ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5158/18
провадження № 2/753/4436/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді МИЦИК Ю.С.

при секретарі ГОРБЕНКО А.О.

за участю:

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки

встановив:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом ОСОБА_3 в якому просив, в рахунок погашення заборгованості за договором позики грошових коштів від 11.12.2017 року в сумі 700 000 (сімсот тисяч) грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, за договором іпотеки від 11.12.2017 року, зареєстрованого за № 4339 на групу нежитлових приміщень (в літ. А), загальною площею 123,9 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 18120048, що належить на праві власності останньому. Визначити спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу ОСОБА_4 від свого імені за початкової ціною 700 000 (сімсот тисяч) грн. 00 коп., будь-якій особі покупцеві, з можливістю здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, та кошти, отримані від реалізації предмета іпотеки, направити на погашення заборгованості за договором позики грошових коштів від 11.12.2017 року та договором про відступлення права вимоги від 23.02.2018 року на користь ОСОБА_4 Визнати вищий пріоритет ОСОБА_4 на предмет іпотеки за договором іпотеки від 11.12.2017 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 11.12.2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений договір позики за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 700 000 грн. 00 коп. Строк виконання зобов'язання був встановлений до 09.01.2018 року. 11.12.2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 для забезпечення виконання вищевказаного зобов'язання позики був укладений договір іпотеки, за яким в іпотеку було передано майно: групу нежитлових приміщень (в літ. А), загальною площею 123,9 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 18120048. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмета іпотеки, відповідно до п. 1.3 договору складає 700 000 грн. 00 коп., за домовленістю сторін. 23.02.2018 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики та договором іпотеки , у зв'язку з чим останній набув право замість первісного кредитора вимагати від іпотекодавця належного виконання своїх зобов'язань за договорами в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Вищевказане зобов'язання позики відповідачем, в строки передбачені договором позики, не виконано повністю. 25.02.2018 року позивачем, на виконання вимог ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», була пред'явлена відповідачу вимога про усунення порушення зобов'язання позики та про попередження звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання основного зобов'язання, яка залишилася відповідачем поза увагою.

Станом на день подання позовної заяви зобов'язання не виконано, грошові кошти не повернені і борг відповідача перед позивачем становить 700 000 грн. 00 коп.

В судове засідання позивач не з'явився, однак його представник вимоги позову підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, що в ньому викладені.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав.

Вислухавши вступне слово представника позивача та відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 11.12.2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений договір позики за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 700 000 грн. 00 коп. Строк виконання зобов'язання був встановлений до 09.01.2018 року /а.с. 8-15/.

11.12.2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 для забезпечення виконання вищевказаного зобов'язання позики був укладений договір іпотеки, за яким Іпотекодавець передає Іпотекодержателю наступне нерухоме майно: групу нежитлових приміщень (в літ. А), загальною площею 123,9 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 18120048. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмета іпотеки, відповідно до п. 1.3 договору складає 700 000 грн. 00 коп., за домовленістю сторін /а.с. 16-23/.

11.01.2018 року ОСОБА_6, на виконання вимог ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», була пред'явлена відповідачу вимога про усунення порушення зобов'язання позики та попередження звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання основного зобов'язання /а.с. 26-27/.

18.01.2018 року відповідач надіслав на адресу ОСОБА_6 відповідь про неможливість сплати коштів за договором позики /а.с. 28/.

23.02.2018 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики та договором іпотеки, у зв'язку з чим останній набув право замість первісного кредитора вимагати від Іпотекодавця належного виконання своїх зобов'язань за договорами в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав /а.с. 29-32/.

Як визначено ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 взяті на себе за договором позики грошей від 11.12.2017 року зобов'язання виконала належним чином, передала у власність відповідача грошові кошти в розмірі 700 000 грн. 00 коп. /а.с. 15/, відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав.

Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмета іпотеки, відповідно до п. 1.3 договору складає 700 000 грн. 00 коп., за домовленістю сторін, яка не заперечувалася ними і в судовому засіданні.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У п. 4.1. договору позики грошей ОСОБА_5 та ОСОБА_3 погодили, що виконання Позичальником своїх зобов'язань за цим договором забезпечується іпотекою нерухомого майна.

Як визначено ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі № 6-61цс15 від 27.05.2015 року, положеннями частини першої статті 39 Закону «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку», судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України дійшли правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Так, оскільки в момент настання терміну виконання відповідач зобов'язання за договором позики грошей не виконав, на виконання умов іпотечного договору, 25.02.2018 року позивач надіслав на його адресу вимогу про усунення порушення, в якій зазначалось, що борг відповідача становить 700 000 грн. 00 коп. та попередив, що у разі непогашення заборгованості в повному обсязі позивач буде змушений звернути стягнення на предмети іпотеки. Вказана вимога залишилася поза увагою відповідем.

Відтак, у позивача виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу ОСОБА_4 від свого імені за початкової ціною 700 000 (сімсот тисяч) грн. 00 коп., будь-якій особі покупцеві, з можливістю здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, та кошти, отримані від реалізації предмета іпотеки, направити на погашення заборгованості за договором позики грошових коштів від 11.12.2017 року та договором про відступлення права вимоги від 23.02.2018 року на користь ОСОБА_4

Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає що вимоги позову підлягають задоволенню в повному обсязі.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, таким чином на користь позивача з відповідачів підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись 509,1046, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 81, 83, 141, 258, 263, 265, 268, 354-356 ЦПК України, Законом України «Про іпотеку», суд

вирішив:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за договором позики грошових коштів від 11.12.2017 року в сумі 700 000 (сімсот тисяч) грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, за договором іпотеки від 11.12.2017 року, зареєстрованого за № 4339 на групу нежитлових приміщень (в літ. А), загальною площею 123,9 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 18120048, що належить на праві власності ОСОБА_3.

Визначити спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу ОСОБА_4 від свого імені за початкової ціною 700 000 (сімсот тисяч) грн.00 коп., будь-якій особі покупцеві, з можливістю здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, та кошти, отримані від реалізації предмета іпотеки, направити на погашення заборгованості за договором позики грошових коштів від 11.12.2017 року та договором про відступлення права вимоги від 23.02.2018 року на користь ОСОБА_4.

Визнати вищий пріоритет ОСОБА_4 на предмет іпотеки за договором іпотеки від 11.12.2017 року.

Стягнути з ОСОБА_3, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 8 409 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва. До утворення апеляційних судів в апеляційних округах апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення відповідно до вимог, встановлених ст. 353-356 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 13.07.2018 року.

Головуючий: