Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22ц/778/2690/18
Головуючий у 1 інстанції: Ісаков Д.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя, ухвалене в м. Запоріжжі 18 травня 2018 року (повний текст рішення складено 18 травня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 09 жовтня 2009 року по 15 грудня 2015 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який з 29.08.2015 по теперішній час проживає з позивачем. З вересня 2015 року відповідач добровільно надає матеріальну допомогу позивачу на утримання неповнолітньої дитини, але робить це різними сумами та в різний період, а під час хвороби дитини за весь період жодного разу не надавав допомоги, ліки та вітаміни за призначенням лікарів не купляв.

Позивач просила суд стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду та до досягнення ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття; стягнути з відповідача на її користь отриману ним щомісячну допомогу при народженні дитини у сумі 1329 грн. 17 коп. терміном з 01.09.2015 року по теперішній час.

21 вересня 2017 року позивачкою через канцелярію суду подано уточнену позовну заяву, в якій зазначено, що від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначила, що відповідач офіційно працює на посаді вчителя ЗОШ №37, інших аліментних зобов'язань не має, проживає у с. Приморське (вартість проїзду електропоїзду 8 грн.). У власності відповідач має: автомобіль ВАЗ -2109, ? частину будинку АДРЕСА_1, додаткову земельну ділянку під забудову також в с.Приморське, має фруктовий сад. Згідно рішення Василівського районного суду Запорізької області про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання відповідач отримував аліменти з ОСОБА_7 на утримання сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу). З 15.06.2017 року відповідач добровільно за поданою заявою до Олександрівського ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області відмовився отримувати аліменти на сина ОСОБА_8. Донька відповідача продовжує навчання у ДНЗ «Запорізький ПТКЛ» (отримує стипендію), тому відповідач мав змогу звернутися до суду з позовною заявою до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на повнолітню доньку - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, після досягнення повноліття.

Повнолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 мають можливість часткового працевлаштування для студентів ( враховуючи графік навчання останнього курсу), що може суттєво зменшити витрати відповідача на їх утримання. Також відповідач отримував щомісячно виплату допомоги при народженні дитини - сина ОСОБА_6, у сумі 1329,17 грн., але з 29.08.2015 року відповідач перестав постійно проживати з сином ОСОБА_11. Відповідно до листа Василівської районної державної адміністрації Запорізької області від 05.12.2016 року було перевірено факт нецільового використання державних коштів на утримання дитини ОСОБА_4 та встановлено факт не проживання дитини - ОСОБА_6 разом з відповідачем, у зв'язку з чим, станом на 01.12.2016 року була призупинена виплата відповідачу допомоги при народженні дитини. На теперішній час позивач не має можливості сплатити судовий збір щодо повернення отриманої відповідачем допомоги при народженні дитини. За останні півріччя 2017 року відповідач відвідував сина ОСОБА_11 два рази, як батько дитини не приймає участь у вихованні сина та його фізичного та духовного розвитку, оздоровленні в літній період, також не цікавиться потребами, станом здоров'я, проблемами дитини, рівнем підготовки дитини до школи.

Враховуючи вищенаведене, позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), що являється прийнятною сумою для забезпечення дитини всім необхідним в період її активного росту, але не менше 50 % прожиткового мінімуму відповідного віку дитини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2018 року позов задоволено. Стягнуто аліменти з ОСОБА_4, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_5, на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 03 січня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є: порушення законодавства, яке регулює дію норм у часі; незастосування судом с. 1 та ч. 2 ст. 179 СК України; порушення судом норм процесуального законодавства, зокрема ст. ст. 263, 264 ЦПК України.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

В силу вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, та стягуючи з з ОСОБА_4, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 180, 182, 183 СК України та виходив з обов'язку батька утримувати своїх дітей. При цьому, суд першої інстанції перевірив матеріальний стан відповідача, врахував стан здоров'я та можливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі,

Апеляційний суд в складі колегії суддів з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язку щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

За положеннями ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

Судом попередньої інстанції встановлено, що сторони з 9.10.2009 року перебували в шлюбі. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.12.2015 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано (а.с.2).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем (а.с.3, 4).

Згідно копії довідки про доходи ОСОБА_4, він працює на посаді вчителя в ТВО Вознесенівського району СШ 37, форма працевлаштування - основна, загальна сума доходу за період з грудня 2016 року по травень 2017 року складає 26370 грн. 60 коп.(а.с.20)

Відповідач сплачував аліменти позивачці на утримання ОСОБА_6 відповідно до платіжних доручень: від 08.06.2017 року на суму 1005,03 грн., від 19.04.2017 року на суму 500 грн., від 04.05.2017 року на суму 800 грн., від 15.03.2017 року на суму 200 грн., від 30.03.2017 року на суму 200 грн., від 18.01.2017 року на суму 200 грн., 21.12.2016 року на суму 200 грн., від 19.02.2017 року на суму 400 грн., від 30.01.2017 року на суму 200 грн., від 06.11.2016 року на суму 200 грн., від 31.10.2016 року на суму 200 грн., від 12.12.2016 року на суму 200 грн., від 30.11.2016 року на суму 200 грн., від 17.10.2016 року на суму 200 грн., від 28.09.2016 року на суму 200 грн., від 17.09.2016 року на суму 200 грн., від 11.08.2016 року на суму 402,01 грн., від 13.05.2016 року на суму 200 грн., від 12.05.2016 року на суму 402,01 грн., від 12.07.2016 року на суму 402,01 грн., від 15.06.2016 року на суму 402,01 грн., від 12.03.2016 року на суму 402,01 грн., від 04.02.2016 року на суму 400,00 грн., від 16.04.2016 року на суму 402,01 грн., від 24.03.2016 року на суму 620,00 грн., від 22.02.2016 року на суму 650,00 грн., від 13.01.2016 року на суму 653,27 грн., від 04.05.2017 року на суму 800 грн., від 08.06.2017 року на суму 1005,03, від 26.07.2017 року на суму 800 грн., від 28.08.2018 року на суму 800 грн., від 19.09.2017 на суму 800 грн., від 26.10.2017 року на суму 800 грн., від 28.11.2017 року на суму 800 грн., від 05.02.2018 року на суму 800 грн., від 13.02.2018 року на суму 800 грн., від 02.03.2018 року на суму 1000 грн., від 02.04.2018 року на суму 1000 грн., від 28.03.2018 року на суму 1005,03 грн. (а.с.21-29, 96-101).

Крім того, у квітні 2018 року відповідачем на ім'я сина було оформлено банківську картку «Юніор» і встановлено щомісячне перерахування у розмірі 1000 гривень (а.с.115-116).

У відповідача є повнолітні діти від першого шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.45, 48).

ОСОБА_9 є студентом в ДНЗ «Запорізький НТКЛ» на безплатній формі навчання, отримала стипендію за період з грудня 2016 року по травень 2017 року у розмірі 2523,05 грн. (а.46)

ОСОБА_8 є студентом Запорізького національного технічного університету, форма навчання денна (бюджет), стипендію не отримує (а.с.49)

Відповідно до довідки про доходи позивач ОСОБА_5 займає посаду фахівця з питань зайнятості 2 категорії, сума нарахованого доходу за період грудень-травень 2017 року становить 28652,44 грн. (а.с.61).

Позивачкою додані до матеріалів справи копії квитанцій сплати за харчування, лікування дитини ОСОБА_6 за період з 2016 року по 2018 рік та акт - виписка від 04.04.2018 року про добровільні внески ОСОБА_5 ДНЗ №267 за період з листопада 2016 року по березень 2018 року (а.с.104-109)

Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"роз'яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Апеляційний суд вважає, що суд попередньої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено згідно вимог процесуального закону, врахувавши вік дитини, її потреби, які не можуть бути меншими визначеного законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; рівність обов'язку обох батьків щодо участі в утриманні дитини до її повноліття; наявності у відповідача повнолітніх дітей; дослідивши майновий стан платника аліментів, встановивши розмір участі батька у витратах на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, із правильним застосуванням статей 181, 182, СК України та дотриманням норм процесуального права ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову. При цьому судом першої інстанції враховано, що відповідач фізично здоровий, працездатний, може працювати та сплачувати аліменти у вказаному розмірі.

Обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи скарги про необхідність застосування судом законодавства яке діяло на час подачі позову є помилковим, оскільки суд керувався законом який діяв на час ухвалення рішення і який фактично забороняв суду стягувати аліменти в розмірі меншому ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Апеляційна скарга не мітить нових доказів, які б вказували на те, що суд не врахував певних обставин, які могли б вплинути на розмір аліментів, а стягнення аліментів щомісячно в розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття на дитину, буде достатнім для забезпечення нагальних потреб дитини і буде відповідати її інтересам.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Ті виплати аліментів (на, що є посилання у апеляційній скарзі), які відбулися у період стягнутий судом, повинні бути враховані в ході виконання даного рішення суду, оскільки суд відповідно до вимог Сімейного кодексу України (зазначена ч. 1 ст. 191) стягнув аліменти з дати подачі позову до суду.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б свідчили про порушення норм матеріального і процесуального права, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 30 липня 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач

судді: