Провадження № 2/470/154/18
Справа № 470/258/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року смт. Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі :

головуючого судді Лусти С.А.,

за участю секретаря судового засідання Дячук А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Березнегувате в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль за набувальною давністю

ВСТАНОВИВ:

19 квітня 2018 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з вказаною позовною заявою до відповідача в якій зазначив, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НІС № 275645 від 29.11.2003 року, автомобіль марки "ВАЗ 2105 1" 1989 року випуску, номер шасі (кузова) ХТА 210510К1029334, реєстраційний номер НОМЕР_1, належить ОСОБА_3 на праві власності. У 2004 році на підставі усного договору позивач придбав зазначений автомобіль в користування та володіння разом із свідоцтвом про його реєстрацію. У 2017 році з метою оформлення автомобіля на своє ім'я він звернувся до ОСОБА_3 за місцем його проживання, але від його рідних дізнався, що він помер 12 квітня 2005 року. Відповідачка є його донькою, претензій до позивача стосовно спірного автомобіля не має. З 2004 року по теперішній час ОСОБА_1 продовжує безперервно володіти та відкрито користуватися даним автомобілем, ремонтувати його, крім нього транспортним засобом ніхто не користується. В зв'язку з викладеним просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на зазначений автомобіль.

Позивач на задоволенні позовних вимог наполягав, надавши в судове засідання письмову заяву, справу просив слухати за його відсутності.

Відповідач по справі в судове засідання не зявилася, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти вимог позивача не заперечувала.

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного.

Рішенням Березнегуватського районного суду від 24 листопада 2017 року, відповідно до ст.208 ЦК України, ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовної заяви до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль марки "ВАЗ 2105 1" 1989 року випуску, номер шасі (кузова) ХТА 210510К1029334, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3 на праві власності (а.с.40).

19 квітня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на вказаний автомобіль за набувальною давністю.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Так, стаття 344 ЦК України визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст. 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст. 344 ЦК).

Аналіз змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України дає підстави для висновку, що вимоги про визнання за позивачем права власності на річ (майно) за набувальною давністю можливі за умови доведеності належними, допустимими, достатніми і достовірними доказами сукупності всіх трьох елементів: добросовісності заволодіння чужим майном, відкритості володіння ним та безперервності володіння протягом встановленого Кодексом строку.

Відсутність (недоведеність) одного із названих елементів виключає визнання права власності за набувальною давністю.

З матеріалів справи, зокрема з позову, де ОСОБА_1 вказав на укладення усного договору з ОСОБА_3 про передачу у користування та володіння автомобіля, за яким він просить визнати право власності за набувальною давністю, та копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НІС №275645, вбачається, що позивач знав, що даний автомобіль належить ОСОБА_3 (а.с.8).

Оскільки користуючись автомобілем, який не є його власністю, позивач був обізнаний про власника, його володіння спірним майном не можна вважати добросовісним. Та обставина, що ОСОБА_1 здійснює ремонт автомобіля, постійно ним користується не породжує права позивача на набуття права власності за набувальною давністю.

Тому в даному випадку не можна вважати володіння рухомим майном, на яке позивач просить визнати право власності за набувальною давністю, добросовісним, оскільки він точно знав, що володіє автомобілем у якого є власник.

Враховуючи викладене суд вважає, що підстави для визнання за позивачем права власності на автомобіль за набувальною давністю, визначені ст.344 ЦК України, відсутні, а відтак доходить висновку, що позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль за набувальною давністю, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів, з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Березнегуватський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повний текс рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони:

позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та житель в ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії ЕО 764271 виданий Березнегуватським РВ УМВС України в Миколаївській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2;

відповідач ОСОБА_2, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_3.

Суддя С. А. Луста