19 січня 2018 Волочиським районним судом Хмельницької області проводилось судове засідання у кримінальному провадженні № 1-кп/671/15/2018 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.ч. 1, 3, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 191 КК України.

Під час даного засідання при вирішенні питання про відвід на запитання головуючого щодо довіри до суду відповідач ОСОБА_6 відповіла, що в неї є довіра до всіх, тільки до ОСОБА_10 не має і далі ОСОБА_6 сказала наступне: «В скільки раз я старша жінка, я тебе не заставляла ці гроші в воздухтрест спустити чи на церкву. Я тобі казала дай мені».

При цьому інший відповідач ОСОБА_5 обізвав ОСОБА_4 «дебілом».

Відповідно до ст.ст. 3, 28 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Кожен має право на повагу до його гідності.

Згідно з положень статті 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ст. 276 ЦК України, орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов'язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення.

В той же час цивільним законодавством не визначено понять гідності та честі.

Однак, виходячи з загальноприйнятих норм і правил поведінки в суспільстві, можна зробити висновок, що честь - це соціально значуща позитивна оцінка особи з боку громадської думки, оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а гідність - це самооцінка особою своїх моральних, професійних та інших якостей. Таким чином, честь є ніби мірилом гідності громадянина в очах громадської думки та інших громадян..

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що суб'єктивні висловлювання відповідача ОСОБА_5 стосовно особистих розумових якостей позивача здійснені в принизливій, непристойній формі, яка суперечить прийнятому у суспільстві спілкуванню між людьми та є образливою для позивача, носять характер образи, а тому, безперечно, принижують честь та гідність особи, які захищені положеннями Конституції України та цивільного законодавства.

При цьому з врахуванням обставин, при яких були озвучені вказані висловлювання ОСОБА_5, змісту репліки, дані висловлювання є саме образою честі і гідності позивача, а не поширенням недостовірної інформації відносно нього.

Що стосується розміру відшкодування моральної шкоди, то з врахуванням обставин справи, характеру та обсягу страждань (душевних та психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), ступеню зниження престижу, ділової репутації, взаємовідносин між позивачем та відповідачем, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, то колегія суддів вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу з боку відповідача і визначений судом, є достатнім для сатисфакції за перенесені моральні страждання.

В той же час відповідно до частини третьої статті 34 Конституції України здійснення прав на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Таке конституційне обмеження прав особи збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію узгоджується з положеннями пункту 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, в яких зазначено, що при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Згідно ст. 277 Цивільного кодексу України виникнення спірних правовідносин фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

За роз'ясненнями п.п. 15, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Отже висловлення в судовому засіданні при розгляді кримінальної справи ОСОБА_6 стосовно ОСОБА_4: «В скільки раз я старша жінка, я тебе не заставляла ці гроші в воздухтрест спустити чи на церкву. Я тобі казала дай мені» взагалі не містять даних про вчинення ОСОБА_4 злочину, про що він вказує в позовній заяві, дані висловлювання є оціночними судженнями, не містять фактичних даних, зокрема категоричної оцінка дій позивача щодо їх правомірності чи неправомірності та взагалі не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані,

На підставі викладеного слід дійти висновку, що суд першої інстанції правомірно виходив з того, що позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 є безпідставним і не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги, що суд неправильно визначив розмір моральної шкоди, не дав оцінку висловлюванням ОСОБА_6 не спростовують висновків суду першої інстанції, та їх слід відхилити.

Суд першої інстанції з врахуванням всіх обставин справи та норм чинного законодавства визначив розмір моральної шкоди, яке підлягає стягненню з ОСОБА_11 на користь позивача, та дійшов правильного висновку про відсутність у висловлюваннях відповідача ОСОБА_6 недостовірної інформації щодо відповідача.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт наводить ті ж аргументи, що є підставою позову та яким дана оцінка судом в мотивувальній частині постанови.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 25 травня 2018 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 липня 2018 року.

Судді: (підпис) А.М. Костенко

(підпис) Р.С. Гринчук

(підпис) О.І. Ярмолюк

Згідно з оригіналом А.М. Костенко