АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2018 року м. Чернівці

справа № 716/1475/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Перепелюк І.Б., Половінкіної Н.Ю.

секретар: Скакун К.В.

за участю: позивача - ОСОБА_1, її представника - ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3, її представника - ОСОБА_4, представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Заставнівської районної державної адміністрації, ОСОБА_3 на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 15 березня 2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Заставнівської районної державної адміністрації, ОСОБА_3 про скасування рішення, встановлення опіки, призначення опікуна та відібрання дитини, головуючий у І-й інстанції - Стрілець Я.С.,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 у вересні 2017 року звернулася до суду з позовом до Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області та ОСОБА_3 про скасування рішення, встановлення опіки, призначення опікуна та відібрання дитини.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 19 червня 2017 року, під час дорожньо-транспортної пригоди в селі Мамаївці Кіцманського району Чернівецької області, загинула її донька ОСОБА_7 та зять ОСОБА_8 Їх донька, малолітня ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишилася без батьківського піклування.

З метою направлення подання до суду про призначення її опікуном малолітньої ОСОБА_9, вона звернулася до комісії з питань захисту прав дитини Заставнівської РДА Чернівецької області із заявою та переліком документів, підтверджуючих можливість призначення її опікуном. У відповідь на звернення їй було надано протокол комісії з питань захисту дитини при Заставнівський РДА №14 від 17 серпня 2017 року. За вказаним протокольним рішенням комісії заяву про

_______________________________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/794/547/18 Категорія 48

встановлення їй опіки над малолітньою ОСОБА_9 залишено без задоволення, а заяву відповідача ОСОБА_3 про встановлення їй опіки над малолітньою задоволено та рекомендовано голові органу опіки та піклування прийняти рішення про призначення відповідача ОСОБА_3 опікуном, зобов'язати подружжя ОСОБА_3 не чинити перешкод у спілкуванні та побаченні позивачу ОСОБА_1 з онукою ОСОБА_9, а також створювати умови для налагодження приязних та дружніх стосунків між обома родинами.

Вказувала на те, що протокольне рішення комісії з питань захисту дитини при Заставнівський РДА №14 від 17 серпня 2017 року та розпорядження Заставнівської РДА №236-р від 17 серпня 2017 року про встановлення опіки над малолітньою ОСОБА_9, позбавленої батьківського піклування, та призначення опікуном ОСОБА_3 є протизаконними і прийнятими поза межами повноважень.

При цьому, після прийняття Заставнівською РДА оскаржуваних рішень, місцепроживання та реєстрація малолітньої дитини ОСОБА_9 були змінені на іншу адресу місця проживання, у зв'язку з чим ніякої можливості побачень із дитиною відповідачкою ОСОБА_3 їй не надано, в порушення положень оскаржуваних рішень дитині заборонялось спілкуватись з нею.

Просила визнати протиправним і скасувати протокольне рішення комісії з питань захисту дитини при Заставнівській РДА №14 від 17 серпня 2017 року та розпорядження Заставнівської РДА №236-р від 17 серпня 2017 року про встановлення опіки над малолітньою ОСОБА_9 та призначення опікуном ОСОБА_3 Встановити опіку над малолітньою ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та призначити її опікуном малолітньої, відібрати малолітню ОСОБА_9 з примусово зміненого місця проживання в АДРЕСА_1, та повернути її за попереднім місцем проживання в АДРЕСА_2.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 15 березня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано протокольне рішення комісії з питань захисту дитини при Заставнівській РДА №14 від 17 серпня 2017 року та розпорядження Заставнівської РДА № 236-р від 17 серпня 2017 року про встановлення опіки над малолітньою ОСОБА_9 та призначення опікуном ОСОБА_3

Встановлено опіку над малолітньою ОСОБА_9 та призначено її опікуном ОСОБА_1.

Відібрано малолітню ОСОБА_9 із зміненого місця проживання в АДРЕСА_3 та повернуто її за попереднім місцем проживання в АДРЕСА_4.

Допущено негайне виконання рішення в частині відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання.

На зазначене рішення суду відповідачі Заставнівська РДА та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу.

Заставнівська РДА в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Вказує на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Заставнівською РДА не з'ясовувався факт наявності та відсутності судимості щодо ОСОБА_10, оскільки він претендентом на опіку, як і заявником, не являвся. ОСОБА_1 при зверненні до органу опіки та піклування довідки про доходи на подавала, на засіданні комісії стверджувала, що займається заготівлею горіхів та зареєструвалася приватним підприємцем. Отже, на засіданні комісії ОСОБА_1 не довела факт постійного отримання доходу. ОСОБА_1 притягалася до адміністративної відповідальності за ст. 176 КпАП України. Оскаржуване рішення порушує права малолітньої ОСОБА_9 на належне виховання, духовний та моральний розвиток, та проживання в умовах та з особами, які забезпечать для неї всебічний і гармонійний розвиток.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що комісія з питань захисту дитини, розглядаючи заяви ОСОБА_3, ОСОБА_10 та ОСОБА_1 про встановлення опіки над дитиною, яка залишилась без батьківського піклування, діяла в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України. Відмовляючи ОСОБА_1 у встановленні опікунства, комісія виходила з того, що нею не подані документи згідно з переліком, передбаченим п. 40 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини.

Зазначає, що підприємницька діяльність ОСОБА_1 не забезпечить дитині належного догляду, а її реєстрація як ФОП зумовлена тим, щоб забезпечити собі позитивне рішення комісії.

Приймаючи рішення про встановлення опіки, комісія виходила з того, що доходи ОСОБА_3 є постійними та стабільними, вона має педагогічну освіту, впродовж 25 років працювала у дитячому дошкільному закладі.

Суд першої інстанції упереджено взяв до уваги та долучив до матеріалів справи довідку з архіву Заставнівського районного суду про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності у зв'язку з дійовим каяттям за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України.

У позивачки не було законної підстави повертати дитину у свою сім'ю, оскільки малолітня ОСОБА_9 проживала у сім'ї ОСОБА_9 на законній підставі.

Вказує на те, що ухвалюючи рішення про відібрання дитини, суд безпідставно звернув його до негайного виконання, оскільки на час ухвалення рішення з дитина не проживала з ОСОБА_1 та не була там зареєстрована.

Скасовуючи опіку над ОСОБА_9, суд врахував бажання підопічної, проте не проаналізував ретельно, що думка дитини у даному випадку не є визначальною, оскільки мова йде про найвищі інтереси дитини, у чиїх руках її майбутнє буде реалізовано в повній мірі. Висновок Чернівецького міського центру соціальних служб для сім'ї та молоді від 23 лютого 2018 року за №01-17/201 не може вважатися для суду визначальним.

Також судом зроблено помилковий висновок щодо знаходження на їх утриманні інваліда 1 групи ОСОБА_11, місцепроживання якого у їх будинку є тимчасовим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що комісія прийшла до передчасного рішення про визначення опікуна дитині, оскільки воно було прийнято без врахування думки малолітньої ОСОБА_9 та без належного врахування думки психолога, з ігноруванням наданих сторонами письмових документів та умов їх проживання. А тому є необхідним встановлення опіки та призначення опікуном малолітньої дитини позивача ОСОБА_1, до якої дитина виявляє більшу прихильність, і з якою дитина проживала до встановлення опікунства, а також відібрати малолітню дитину зі зміненого місця проживання.

З таким висновком суду першої інстанції повністю колегія суддів погодитись не може.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що малолітня ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 року, її батьками були ОСОБА_8 та ОСОБА_7, які 19 червня 2017 року загинули в дорожньо-транспортній пригоді.

Згідно із ст. 5 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (далі Закону) за умови втрати дитиною батьківського піклування відповідна служба у справах дітей зобов'язана протягом двох місяців підготувати комплект документів, який підтверджує набуття дитиною статусу дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування.

Статус дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, надається відповідно до законодавства.

В силу частин 1, 2 ст. 11 Закону органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

Органи опіки та піклування забезпечують, серед іншого, вирішення питань щодо: встановлення статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування; надання опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, та застосування інших форм влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; соціального захисту і захисту особистих, майнових, житлових прав та інтересів дітей.

Згідно з положеннями Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 (далі - Порядок), надання дитині статусу позбавленої батьківського піклування та взяття її на відповідний облік передує низка заходів уповноважених органів, пов'язаних із встановлених певних фактів: проведення обстеження умов перебування дитини, стану здоров'я та з'ясування обставин, за яких дитина залишилась без батьківського піклування.

Як встановлено судом, 20 червня 2017 року службою у справах дітей Заставнівської РДА прийнято рішення № 26 про влаштування ОСОБА_9 в сім'ю позивача ОСОБА_1 до прийняття рішення про влаштування дитини.

Так, за змістом ст. 243 СК України, опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно ч. 4 ст. 63 ЦК України опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна. При призначенні опікуна для малолітньої особи враховується бажання підопічного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 244 СК України опікуном дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини.

Опікун, піклувальник зобов'язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. (стаття 249 СК України)

Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, зокрема набуття дитиною статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей, які залишились без батьківського піклування, визначено вищезазначеним Порядком.

Згідно з п. 42 Порядку опіка, піклування над дитиною встановлюються рішенням районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради за наявності документів, зазначених у п. 40 цього Порядку, або судом. Опікуном, піклувальником призначається переважно особа, яка перебуває у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника.

Відповідно до п. 43 Порядку у разі призначення опікуна враховується бажання дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування. Бесіда з дитиною проводиться працівниками служби у справах дітей з урахуванням її віку, обставин, за яких вона втратила батьківське піклування, не принижуючи гідність дитини та осіб, які виявили бажання взяти її під опіку. За результатами бесіди складається довідка.

Згідно з положенням п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ою сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У даній справі предметом доказування є обставини, які встановлюють, чи були комісією з питань захисту прав дитини при Заставнівській РДА враховані інтереси дитини при вирішенні питання про встановлення над нею опіки.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції виконані вимоги частини другої статті 244 СК України та враховано бажання малолітньої ОСОБА_9 про проживання саме з бабусею ОСОБА_1

Зокрема, дана обставина встановлена під час співбесіди психолога ОСОБА_12 з малолітньою ОСОБА_9, в ході якої встановлено, що близькість дитини проявляється до обох бабусь, проте дещо більшу прихильність дитина проявляє до бабусі зі сторони матері (бабусі ОСОБА_12). Образ дідуся зі сторони батька (дідусь ОСОБА_10) відображає відчуття тривоги та віддаленості, яке відчуває дитина по відношенню до нього.

Крім того, дана обставина встановлена в протокольному рішення комісії з питань захисту прав дитини при Заставнівській РДА, де зазначено, що в ході бесіди з працівником служби у справах дітей ОСОБА_9 виявила бажання проживання саме з бабусею ОСОБА_1, тому члени комісії мають сумнів, чи адаптується дівчинка в сім'ї ОСОБА_9.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги Заставнівської РДА про те, що рішення суду порушує права малолітньої ОСОБА_9 на належне виховання, духовний та моральний розвиток, та проживання в умовах та з особами, які забезпечать для неї всебічний і гармонійний розвиток, є безпідставними. Також колегія суддів не може погодитися з твердженнями апелянта ОСОБА_3, що думка дитини у даному випадку не є визначальною.

При розгляді справи судом встановлено, що малолітня ОСОБА_9 протягом двох місяців після смерті батьків за рішенням органу опіки залишалася проживати разом з позивачкою ОСОБА_1 в житловому будинку, який належить останній на праві власності, де ОСОБА_9 була зареєстрована і для неї створені необхідні побутові умови.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що при прийнятті такого Наказу начальником служби у справах дітей враховувалось, що до прийняття рішення про влаштування дитини вона може перебувати в сім'ї ОСОБА_1, з якою в неї на момент залишення без батьківського піклування склалися близькі стосунки та яка бажає залишити її на виховання у своїй сім'ї, що відповідає п. 31 Порядку.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянтів про те, що ОСОБА_1 не має постійного доходу, що її підприємницька діяльність не забезпечить дитині належного догляду, а її реєстрація як ФОП зумовлена тим, щоб забезпечити собі позитивне рішення комісії, оскільки за частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому суд враховує, що посилання в апеляції на те, що ОСОБА_3 має педагогічну освіту, а також перевага в матеріально-побутовому стані, самі по собі не можуть бути вирішальними умовами для передачі їй дитини.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини.

Суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування протокольного рішення комісії з питань захисту дитини та розпорядження Заставнівської РДА про встановлення опіки на малолітньою ОСОБА_9 та призначення опікуна ОСОБА_3, у зв'язку з чим встановив опіку над ОСОБА_9 та призначив її опікуном ОСОБА_1

Інші доводи апеляційних скарг в цій частині не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Однак колегія суддів не погоджується із задоволенням позовних вимог про відібрання дитини, оскільки вирішуючи спір в цій частині, суд першої інстанції не врахував, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач вчинила протиправні дії щодо малолітньої дитини та змінила її місце проживання всупереч судовому рішенню або рішенню органу опіки та піклування.

За змістом ч. 1 ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду, в силу вимог пункту 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, за відсутності обставин, визначених вищевказаною нормою матеріального права, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відібрання малолітньої ОСОБА_9 з місця проживання в АДРЕСА_3 підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 15 березня 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відібрання малолітньої ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, з місця проживання в АДРЕСА_5, скасувати. У задоволенні позову в цій частині відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 24 липня 2018 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: І.Б. Перепелюк

Н.Ю. Половінкіна