Справа № 148/373/18
Провадження № 22-ц/772/1621/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саламаха О. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 рокуСправа № 148/373/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів: Голоти Л.О., Рибчинського В.П.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в м. Вінниці цивільну справу №148/373/18 за позовом ОСОБА_3 до Тульчинської районної стоматологічної поліклініки про скасування наказу,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 травня 2018 року, яке ухвалене суддею Саламахою О.В. в приміщенні Тульчинського районного суду Вінницької області о 16 год. 33 хв., повний текст складений 11 червня 2018 року,

в с т а н о в и в :

В лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулась у суд з позовом до Тульчинської районної стоматологічної поліклініки про скасування наказу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона працює у Тульчинській районній стоматологічній поліклініці лікарем-стоматологом. Їй стало відомо, що 12 січня 2018 року наказом головного лікаря ОСОБА_5 за №17 на неї накладено дисциплінарне стягнення у виді догани.

Підставою для притягнення позивача до відповідальності стало порушення трудової дисципліни, що виразилося у порушенні правил лікарської етики через вчинення сварки і бійки у кабінеті бухгалтерії.

З зазначеними обставинами ОСОБА_3 не погоджується, оскільки 27 грудня 2017 року між нею і головним лікарем ОСОБА_5 сталася сварка, яка не стосувалася трудових відносин та виникла у неробочий час, до початку робочої зміни позивача.

Крім того, виносячи наказ про застосування до неї дисциплінарного стягнення головний лікар посилалася на порушення позивачем норм лікарської етики, які зазначені у Етичному кодексі лікаря України. Разом з тим, позивач вважає, що застосування дисциплінарного стягнення за порушення норм вказаного кодексу є незаконним з огляду на те, що колектив Тульчинської районної стоматологічної поліклініки не визнав Етичний кодекс лікаря України та не створював відповідну етичну комісію.

На думку позивача, при винесенні оскаржуваного наказу головний лікар не врахувала період її попередньої роботи починаючи з 1998 року за який щодо неї не застосовувалися стягнення та те, що конфліктна ситуація спровокована не нею, а ОСОБА_6 і ОСОБА_5 Також, у позивача не вимагали письмових пояснень у відповідності до ст. 149 КЗпП, що і стало підставою для звернення ОСОБА_3 з позовом до суду, просила визнати незаконним і скасувати наказ №17 від 12 січня 2018 року.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 травня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 травня 2018 року є незаконним та необґрунтованим, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

23 липня 2018 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій Тульчинська районна стоматологічна поліклініка просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п.8 ч.1 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

У зв'язку з розглядом справи в порядку ст. 369 ЦПК України учасники справи в судове засідання не викликалися.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 вчинено дисциплінарний проступок, який виразився у спричиненні сварки з використання нецензурної лайки, внаслідок чого остання допустила порушення п. 3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку та норм п. «г» ст. 78 ЗУ «Основ законодавства України про охорону здоров'я».

Судом першої інстанції встановлено, що наказом головного лікаря Тульчинської районної стоматологічної поліклініки ОСОБА_5 за №17 від 12 січня 2018 року, до ОСОБА_3 застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани за порушення останньою трудової дисципліни, що проявилось у порушенні правил лікарської етики, вчинення сварки та бійки в кабінеті бухгалтерії (а.с.12).

Відповідно до акту від 15 січня 2018 року, ОСОБА_3 відмовилася від ознайомлення з наказом №17 від 12 січня 2018 року, щодо застосування до неї дисциплінарного стягнення (а.с.67).

Згідно пункту 3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку, Тульчинської районної стоматологічної поліклініки від 05 січня 2009 року, встановлено, обов'язок працівників поводити себе гідно, дотримуватися правил медичної етики та деонтології.

На підставі п.7.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку, за порушення правил трудової дисципліни передбачено стягнення у виді догани та звільнення (а.с.20-23).

Згідно посадової інструкції лікаря-стоматолога-терапевта, затвердженої 10 січня 2017 року головним лікарем Тульчинської районної стоматологічної поліклініки, лікар-стоматолог-терапевт відноситься до категорії «Професіонали». До його посадових обов'язків належить дотримання принципів медичної деонтології (пункт 7, розділу ІІ «Завдання та обов'язки). Пунктом 1 розділу ІV «Відповідальність», вказаної посадової інструкції, встановлено, що лікар-стоматолог-терапевт несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання посадових обов'язків, а також за невикористання або неповне використання своїх функціональних прав, що передбачені цією посадовою інструкцією, а також правилами внутрішнього трудового розпорядку, в межах визначених законодавством про працю і кримінальним законодавством України (а.с.25-27).

Згідно п.«г» ст.78 Закону України «Основ законодавства України про охорону здоров'я», медичні і фармацевтичні працівники зобов'язані: дотримувати вимог професійної етики і деонтології, зберігати лікарську таємницю.

Медичні та фармацевтичні працівники несуть також інші обов'язки, передбачені законодавством.

Згідно зі статтею 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарним проступком є винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов'язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов'язків; вина працівника; наявність причинного зв'язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов'язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Разом з тим саме на роботодавцеві лежить обов'язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з протоколу №1 загальних зборів трудового колективу Тульчинської районної стоматологічної поліклініки від 12 січня 2018 року, завідувач лікувальним відділенням ОСОБА_7 повідомила, що 27 грудня 2017 року у приміщенні лікарні у кабінеті бухгалтерії ОСОБА_3 вчинила сварку з ОСОБА_5 і ОСОБА_8, в ході якої ОСОБА_3 висловлювалась в їх адресу нецензурною лайкою, а також штовхала ОСОБА_8

ОСОБА_9 (бухгалтер) зателефонувала до відділу поліції, які прибули на місце події і склали на ОСОБА_3 протокол про адміністративне правопорушення за ст.173 КУпАП.

У зв'язку з зазначеними обставини та з врахуванням систематичності такої поведінки ОСОБА_3, працівники медичного закладу, зокрема: ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 висловили думку щодо притягнення останньої до дисциплінарної відповідальності (а.с.14-17). Аналогічні відомості наведені у письмових поясненнях ОСОБА_9, ОСОБА_15, ОСОБА_8 (а.с.71-74).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт вчинення сварки з використанням нецензурної лайки з вини позивача підтверджується протоколом зборів трудового колективу Тульчинської районної стоматологічної поліклініки за №1 від 12 січня 2018 року та письмовими поясненнями працівників стоматологічної поліклініки.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з'ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов'язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2801цс15.

В матеріалах справи наявний акт від 10 січня 2018 року, складений працівниками Тульчинської районної стоматологічної поліклініки, з якого вбачається, що ОСОБА_3 відмовилася від надання пояснень пов'язаних з інцидентом, що стався 27 грудня 2018 року (а.с.62).

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що при оголошенні догани відповідачем додержано вимог закону про строк та порядок застосування дисциплінарних стягнень і враховано обставини правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого проступку порушника (ст. ст. 147-149 КЗпП України).

Колегія суддів, не бере до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки вони є безпідставними, у оспорюваному наказі вказано, які саме порушення трудової дисципліни, що проявилось у порушенні правил лікарської етики, вчинені позивачем за період притягнення її до дисциплінарної відповідальності згідно з наказом від 12 січня 2018 року №17, а саме, що позивач ОСОБА_3 влаштувала сварку та бійку в кабінеті бухгалтерії з працівниками стоматологічної поліклініки.

Зокрема, відносно ОСОБА_3 працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.173 КУпАП.

Разом з тим, постановою Апеляційного суду Вінницької області від 04 травня 2018 року (справа №148/98/18), провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП, за фактом вчинення сварки 27 грудня 2018 року о 10:30 год. у приміщенні кабінету бухгалтерії стоматологічної поліклініки, закрито у зв'язку з притягненням останньої до дисциплінарної відповідальності та недопустимості застосування кількох видів юридичної відповідальності за один і той самий проступок (а.с.92-94).

Крім того, відповідно до п. 5.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку, поліклініка працює у 5-ти денному робочому тижні у дві зміни з 08.00 - 18.36 год.

Згідно графіку роботи працівників лікувального відділення, лікар-стоматолог-терапевт ОСОБА_3 здійснює свою діяльність у другу зміну по середах у період з 13:00 - 17:57 год. (а.с.32), згідно календаря на 2017 рік - 27 грудня 2017 року це середа.

Доводи апеляційної скарги, про безпідставність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за конфлікт з колегами, який стався до початку її робочої зміни, є необґрунтованим, оскільки Тульчинська районна стоматологічна поліклініка працює починаючи з 08:00 год., конфлікт між її працівниками відбувся в робочий час у приміщенні поліклініки. Відповідно до укладеного контракту позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем.

Зокрема, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи наявний протокол загальних зборів працівників Тульчинської стоматологічної поліклініки №2 від 20 лютого 2013 року, зі змісту якого вбачається, що на порядку денному ставилось питання щодо дотримання трудової дисципліни та етики взаємовідносин працівників в колективі, зокрема, що ОСОБА_3 ображала медичну сестру ОСОБА_8, а також, що ОСОБА_3 на адресу працівників поліклініки висловлювала образливі слова, було вирішено осудити вчинок ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (а.с.68-70).

Таким чином, суд першої інстанції, відмовляючи в позові на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, обґрунтовано виходив з того, що позивачем було порушено п. 3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку, Посадової інструкції лікаря-стоматолога-терапевта та недотримання правил етики.

Враховуючи те, що оспорюваний наказ видано роботодавцем з додержанням вимог трудового законодавства та з урахуванням обставин правопорушення, тобто є законним, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції і задоволення позову колегія суддів також не знаходить.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25 липня 2018 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Голота Л.О.

Рибчинський В.П.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.