Справа № 459/241/14 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В
Провадження № 22-ц/783/1171/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про звільнення майна з-під арешту, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, Виконавчого комітету Червоноградської міської ради в особі державного реєстратора прав на нерухоме майно, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Комунального підприємства Червонограджитлокомунсервіс в особі Бюро приватизації КП «Червонограджитлокомунсервіс», приватного нотаріуса Дрогобицького нотаріального округу ОСОБА_8, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Червоноградського міського управління юстиції, про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири та витребування квартири з чужого володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, з участю третьої особи: державного нотаріуса Червоноградської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції, ОСОБА_2, ОСОБА_4, в якому просив звільнити з-під арешту квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, накладеного старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції ОСОБА_11 постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серії ВП № 40410138 від 24.10.2013 року. На обґрунтування своїх вимог послався на те, що постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії ВП № 40410138 від 24.10.2013 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції ОСОБА_11 накладено арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Боржником у виконавчому провадженні є ОСОБА_4 Однак, квартира, на яку державним виконавцем накладено арешт, належить на праві приватної власності не боржникові, а йому. Про накладення арешту на вказану квартиру він дізнався лише 20 січня 2013 року від приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9, який відмовив йому у вчиненні нотаріальної дії, а саме посвідчення договору іпотеки квартири. Вважає, що його право є порушеним, оскільки він мав намір укласти договір іпотеки, але у зв'язку з тим, що державним виконавцем накладено арешт на квартиру, він позбавлений такої можливості.

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, виконавчого комітету Червоноградської міської ради в особі державного реєстратора прав на нерухоме майно, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Комунального підприємства Червонограджитлокомунсервіс в особі Бюро приватизації КП «Червонограджитлокомунсервіс», приватного нотаріуса Дрогобицького нотаріального округу ОСОБА_8, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Червоноградського міського управління юстиції, у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 29.08.2016 року, просила визнати за нею право власності на квартиру № 28 на вул. Клюсівська, 13 у м. Червонограді в порядку спадкування за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 25.11.2005р. і зареєстрований у реєстрі за № 1-2762, після смерті ОСОБА_13, яка померла 08.02.2007р; визнати недійсним укладений між ОСОБА_14 та ОСОБА_6 договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького нотаріального округу ОСОБА_8 30.05.2013 р. і в цей день зареєстрований у реєстрі за № 595; визнати недійсним укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 І5.10.2014р., зареєстрований у реєстрі за № 4314; витребувати від ОСОБА_5 належну їй в порядку спадкування квартиру № 28 на вул. Клюсівська, 13 у м. Червонограді Львівської області та повернути цю квартиру у її законне володіння; скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру №28 на вул. Клюсівська, 13 у м. Червонограді Львівської області за ОСОБА_5 Вимоги обгрунтовані тим, що вона разом із сім'єю проживає у м. Червонограді на вул. Клюсівській, 15/34. На вул. Клюсівська, 13/28 проживала сім'я ОСОБА_14. На підставі рішення приватизаційного органу 21.06.1993р. на ім'я ОСОБА_15 було видано свідоцтво про право власності на цю квартиру в порядку приватизації. Після смерті ОСОБА_15 його дружина ОСОБА_13 успадкувала вказану квартиру та зареєструвала за собою право власності на цю квартиру, про що їй було видано реєстраційне посвідчення від 12.10.2001р. Вказане свідоцтво про право на спадщину за законом, як і реєстрація права власності на цю квартиру за ОСОБА_13 недійсними не визнані і не скасовані. По даних Червоноградського МБТІ, квартира рахується у власності померлої ОСОБА_13 Після відкриття спадщини внаслідок смерті батька, його син ОСОБА_4 відмовився від своєї частки у спадковому майні, про що подана ним заява у спадковій справі після смерті ОСОБА_15, який помер 11.03.2001 року. 25.11.2005 року ОСОБА_13 склала заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 і зареєстрований у реєстрі за № 1-2762, яким вона заповіла їй, зокремаАДРЕСА_3 на вул. Клюсівській, 13 у м. Червонограді. 08.02.2007 р. ОСОБА_13 померла. 06.07.2007 року вона подала у Червоноградську державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_13, за якою була відкрита спадкова справа після смерті ОСОБА_13 Коли 21.12.2013 р. вона звернулася за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_13, отримала відмову державного нотаріуса ОСОБА_16 Нотаріус обгрунтувала свою відмову тим, що успадкована нею квартира, яка належала на праві власності ОСОБА_13, на момент її смерті вже за нею не зареєстрована, а зареєстрована за іншою особою. Весь час у спірній квартирі продовжував проживати ОСОБА_17 Рішенням Червоноградського міського суду від 19.03.2013 року визнано недійсним видане у 1993 році батькові ОСОБА_17 свідоцтво про право власності на спірну квартиру. За заявою ОСОБА_17 та з урахуванням вищевказаного судового рішення рішенням приватизаційного органу № 23 від 15.04.2013 р. анульовано приватизацію спірної квартири у 1993 року, а рішенням № 32 від 24.05.2013р. - приватизовано цю квартиру на ОСОБА_17 та видано свідоцтво про право власності на квартиру, як одноосібному власнику. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 18.11.2013 року вищевказане рішення Червоноградського міського суду від 19.03.2013 року було скасоване, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_17 до бюро приватизації КП «Червонограджитлокомунсервіс» про скасування виданого 1993 року його батькові свідоцтва про право власності в порядку приватизації відмовлено. На підставі цього рішення приватизаційний орган КП «Червонограджитлокомунсервіс» рішенням № 2 від 13.01.2014р. анулював видане ОСОБА_17 24.05.2013 року свідоцтво про право власності і відновив приватизацію квартири, що була здійснена у 1993 році. ОСОБА_17 з метою позбавлення її права на спадкове майно, на підставі свідоцтва про право власності на квартиру в порядку приватизації, яке йому видали 24.05.2013 року, зареєстрував за собою право власності на цю квартиру. Після цього квартира була переоформлена на ОСОБА_6, з якою 30.05.2013 року у м. Дрогобичі Львівської області було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького нотаріального округу ОСОБА_8 і зареєстрований у реєстрі за № 595. На підставі цього договору купівлі-продажу квартира була зареєстрована на праві власності за ОСОБА_6, проте в ній продовжував проживати ОСОБА_17 15.10.2013 року ОСОБА_18, діючи від імені ОСОБА_6 на підставі довіреності, оформила з ОСОБА_5, за згодою його дружини, договір купівлі-продажу цієї квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрований у реєстрі за № 4314. Вважає, що спірну квартиру у такий спосіб штучно вивели з обсягу майна, яке було успадковане нею після смерті ОСОБА_13, ця квартира вибула з її володіння поза її волею внаслідок неправомірних дій ОСОБА_17 та інших осіб, зацікавлених у позбавленні її цього спадкового майна. Її право власності на цю квартиру в порядку спадкування може бути визнане лише судовим рішенням, оскільки квартира зареєстрована на даний час не за ОСОБА_13, нотаріус не може видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_13, про шо вказала у своєму листі від 10.12.2013 року.

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, з участю третьої особи: державного нотаріуса Червоноградської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, у якому просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_13, посвідчений 25.11.2005 року нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 На обґрунтування своїх вимог послався на те, що в результаті проведеної приватизації спірної квартири у 1993 році, зокрема, він став власником 1/3 частини квартири на вул. Клюсівській, 13/28 у м. Червонограді. 11.03.2001 року помер його батько, після смерті якого відкрилась спадщина на майно, яке перебувало у його фактичному володінні. 29.10.2001 року його матері було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Відповідно до даного свідоцтва до неї перейшли всі права та обовязки його батька. Оскільки його батько був власником 1/3 частини квартири № 28 в будинку № 13 на вул. Клюсівській, м. Червоноград, Львівської області, до матері в порядку спадкування перейшло право власності на 1/3 частину даної квартири. Після отримання спадщини його матір стала власником 2/3 частини спірної квартири. 25.11.2005 року нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 посвідчено заповіт ОСОБА_13 Однак даний заповіт охоплює права, які не належали ОСОБА_13 на момент складання заповіту та яких вона не набула і в майбутньому. Оскільки ОСОБА_13 була фактичним власником лише 2/3 частини спірної квартири, а в заповіті зробила розпорядження в цілому на цю квартиру, чим порушила вимоги до форми заповіту. Крім цього, заповіт ОСОБА_13 посвідчений нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 не відповідає дійсному волевиявленню заповідача, оскільки, всупереч вимогам ч. 2 ст. 1247 ЦК України не підписаний особисто заповідачем. Підпис на заповіті від імені ОСОБА_13 зроблений іншою особою, а не власноручно заповідачем. Вважає, що заповіт ОСОБА_13 від 25.11.2005 року, посвідчений нотаріусом Червоноградської держаної нотаріальної контори ОСОБА_12 підлягає визнанню недійсним.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 13 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Витребувано від ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 квартиру, яка знаходиться за адресою: Львівська область, м. Червоноград, вул. Клюсівська, 13/28.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на квартиру, яка знаходиться за адресою: Львівська область, м. Червоноград, вул. Клюсівська, 13/28.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_5 та зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 1370 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 жовтня 2016 року повернуто ОСОБА_5 на підставі ч.2 ст. 300 ЦПК України в редакції, чинній на час постановлення ухвали.

ОСОБА_2 рішення суду оскаржила в частині відмови у задоволенні позову. В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що задовольняючи позов про витребування від ОСОБА_5 на її користь квартири яка знаходиться за адресою: Львівська область, м. Червоноград, вул. Клюсівська, 13/28, та скасовуючи державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на цю квартиру, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_2 не може оформити право власності на спірну квартиру в нотаріальному порядку у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності цієї квартири спадкодавцю, відтак вважає, що позов в частині визнання за нею права власності на спірну квартиру підлягає задоволенню. Крім цього зазначає, що підлягають визнанню недійсними і договори купівлі-продажу, укладені між ОСОБА_17 та ОСОБА_6, між останньою та ОСОБА_5, оскільки такі є «ланцюгом» незаконного вибуття квартири. Просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій часині нове рішення про задоволення її позову у повному обсязі.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що на момент посвідчення заповіту, він був власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_4, тому під час посвідчення заповіту ОСОБА_13 від 25.11.2005 року було допущено порушення вимог щодо форми та посвідчення заповіту, а відтак такий має бути визнаний судом недійсним. Просить рішення суду скасувати та увалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 та задоволення позову ОСОБА_4

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі. Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 апеляційну скаргу ОСОБА_2 підтримав, покликаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційну скаргу ОСОБА_4 просив залишити без задоволення.

Від виконавчого комітету Червоноградської міської ради поступило клопотання про розгляд справи за відсутності їхнього представника, щодо вирішення питання покладаються на думку суду.

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_19 подав клопотання про проведення розгляду справи за його відсутності, апеляційну скаргу підтримує та просить її задовольнити. Інші учасники в судове засідання не з»явилися, належним чином повідомлені про час та місце слухання справи , тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не повністю відповідає.

Судом установлено, що згідно з копією витягу з рішення Бюро приватизації КП «Червонограджитлокомунсервіс» № 16 від 21.06.1993 року управління житлово-комунального господарства вирішило приватизувати ОСОБА_15, сімя з 3 чоловікАДРЕСА_3 в буд. № 13 за адресою: вул. Клюсівська, м. Червоноград (п.6) ( т.1 а.с.139).

На підставі рішення приватизаційного органу Червоноградського управління житлово-комунального господарства в/о «Укрзахідвугілля» ОСОБА_15 було видано свідоцтво на право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: вул. Клюсівська, 13/28, м. Червоноград, Львівська обл., що підтверджується копією цього свідоцтва (а.с.10 т.2).

Після смерті ОСОБА_15, який помер 11.03.2001 року, спірну квартиру успадкувала ОСОБА_13, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 09.10.2001 року та копією реєстраційного посвідчення на квартиру від 12.10.2001 року (а.с.11,12 т.2).

ОСОБА_4 відмовився від своєї частки спадщини за законом, що залишилася після смерті ОСОБА_15, на користь ОСОБА_13, що підтверджується копією заяви ОСОБА_4 від 09.04.2001 року у спадковій справі, заведеній у звязку зі смертю ОСОБА_15

25.11.2005 року ОСОБА_13 склала заповіт, згідно з яким належну їй на праві власності квартиру № 28 в будинку № 13 на вул. Клюсівській в м. Червонограді, Львівської області, а також все майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось та з чого воно б не складалося, і на що буде мати законне право, в тому числі грошові вклади, що зберігаються в ощадбанку, заповіла ОСОБА_2, що підтверджується копією заповіту, посвідченого державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори ОСОБА_12, зареєстрований у реєстрі за № 1-2762.

ОСОБА_13 померла 08.02.2007 року.

06.08.2007 року ОСОБА_2 звернулась у Червоноградську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_13, що підтверджуться копією даної заяви. З заявою про отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_13, ОСОБА_2 звернулася до нотаріальної контори лише 21.12.2013 року, проте отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв»язку з тим, що на той час згідно даних Державного реєстру речових прав право власності на квартиру № 28 в будинку № 13 на вул.. Клюсівській в м. Червонограді Львівської області не належало ОСОБА_13

Судом також установлено, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 19.03.2013 року визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру № 28 на вул. Клюсівська, 13 в м. Червонограді Львівської області, видане на ОСОБА_15 Петрорвича приватизаційним органом Червоноградського управління житлово-комунального господарства в/о «Укрзахідвугілля» згідно рішення № 16 від 21.06.1993 року (а.с.66 т.2).

Згідно копії рішення Бюро приватизації комунального підприємства «Червонограджитлокомунсервіс» № 23 від 15.04.2013 року було вирішено анулювати п. 6 рішення приватизаційного органу Червоноградського УЖКГ від 21.06.1993 року за № 16 і видане свідоцтво про право власності на квартиру вважати недійсним на підставі заяви та рішення суду.

24.05.2013 року ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на квартиру № 28, що за адресою: м. Червоноград, вул. Клюсівська, 13/28 на підставі рішення бюро приватизації комунального підприємства «Червонограджитлокомунсервіс» № 32 від 24.05.2013 року, що підтверджується копією даного свідоцтва (а.с.21 т.2).

За договором купівлі-продажу квартири від 30.05.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_6 квартиру, яка знаходиться за адресою: вул. Клюсівська, 13/28, м.Червоноград, Львівська область.

За договором купівлі-продажу квартири від 15.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9, ОСОБА_6 передала квартиру, яка знаходиться за адресою: вул. Клюсівська, 13/28, м. Червоноград, Львівська область, у власність ОСОБА_5

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 18.11.2013 року скасовано рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19.03.2013 року та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Бюро приватизації КП «Червонограджитлокомунсервіс» про скасування свідоцтва про право власності на квартиру ( а.с.70-71 т.2).

Згідно копії рішення бюро приватизації комунального підприємства «Червонограджитлокомунсервіс» № 2 від 13.01.2014 року було вирішено анулювати п. 1 рішення бюро приватизації КП «Червонограджитлокомунсервіс» від 24.05.2013 року за № 32 , поновити приватизацію квартири відповідно до п. 6 рішення № 16 приватизаційного органу Червоноградського УЖКГ від 21.06.1993 року, а видане свідоцтво про право власності на квартиру вважати недійсним на підставі заяви, копії рішення Апеляційного суду Львівської області від 18.11.2013 року (т.1 а.с.148).

На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Статтею 396 ЦК встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Відповідно до. ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублено власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 в частині витребування спірної квартири від ОСОБА_5 суд першої інстанції вірно виходив з того, що скасування рішенням Апеляційного суду Львівської області від 18.11.2013 року рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19.03.2013 року з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до бюро приватизації КА «Червонограджитлокомунсервіс» про скасування свідоцтва про право власності на квартиру, у зв»язку з яким новим власником спірної квартири у порядку приватизації став ОСОБА_4, а у подальшому на підставі оспорюваних договорів купівлі-продажу ОСОБА_6 та ОСОБА_5, є підставою для витребування в останнього на користь ОСОБА_2 спірної квартири відповідно до положень ст. 388 ЦК України, оскільки така вибула з її володіння поза її волею. Відповідно позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірної квартири, укладених між ОСОБА_17 та ОСОБА_6, між останньою та ОСОБА_5 не підлягають задоволенню.

Оскільки відпала правова підстава для державної реєстрації права власності за ОСОБА_5 на спірну квартиру, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_5 на вказану квартиру.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" вирішуючи за позовами про визнання питання про наявність або відсутність тих чи інших правовідносин, суд при задоволенні позову зобов'язаний у необхідних випадках зазначити у резолютивній частині рішення і про ті правові наслідки, які тягне за собою таке визнання (наприклад, про анулювання актового запису про реєстрацію шлюбу в разі визнання його недійсним, анулювання свідоцтва про право власності в разі задоволення позову про витребування майна від добросовісного набувача тощо).

У зв»язку з наведеним та задоволенням позову в частині витребування від ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 квартири, що знаходиться за адресою: Львівська область м.Червоноград вул.. Клюсівська, 13/28 колегія суддів приходить до висновку про те, що підлягає скасуванню реєстрація права власності за вказане житлове приміщення за ОСОБА_14 та за ОСОБА_6 Тому рішення суду слід змінити, доповнивши резолютивну частину: скасувати реєстрацію права власності на об»єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_5, загальною площею 57,1 кв.м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 8 за ОСОБА_4 (номер запису про право власності: 1102810), та за ОСОБА_6 (номер запису про право власності: 1126235.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_20 прийняла у спадщину квартиру, яка належала спадкодавцю ОСОБА_13

З матеріалів справи убачається, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 09.10.2001 року, видане державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори ОСОБА_16, ОСОБА_13 на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_6 та (а.с.11 т.2) та реєстрація за ОСОБА_13 на праві особистої власності вищезазначеної квартири (а.с.12 т.2) є чинними.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вимога ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_7 в порядку спадкування за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 25.11.2005 року після смерті ОСОБА_13, яка померла 8 лютого 2007 року, не підлягає задоволенню, оскільки з огляду на задоволення вищезазначених позовних вимог ОСОБА_2 вона вправі оформити своє право власності на спірну квартиру у нотаріальному порядку.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими засобами доказування, що заповіт ОСОБА_13 від 25.11.2005 року не підписаний заповідачем та не відповідає її волевиявленню. Як убачається з матеріалів справи, з метою вирішення питання належності підпису ОСОБА_13 на складеному від її імені заповіті від 25.11.2005 року, ухвалою суду від 03.02.2016 року за клопотанням ОСОБА_4 було призначено судову почеркознавчу експертизу, з покладенням обовязку з оплати витрат на її проведення на ОСОБА_4 Проте зазначену ухвалу суду згідно з листом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 04.08.2016 року було залишено без виконання у звязку з неоплатою витрат на її проведення.

Суд також вірно не взяв до уваги доводи ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_13 була власником лише 2/3 частин квартири АДРЕСА_8, оскільки згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.10.2001 року вона є одноосібним власником спірної кватири.

Рішення суду в цій частині відповідає матеріалам справи, доказам, нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду в цій частині, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Судом установлено, що ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання недійсними договорів купівлі-продажу (а.с.109-114 т. 4), проте судом не прийнято рішення щодо його позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірної квартири від 30.05.2013 року та від 15.10.2013 року.

Ухвалою суду апеляційної інстанції справу було направлено для вирішення питання про ухвалення додатково рішення, проте вимоги суду не виконано у звязку із закінченням повноважень судді, який постановив рішення у даній справі, тому апеляційний суд позбавлений можливості переглянути рішення у цій частині.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 жовтня 2016 року змінити, доповнивши: скасувати реєстрацію права власності на обєкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_5, загальною площею 57,1 кв.м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 8 за ОСОБА_4 (номер запису про право власності: 1102810), та за ОСОБА_6 (номер запису про право власності: 1126235.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 27.07.2018р.

Головуючий

Судді: