Провадження № 2-п/522/217/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Грищук В.О.,

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

До суду 25.06.2018 року звернулися ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з заявою про перегляд зоачного рішення суду та просили скасувати заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.11.2013 року по справі №522/18839/13 за позовом ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №00039R15 від 05.08.2008 року у розмірі 1 688 747 грн. 31 коп. та судовий збір у розмірі 3 441 грн.

В обґрунтування заяви заявники відзначили, що 05.11.2013 року Приморський районний суд м. Одеси виніс заочне рішення по справі №522/18839/13, яким позов задоволено та зобовязано стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором №00039R15 від 05.08.2008 року у розмірі 1 688 747 грн. 31 коп. та стягнути в рівних частках судовий збір у розмірі 3 441 грн. Із таким рішенням відповідачі не можуть погодитися, вважають його незаконним та необґрунтованим, оскільки обставини справи встановлені не в повному обсязі. Відповідачі вважають, що рішенням суду було порушено вимоги, щодо прийняття заочного рішення, а саме не обізнаність відповідачів про розгляд справи в суді, повістки вони не отримували, іншим засобом звязку з ними не звязувалися. Відповідачі вважають, що за таких обставин заочне рішення підлягає скасуванню. Крім того, відповідачі зазначають, що кошти за кредитним договором в іноземній валюті вони не отримували, а кошти в рахунок погашення заборгованості постійно сплачували та не мали жодних прострочень по виплатам за кредитним договором. З приводу строків звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення відповідачі вказують, що їм стало відомо про існування рішення суду після того як отримали повідомлення з державної виконавчої служби про добровільне погашення боргу. Копію рішення суду відповідачі на час звернення до суду так і не отримали. Тому, вважають, що заява про перегляд заочного рішення суду подана у відповідності до вимог ст. 288 ЦПК України.

Ухвалою суду від 26.06.2018 року заява ОСОБА_1, ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення прийнята до провадження судді Бондар В.Я., судове засідання призначене на 18.07.2018 року.

У судовому засіданні 18.07.2018 року ухвалено розгляд справи відкласти на 31.07.2018 року.

У судовому засіданні представник ПАТ «Марфін Банк» ОСОБА_3 (діє по довіреності №103 від 05.03.2018 року) заперечувала проти тверджень відповідачів, щодо необізнаності про розгляд справи у Приморському районному суді м. Одеси, просила суд відмовити у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення суду.

Представник заявників ОСОБА_4 (діє по ордеру серії ОД №171649 від 25.06.2018 року) наполягав на скасуванні заочного рішення, підтримав посилання на незаконність рішення суду, зазначені у заяві про перегляд заочного рішення.

ОСОБА_1 просив суд задовольнити заяву про перегляд зоачного рішення суду від 05.11.2013 року та просив його скасувати. Пояснив, що у звязку зі смертю родички ОСОБА_5 він не передав судову повістку ОСОБА_2

ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи сповіщалася належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали заяви про перегляд заочного рішення суду, заслухавши пояснення учасників справи, приходить до висновку про залишення заяви про перегляд заочного рішення суду без задоволення, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, законодавець для скасування заочного рішення суду передбачає сукупність умов, а саме неявка в судове засідання з поважних причин та істотне значення доказів для вирішення справи.

Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.11.2013 року у справі №522/18839/13 задоволено позов ПАТ «Марфін Банк» та вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором №00039R15 від 05.08.2008 року у розмірі 1 688 747 грн. 31 коп., що складається з заборгованості по кредиту 125 160,69 доларів США, заборгованості по відсоткам 29 274,18 доларів США, пені за неповернення кредиту та несплату відсотків 414 466,46 грн., штрафу за невиконання зобовязань 39 882,93 грн. та стягнути в рівних частках судовий збір у розмірі 3 441 грн.

При розгляді цивільної справи, суд звернувся до Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області задля встановлення місця реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_2, згідно відповіді відповідачі на час розгляду справи були зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.64-65).

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи) судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Матеріали справи містять витяг із договору про надання правової допомоги №4-10/13 від 02.10.2013 року (а.с.75) та ордер серії ОД №032868 адвоката ОСОБА_6 на представлення інтересів ОСОБА_1 (а.с.74).

З журналу судового засідання вбачається, що в судовому засіданні призначеному на 02.10.2013 року були присутні представник позивача ОСОБА_7, представник відповідача ОСОБА_8 та відповідач ОСОБА_1 (а.с.82).

ОСОБА_9 розписався у розписці про явку в судове засідання призначене на 05.11.2013 року (а.с.83). ОСОБА_1 взяв повістку про виклик до суду для сповіщення своєї дружини ОСОБА_2 (а.с.84).

Такими чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 знав про розгляд справи про стягнення заборгованості у суді, був належним чином сповіщений про час та дату судових засідань та зобовязався передати судову повістку ОСОБА_2

На підтвердження висловлювань заявника про смерть родички суду надано свідоцтво про смерть серії І-ЖД №358868, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, з якого вбачається, що 02.11.2013 року померла ОСОБА_5.

Проте, дата смерті ОСОБА_5 не є датою ні одного з судових засідань. При цьому, суд звертає уваги на те, що родинні звязки між заявниками та померлою ОСОБА_5 судом не встановлено.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про обізнаність сторони відповідача про розгляд справи №522/18839/13-ц, тож посилання у заяві про перегляд заочного рішення на не належність повідомлення відповідачів спростовуються встановленими судом обставинами.

Суд враховує, що заявником не додано доказів, якими він обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача та які мають мати істотне значення для правильного вирішення спору для можливості скасування заочного рішення відповідно до вимог ст. 288 ЦПК України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 вказує, що кошти за кредитним договором він з дружиною не отримував у валюті, а виплату щомісячних платежів не прострочував, проте, на підтвердження таких посилань заявник не надав жодного доказу.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, про недоведеність істотності обставин, які можуть вплинути на вирішення спору, зокрема якимось чином змінити заочне рішення суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини - справа "Желтяков проти України" (п.42-43) Європейський суд з прав людини наголосив, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Відповідно до ч. 3ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

На підставі вищевикладеного, зважаючи на те, що заявник був повідомлений належним чином про розгляд справи, докази, які б мали істотне значення для вирішення спору суду не надано, з врахуванням практики Європейського суду з прав людини щодо остаточності рішення суду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, а значить заява підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 89, 258-260, 287, 288 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Розяснити заявнику, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складено 01.08.2018 року.

Суддя: Бондар В.Я.