Постанова

Іменем України

18 липня 2018 року

м. Київ

справа № 201/14645/14-ц

провадження № 61-35419 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

відповідач - ОСОБА_5;

представники відповідача: ОСОБА_6, ОСОБА_7;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 - на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Антонюка О. А. від 30 травня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Свистунової О. В., Красвітної Т. П., від 13 березня 2018 року,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позовна заява мотивована тим, що 10 вересня 2013 року близько 10:20 годин ОСОБА_5, керуючи автомобілем «Honda CRV», номерний знак НОМЕР_1, під час виїзду на головну дорогу - просп. Гагаріна у м. Дніпропетровську - не надав перевагу у русі автомобілю «Mercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_2, під його керуванням, унаслідок чого йому було завдано тілесні ушкодження, а автомобілю «Mercedes-Benz» - механічні пошкодження.

Постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 листопада 2013 року ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за статтею 124 КУпАП. Згідно з висновком експертного дослідження від 21 жовтня 2013 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz» становить 79 167 грн 87 коп. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 застрахована не була, частину майнової шкоди йому була відшкодована Моторним транспортним страховим бюро України (далі - МТСБУ) у розмірі 50 тис. грн, а решта шкоди у розмірі 29 167 грн 87 коп. повинна бути відшкодована відповідачем, який винний у скоєні дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).Крім того, позивач зазначав, що вищевказаними винними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінював у розмірі 20 тис. грн.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просив суд стягнути з ОСОБА_5 на його користь 29 167 грн 87 коп. майнової шкоди та 20 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Антонюка О. А. від 30 травня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду у розмірі 15 521 грн 53 коп., витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 500 грн, на відшкодування моральної шкоди 3 тис. грн, а також витрати на судовий збір у розмірі 298 грн 67 коп. і 202 грн (з урахуванням комісії за послуги банку), а всього 19 522 грн 20 коп. У решті позову відмовлено.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що вина відповідача у ДТП доведена преюдиційною постановою суду, а розмір майнової шкоди встановлено експертним дослідженням. Отже, з відповідача, як з особи, яка винна у ДТП, підлягає стягненню різниця між виплаченою страховою виплатою (відшкодуванням) та фактичним розміром шкоди.

Стягуючи з відповідача на користь позивача моральну шкоду, суд першої інстанції виходив із того, що останній отримав тілесні ушкодження, зазнав душевних страждань, а тому виходячи із засад розумності та справедливості визначив розмір моральної шкоди у розмірі 3 тис. грн.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2017 року - без змін.

Погоджуючись із рішенням районного суду, апеляційний суд зазначив, що доводи відповідача про відсутність його вини та протиправності його дій при ДТП спростовуються постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, а тому стягнення з нього на користь позивача, як потерпілому, майнової та моральної шкоди є правомірним та відповідає вимогам закону. При цьому розмір шкоди позивачем доведено. Доводи ОСОБА_5 про його стан здоров'яв у момент вчинення ДТП, який би звільняв його від відповідальності, ним не доведено.

У касаційній скарзі, представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не застосував до спірних правовідносин положення частини першої статті 1186 ЦК України, згідно якої шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується. Під час ДТП у відповідача стався серцевий напад, а саме інфаркт міокарда, що підтверджується довідкою зі станції швидкої допомоги, випискою із історії стаціонарного хворого. Також апеляційний суд не врахував, що відповідач є тяжкохворою людиною, потребує постійного прийому лікарських препаратів, часто викликає невідкладну швидку допомогу, потребує сторонньої допомоги, його єдиним джерелом доходів є пенсія за вислугу років у розмірі 2 285 грн 98 коп., якої не вистачає на забезпечення мінімального лікування та харчування. А тому суд з урахуванням його матеріального становища міг би постановити рішення про відшкодування ним шкоди з урахуванням положень статті 1193 ЦК України про урахування вини потерпілого і матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди,

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувана постанова апеляційного суду винесена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Судом установлено, що 10 вересня 2013 року близько 10:20 годин сталася ДТП за участю водія ОСОБА_5, який керував автомобілем «Honda CRV», номерний знак НОМЕР_1, та ОСОБА_4, який керував автомобілем «Mercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_2, унаслідок чого останньому було завдано тілесні ушкодження, а його автомобілю «Mercedes-Benz- механічні пошкодження.

Постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 листопада 2013 року, що набрала законної сили, ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за статтею 124 КУпАП.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 застрахована не була, частину майнової шкоди ОСОБА_4 було відшкодовано МТСБУ у розмірі 50 тис. грн.

Згідно з висновком експертного дослідження від 21 жовтня 2013 року, вартість майнового збитку, завданого позивачу ОСОБА_4 пошкодженням належного йому автомобіля «Mercedes-Benz», державний номер НОМЕР_2, складає 79 167 грн 87 коп., без урахування фізичного зносу автомобіля, який дорівнює коефіцієнту 0,7, а з урахуванням цього коефіцієнту реальна сума завданої позивачу майнової шкоди становить 65 521 грн 53 коп.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

За таких обставин суди на підставі належним чином оцінених доказів, дійшли правильного висновку про те, що вина ОСОБА_5 у вчиненні ДТП доведена преюдиційною постановою суду, а розмір майнової шкоди встановлено експертним дослідженням. Отже, з нього, як з особи, яка винна у вчиненні ДТП, підлягає стягненню на користь потерпілого ОСОБА_4 різниця між виплаченою страховою виплатою (відшкодуванням) та фактичним розміром шкоди, яка завдана його автомобілю «Mercedes-Benz».

При цьому суди, стягуючи з ОСОБА_5 на користь позивача моральну шкоду, визначаючи її розмір із засад розумності та справедливості, вірно виходили із того, що останній отримав тілесні ушкодження, зазнав душевних страждань.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не застосували до спірних правовідносин положення частини першої статті 1186 ЦК України, так як під час ДТП у відповідача стався серцевий напад, а саме інфаркт міокарда, і він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, спростовуються постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, згідно якої ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за статтею 124 КУпАП. При цьому зазначена постанова відповідачем не оскаржена, є чинною та відповідно до положень частини шостої статті 82 ЦПК України є обов'язковою для суду, який розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої винесена ця постанова. Інших доказів зазначеного, зокрема висновку експертизи, відповідачем не надано.

Посилання касаційної скарги про те, що суд не звернув уваги на положення статті 1193 ЦК України про урахування вини потерпілого і матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, безпідставні, так як для застосування цієї статті необхідно встановити умисел, необережність та ступінь вини потерпілого, чого у даному випадку не мало місце.

Крім того, суди зменшили розмір моральної шкоди, яку просив стягнути позивач.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу та залишити судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк