1Справа № 335/6849/18 2/335/1908/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2018 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., за участю секретаря судового засідання Ведмедьової В.В., розглянувши у судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної, який в ході розгляду справи було уточнено, в обґрунтування позову зазначивши, що він працює в ПАТ «Запоріжжяобленерго» на посаді диспетрчера. Відповідач нараховує, але не виплачує заробітну плату, що призвело до виникнення заборгованості у загальній сумі 70 188,82 гривень.

До теперішнього часу заборгованість із заробітної плати з боку відповідача не погашена.

Просив стягнути з відповідача на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 70 188,82 гривень та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 6 300,00 гривень.

20 липня 2018 року позивач подав уточнену позовну заяву та з урахуванням наданої відповідачем 13.07.2018 року довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату, просить суд стягнути заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 76 318,73 гривень та стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 6300,00 гривень.

Ухвалою судді від 22.06.2018 року витребувано у ПАТ «Запоріжжяобленерго» довідку- розрахунок нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачу та копію наказу про прийняття на роботу.

Відповідно до довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» розмір заборгованості із заробітної плати Позивача станом на 10.07.2018 року з складає 81 820,45 гривень, із врахуванням часткових розрахунків з позивачем. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що після складення довідки про розмір заборгованості по заробітній платі позивачу відповідачем виплачено заборгованість у розмірі 5 501,72 гривень. Таким чином загальна заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі складає 76 318,73 гривень.

Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Крім того, представник відповідача вважає, що підготовка позовної заяви про стягнення заробітної плати не є складною (адвокатом підготовлено типову позовну заяву, яку подано у багатьох інших аналогічних справах), та виходячи із суми позовних вимог, просить зменшити орієнтовний розрахунок витрат на послуги адвоката по зазначеній справі.

У судове засідання позивач не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та у відсутність його представника.

Представник відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго» у судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримує відзив на позов, просив у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності зі ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973 року, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Слід зазначити, що несвоєчасна або неповна виплата відповідних належних людині виплат, зокрема заробітної плати, порушує конституційний принцип, який гарантує забезпечення державою життєвого рівня достатнього для задоволення необхідних життєвих потреб і порушує право власності громадян на такі виплати, згідно позиції Європейського Суду з прав людини це є прямим порушенням статті першої Протоколу № 1 Європейської конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», де зазначено: «Всяка фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Судом встановлено, що Позивач працює в ПАТ «Запоріжжяобленерго» на посаді диспетчера.

Відповідно до наданої відповідачем довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату за вересень 2017 року червень 2018 року, розмір невиплаченої ОСОБА_1 заробітної плати станом на 10.07.2018 року складає 81 820,45 гривень. На час розгляду справи загальна заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, з урахуванням виплаченої відповідачем заборгованості у розмірі 5 501,72 гривень складає 76 318,73 гривень, що підтверджується матеріалами справи.

Зазначені обставини визнані відповідачем і, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини в силу положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню.

Таким чином, відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі у судовому порядку.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.

Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати підлягають задоволенню, та стягненню на користь позивача підлягає нарахована, але фактично не виплачена заробітна плата у розмірі 76 318,73 гривень.

Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 6 300 грн. 00 коп., суд виходить з наступного.

У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, повязані з розглядом справи.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факт надання правової допомоги підтверджено ордером на надання правової допомоги, договором про надання адвокатських послуг, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанцією на суму 6 300 грн. 00 коп. та актом прийняття-передачі наданої правничої допомоги. Суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є не співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом наданих послуг, розміром позовних вимог, справа не є складною, не потребує значного часу на виконання робіт, тому на підставі ч. 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до 1 800 грн. 00 коп., тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченомуст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 10-13, 81, 82, 141, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 76 318 (сімдесят шість тисяч триста вісімнадцять) гривень 73 копійки без урахування прибуткового податку з громадян й інших обовязкових платежів та витрати на правничу допомогу у розмірі 1 800 (одна тисяча вісімсот) гривень 00 копійок, а всього стягнути 78 118 (сімдесят вісім тисяч сто вісімнадцять) гривень 73 копійки.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ) на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Повне судове рішення складено 23 липня 2018 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення, апеляційної скарги.

Суд дя: ОСОБА_2