Справа № 369/4846/18
Провадження № 2/369/2373/18
РІШЕННЯ

Іменем України

03.07.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі Яцевич В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, третя особа ОСОБА_2про зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, третя особа ОСОБА_2про зняття арешту з майна. Просив суд зняти арешт майна, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА №263712 від 25 вересня 2006 року, виданої Відділом державної виконавчої служби Києво-Святошинського управління юстиції на 1/2 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_1

Свої вимоги обґрунтував тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 травня 1999 року з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Постановою від 07.07.2004 року відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого документу. В ході виконавчого провадження Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.09.2006 року накладено арешт на праві власності ОСОБА_1 ? частину будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, про що здійснено відповідні записи в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Постановою від 12.03.2015 року серія ВП №5574583 було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-80, виданого 07.05.1999 року на підставі п.6 ч.1 ст. 49 та ст.. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку із досягненням дитиною повноліття. На час закінчення виконавчого провадження заборгованість по аліментам становила 19 295,72 грн, яка була повністю відшкодована стягувану ОСОБА_3, про що є її власноруч написана заява. Разом з тим, арешт з будинку знятий не був.

На неодноразові його звернення до відділу ДВС було повідомлено, що зняти арешт з майна, який накладено у виконавчому провадженні, що закінчено, - неможливо.

На теперішній час через існування зазначеної заборони він позбавлений можливості на свій розсуд розпоряджатися своїм нерухомим майном, тому цілком правомірно вважає, що порушуються його права, як власника нерухомості та даний арешт на сьогоднішній день є безпідставним. На підставі викладеного вважає, що арешт накладений на його майно безпідставно, у зв'язку із чим змушений звернутись до суду із позовом. Просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Просила суд задовольнити позов.

У судовому засіданні представник Києво-Святошинського районного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області не заперечувала проти задоволення позову.

У судове засідання третя особа не з'явилась. Про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу, реєстраційний номер 9017, належить 1/2 частки будинку за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, АДРЕСА_1.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 травня 1999 року з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Постановою від 07.07.2004 року відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого документу.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби у Києво-Святошинському районі Туровської Л.В. від 25 вересня 2006 року серія АА №263712 накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме на частку квартири, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Горенка, вул. Леніна, буд. 2.

Вищевказаний арешт зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 19.10.2006 року реєстратором Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Борсук І.Я. за №8531397.

22 березня 2018 року стягувач ОСОБА_2 звернулась до начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Шевченка С.П. із заявою про відсутність заборгованості по сплаті аліментів у ОСОБА_1 по виконавчому листу №2-810 виданого 07.05.1999 року.

Статтею 41 Конституції України, встановлено, що право власності є не порушним і ніхто не може бути його протиправно позбавлений.

Стаття 317 ЦК України передбачає, власникові належать права володіння, користування та розпоряджанням своїм майном.

Згідно ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Однак, всупереч вимогам вищезазначеної статті, державний виконавець не вчинив дій, передбачених даною статтею.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходівзабезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 24 Постанови № 4 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно, зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тому аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 15, 16, 321, 386, 391 ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження», та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 268, 273, 274,279 ЦПК України, суд -, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, третя особа ОСОБА_2про зняття арешту з майна - задоволити.

Зняти арешт з ? частини будинку за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1), накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського району Київської області серія АА №263712 від 25.09.2006,

Враховуючи складність справи складання повного рішення суду відкласти на строк не більше як десять днів.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 12 липня 2018 року.

Суддя: Дубас Т.В.