Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5321/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2018 року м. Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецька С.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Черкаській області управління ДВС відділу примусового виконання рішень про зобов»язання вчинити дії щодо зняття арешту з майна, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1, 1955р. народження (зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1 (Енгельса), 35 кв.28, м. Черкаси, код НОМЕР_1) звернувся до суду із позовом до Головного територіального управління юстиції у Черкаській області управління ДВС відділу примусового виконання рішень (, м. Черкаси, просп. Хіміків, 50) про зобов»язання зняти арешт нерухомого майна нежитлових приміщень та огорожі, що знаходяться за адресою: м. Черкаси, вул. Пацаєва, 2 і, яке належить на праві власності позивачеві.

Вирішуючи питання про відкриття провадження по справі, суддею встановлено, що заяву подано з порушенням вимог цивільного процесуального законодавства, яке є чинним з 15 грудня 2017 року.

Позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України. Так, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Крім того, визначені й інші вимоги до позовної заяви.

Вивчивши подану позивачем позовну заяву, вбачається, що зазначені положення закону не виконані. Слід зазначити, що ОСОБА_1, як сторона виконавчого провадження, вправі звертатися до органів ДВС щодо відновлення втраченого виконавчого провадження, в разі, якщо таке провадження знищене на час звернення до суду, - для встановлення обставин та підстав накладення арешту на майно, зняття арешту та вчинення державним виконавцем інших дій, передбачених ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», перевірки наявності на час звернення до суду з цим позовом інших виконавчих проваджень щодо нього як боржника тощо. При цьому, суд може витребувати певні докази за результатами розгляду клопотання про витребування доказів, поданого учасником справи в разі неспроможності останнього самостійно надати докази та при обґрунтованості клопотання щодо того, що особа вжила заходів для отримання цього доказу самостійно, надасть докази таких заходів та/або доведе причини неможливості самостійного отримання такого доказу.

Слід звернути увагу на постанову від 20.06.2013р. (долучена до позову), винесену державним виконавцем Нечипоренко Ю.І. про те, що за виконавчим документом виконавчим написом №1447, що виданий приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу 13.03.2009р. про звернення стягнення на нерухоме майно та огорожу, де боржником є ОСОБА_1, а стягувачем ТОВКБ «Західінкомбанк» в особі ЧФ ТОВКБ «Західінкомбанк», - закінчене виконавче провадження №12020204 з підстав фактичного виконання цього виконавчого документу. Між тим, у п.2 постанови зазначено про те, що постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій виділені в окреме провадження.

При цьому, в позові взагалі не зазначено даних про конкретне відповідне рішення (ким винесене, його дату тощо), яким було накладено арешт на нерухоме майно, належне ОСОБА_1 Крім того, відсутні будь-які дані про те, що боржником ОСОБА_1 виконані виконавчі провадження за виконавчими документами, а саме, - постановами державного виконавця про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, про що зазначено вище. Як і відсутня інформація від органів державної виконавчої служби про такі виконавчі провадження, хід виконання, рішення про закінчення, їх знищення тощо.

Також, й відповідь начальника відділу ДВС від 10.05.2018р. (долучена до позову) містить посилання на необхідність сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження боржником ОСОБА_1

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016р. №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно), що передбачено п.2 згаданої постанови.

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (Закон України "Про виконавче провадження"). У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор.

У позовній заяві позивач не зазначає обставин про те, що зазначеним відповідачем оспорюється його право власності на нерухоме майно.

Статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачені справи, на які поширюється адміністративна юрисдикція судів. Статтею 20 цього Кодексу передбачено, які справи підсудні місцевим загальним судам як адміністративним, в т.ч. окружним адміністративним судам.

Відповідно до ч.1 ст. 287 КАСУ, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, з огляду на зазначені норми законодавства, слід дійти висновку, що якщо арешт майна проводився державним виконавцем на виконання виконавчого документу, що виданий судом на підставі судового рішення по цивільній справі, то сторона виконавчого провадження подає скаргу, яка розглядається в порядку передбаченому розділом УІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень». В разі, якщо арешт майна проводився державним виконавцем, в даному випадку, за виконавчими документами виконавчим написом нотаріуса, постановами державного виконавця про стягнення витрат виконавчого провадження та виконавчого збору, в т.ч. при зведеному виконавчому провадженні, то стороною виконавчого провадження подається позовна заява в порядку адміністративного судочинства, відповідно до вимог ст. 287 КАСУ.

Зазначене відповідає вимогам статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016р.

Отже, позивачеві необхідно визначитись з тим, які саме його права/інтереси порушені, не визнаються чи оспорюються відповідачем і, за яким судочинством (адміністративним чи цивільним) і, в якому порядку справа, як на його думку, підлягає до розгляду.

Виходячи з вищевикладеного, необхідно подати до суду позовну заяву з дотриманням всіх вказаних вимог закону і в порядку відповідного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк на усунення недоліків.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ЗУ «Про виконавче провадження», КАС України, ст.ст. 4, 174-177, 185, 259-261 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Черкаській області управління ДВС відділу примусового виконання рішень про зобов»язання вчинити дії щодо зняття арешту з майна, - залишити без руху.

Позивачеві необхідно усунути, вказані в мотивувальній частині ухвали недоліки, в строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали.

У випадку неусунення вказаних недоліків позовна заява буде визнана не поданою та повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_2