Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

19.07.2018 р. 145/265/18

2/145/363/2018

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Кіосак Н. О.

за участю секретаря Крикливої М.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника органу опіки та піклування Сікори О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій вказує, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, під час якого у них народився син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Він проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні.

Відповідач взагалі не приймає участі у його вихованні сина, не цікавиться життям дитини, не відвідує дитячого садка, не приймає участі в святкових та інших заходах, які проводяться в дитячому садку. Не провідує дитину вдома. Матеріальної допомоги на утримання сина відповідач самостійно також не надає, таким чином навмисно ухиляється від виконання своїх обов'язків по утриманню дитини.

Заборгованість по аліментах згідно з рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 04 червня 2013 року складає 26850,97 грн.

Просить позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали, просять його задоволити з підстав, викладених у заяві.

ОСОБА_1 також пояснила, що вони з ОСОБА_4 з літа 2012 року проживають окремо. Перед вагітністю вони посварились. На п'ятому місяці вагітності вона стала проживати з батьками в АДРЕСА_2, а відповідач залишився проживати в м. Гнівань. Після народження дитини з пологового будинку він забрав її з дитиною до її батьків, де вона з дитиною і проживали. До першого року життя дитини він інколи телефонував в зв'язку з судовими справами щодо стягнення аліментів, неустойки, додаткових витрат, оспорювання ним батьківства відносно сина. Після року життя він подав позов про розірвання шлюбу.

Після проведення судово - генетичної експертизи, якою встановлено біологічне батьківство ОСОБА_4 відносно сина - ОСОБА_5 доведено, з липня 2014 року він дитину не навідував, не приїздив до нього ні додому, ні в дитячий садок, не телефонував, його життям не цікавився. Перешкоди в спілкуванні з дитиною вона йому не чинила.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання (20.03., 17.04, 23.05. та 19.07.2018 року) не з'явився, про слухання справи повідомлений своєчасно в установленому законом порядку за місцем реєстрації, що стверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України у Вінницькій області № 4/3919 від 07.03.2018 року, рекомендованими повідомленнями про отримання судових повісток. Заяви про відкладення розгляду справу, відзиву на позов не надав.

Зі згоди позивачки, її представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи за відсутності відповідача, що узгоджується з вимогами до ст. 280 ЦПК України.

Представник органу опіки та піклування - Тиврівської РДА Сікора О.Г. показала, що в ході усного спілкування з ОСОБА_4 представниками Гніванської міської ради він пояснив, що йому чинили перешкоди в спілкуванні з дитиною. Вважає позов обґрунтованим.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення.

05 червня 2011 року між позивачкою та ОСОБА_4 укладено шлюб, що був зареєстрований виконавчим комітетом Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області, актовий запис №37, який розірвано на підставі рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 05 березня 2014 року (а.с. 8).

В шлюбі у них народився син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про його народження (а.с.7).

Дитина проживає з позивачкою, що стверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї ОСОБА_1 від 06.02.2018 року. В сім'ї створені всі необхідні умови для проживання, виховання та навчання дітей (а.с.15).

Відповідно до Принципів 2,4,6 Декларації прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності; дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розумінні. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і у принаймні в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виховання дитини.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" ухиленням батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього стану; не створюють умов для отримання нею освіти.

ОСОБА_4 не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечує його харчування, медичний догляд, лікування; не спілкується з ним, взагалі не виявляє інтересу до його життя.

Відповідно до довідки Сутисківського дошкільного навчального закладу "Пролісок" № 4 від 31.01.2018 року ОСОБА_5 відвідує Сутисківський дошкільний навчальний заклад "Пролісок" з травня 2015 року по даний час. За період перебування дитини в ДНЗ батько, ОСОБА_4, жодного разу не приходив в дитячий садочок і участі в навчально-виховному процесі дитини в дошкільному закладі не приймав (а.с. 13).

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 04.06.2013 року з ОСОБА_4 на користь позивачки присуджено аліменти на утримання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі по 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.9).

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 16.09.2014 року з ОСОБА_4 на користь позивачки присуджено неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів станом на 01.07.2014 року в сумі 1660 грн, з якої неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання сина - ОСОБА_5 становить 1086 грн. (а.с. 10-11).

Проте, відповідач сплачував аліменти не в повному розмірі, станом на січень 2018 року заборгованість по аліментах склала 26850,97 грн., що стверджується розрахунком заборгованості державного виконавця (а.с.17).

Свідок ОСОБА_6 - жителька АДРЕСА_3, показала, що вона - сусідка батьків ОСОБА_1 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Їх будинку розміщені через огорожу, практично вони щодня спілкуються. Позивачка проживала за адресою АДРЕСА_2, приблизно до осені 2016 року поки не одружилась з ОСОБА_9 Після одруження вони переїхала на іншу вулицю в смт. Сутиски. До осені 2016 року до складу її сім'ї входили її батьки та дитина: син - ОСОБА_5, 2013 р.н. Їй відомо, що вона була одружена з ОСОБА_4 і проживали вони в м. Гнівань. Однак, ще будучи вагітною, влітку 2012 року вона переїхала до батьків. З того часу вона жодного разу ОСОБА_4 в смт. Сутиски, по вул. Гейдена, не бачила. ОСОБА_4 зі слів батьків, ОСОБА_1 і власних спостережень участі у вихованні дитини не приймав, життям не цікавився. Дитиною повністю опікувалася матір.

Свідок ОСОБА_10 - жителька АДРЕСА_3, показала, що вона проживає по - сусідству з сім'єю батьків ОСОБА_1, по АДРЕСА_2. ОСОБА_1 на даний час проживає в смт. Сутиски за іншою адресою зі своїм чоловіком ОСОБА_9 Перед одруженням з ОСОБА_9 вона проживала з дитиною з батьками в АДРЕСА_2. До того була вона одружена з іншим чоловіком, у них є син, йому п'ять років. Проте вказаного чоловіка вона (свідок) не знає. Після народження дитини батька хлопчика в АДРЕСА_2, вона не бачила. Дитиною опікувалась позивачка.

Свідок ОСОБА_11 - жителька АДРЕСА_4, показала, що вона з ОСОБА_1- сусіди протягом двох років. До складу її сім'ї входить чоловік ОСОБА_9, син - ОСОБА_5 і дочка - ОСОБА_11, якій два роки. ОСОБА_5 - син позивачки від першого шлюбу. Його батька вона не знає. Вони з позивачкою спілкуються майже щоденно. За цих два роки рідного батька ОСОБА_5 вона не бачила, жодного разу він до сина не приходив. Зі слів ОСОБА_1 знає, що батько життям дитини не цікавиться, участі у його вихованні не приймає.

Свідок ОСОБА_13 - жителька АДРЕСА_5, показала, що ОСОБА_1 - її сусідка. Вона проживає в АДРЕСА_6. Крім того, їхні діти: син позивачки - ОСОБА_5 і її син - ОСОБА_14 відвідують один садочок, ходять в одну групу. Вона (ОСОБА_13) - член батьківського комітету. За цей період жодного разу батька ОСОБА_5 вона не бачила ні в них дома, ні в садочку, участі в заходах, що проводились в садочку не приймав, в садочок не приходив. Зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що свого сина батько востаннє бачив, коли йому було приблизно рік і пару місяців, участі в житті дитини він не приймає, його життям не цікавиться. Дитину в садочок здебільшого приводить ОСОБА_9 - другий чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_5 називає його татом. Дитиною опікується ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_9

Свідок ОСОБА_15 - жителька АДРЕСА_1, показала, що вона - хрещена мати ОСОБА_5, сина ОСОБА_1 і ОСОБА_4 Під час хрестин ОСОБА_4 не було. Вона його бачила двічі, перший раз, коли ОСОБА_4 і ОСОБА_1 ще були одружені, а другий раз - на автомобільній зупинці в смт. Сутиски - після його народження сина випадково. Вона буває щороку на день народження ОСОБА_5, йому п'ять з половиною років. Жодного разу на день народження ОСОБА_5 ОСОБА_4 не бачила. ОСОБА_4 участі у вихованні ОСОБА_5 не приймав, його життям не цікавився. Дитина часто хворіла, але в лікарню він не приходив. Позивачка одружена з іншим чоловіком, ОСОБА_5 називає його татом. Він його виховує, утримує. Відповідач ніколи через неї подарунків для сина не передавав.

Відповідач оспорював своє батьківство відносно сина - ОСОБА_5 в суді. Проте, відповідно до висновку експерта №131 від 11.07.2014 року молекулярно-генетичним дослідженням встановлено вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_5 складає величину не менше ніж 99,99%. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 06.10.2014 року позов ОСОБА_4 про оспорювання батьківства було залишено без розгляду за заявою його представника.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області № 01/01-214/1437 від 27.06.2018 року відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, не забезпечує свого малолітнього сина належним доглядом, не проявляє до нього щонайменшої турботи, а тому позбавлення його батьківських прав відносно сина - ОСОБА_5 є доцільним.

Отже, зібрані у справі докази свідчать про небажання відповідача виконувати свої батьківські обов'язки по вихованню сина.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 147, 148, 150, 157, 164, 166 СК України, ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року,

вирішив:

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 батьківських прав відносно його сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи якому повне заочне рішення суду не було вручено в день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня складання в повного судового рішення, тобто з 23 липня 2018 року.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Кіосак Н. О.