АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2018 року

справа 758/13863/17

провадження № 22-ц/796/5203/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Судді доповідача - Музичко С.Г.,

Суддів - Мазурик О.Ф., Кулікової С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова пошта»

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року (суддя Ларіонова Н.М.) в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» про відшкодування шкоди, завданої споживачу,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» про відшкодування шкоди, завданої споживачу, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 980,10 грн., які складаються з 648,00 грн. доплати за пакування, 120,00 грн. доплати за послугу доставки дверей, 212,10 грн. неустойки за порушення строків доставки, судові витрати покласти на відповідача.

У лютому 2018 року представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про направлення даної справи за підсудністю до Октябрського районного суду м.Полтава, що знаходиться за адресою: м.Полтава, вул. Навроцького, 5.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року задоволено клопотання представника відповідача Дещенка А.С. про передачу справи за підсудністю, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» про відшкодування шкоди, завданої споживачу передано на розгляд за підсудністю до Октябрьського районного суду м.Полтави.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, на підставі договору про транспортне експедирування, який не відноситься до договору перевезення. За умовами публічного договору, відповідач зобов'язувався надати позивачу послуги з організації перевезення багажу, а не власне перевезення. Тому позивач звернувся до суду за правилами ч.7 ст.110 ЦПК України від 18.03.2004 року, за місцем знаходження філії ТОВ «Нова пошта».

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що між сторонами виник спір з приводу виконання договору перевезення, а тому позови до перевізника пред'являються за його місцезнаходження. Зазначає, що транспортна експедиція є допоміжним видом діяльності, пов'язаної з перевезенням вантажу.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ &qula;Про судоустрій і статус суддів&qu&q; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць) , та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Положеннями п.9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

У відповідності до вказаних положень ЦПК України, розгляд даної апеляційної скарги проведений без повідомлення учасників справи.

При передачі справи за підсудністю, суд першої інстанції виходив з того, спір між сторонами виник з приводу виконання договору перевезення, а тому дана справа підлягає розгляду судом за правилами виключної підсудності.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 26.10.2017 відкрито провадження у вказаній справі.

Обгрунтовуючи клопотання про направлення справи за підсудністю, представник відповідача зазначив, що ч.4 ст.114 ЦПК України від 18.03.2004 року визначено виключну підсудність справ, а саме позови до перевізників, що виникають з договорів перевезення вантажів, пасажирів, багажу, пошти, пред'являються за місцезнаходженням перевізника.

Положеннями ч.2 ст.109 ЦПК України, редакція якої діяла на момент подання позовної заяви, передбачено, що позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Відповідно до ч.7 ст.110 цього кодексу, позови, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть пред'являтися також за їх місцезнаходженням.

Відповідно до ч.14 ст.110 цього кодексу, позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 114 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.114 ЦПК України, редакція якої діяла на момент подання позовної заяви, позови до перевізників, що виникають з договорів перевезення вантажів, пасажирів, багажу, пошти, пред'являються за місцезнаходженням перевізника.

Звертаючись до суду з позовом, позивач послався на те, що відповідачем порушено умови публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень.

Відповідно до п.3.1 даного публічного договору, експедитор зобов'язується за плату та за рахунок замовника організувати перевезення відправлення й надання комплексу інших послуг, пов'язаних із організацією перевезення відправлення, а замовник зобов'язується їх прийняти й оплатити на умовах, визначених договором.

Відповідно до ч.1 ст.929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Положеннями ст.8 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» передбачено, що експедитори надають клієнтам послуги відповідно до вимог законодавства України та держав, територією яких транспортуються вантажі, згідно з переліком послуг, визначеним у правилах здійснення транспортно-експедиторської діяльності, а також інші послуги, визначені за домовленістю сторін у договорі транспортного експедирування. Транспортно-експедиторські послуги надаються клієнту при експорті з України, імпорті в Україну, транзиті територією України чи іншими державами, внутрішніх перевезеннях територією України.

Експедитори за дорученням клієнтів забезпечують оптимальне транспортне обслуговування, а також організовують перевезення вантажів різними видами транспорту територією України та іноземних держав відповідно до договорів (контрактів), згідно з якими сторони мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим та іншими законами України.

Таким чином, відповідач укладаючи з позивачем публічний договір про надання послуг з організації перевезення відправлень забезпечив позивачу перевезення його багажу. Договір укладений між сторонами передбачає організацію експедитором перевезення вантажу.

Тобто, між сторонами виникли правовідносини на підставі договору транспортного експедирування.

Звертаючись до суду, позивач визначив підсудність даного позову за правилами ч. 7 ст. 110 ЦПК України, редакція якої діяла на момент подання позовної заяви, за місцезнаходженням філії ТОВ «Нова пошта».

Оскільки між сторонами укладено договір транспортного експедирування, а відповідач не є перевізником за даним договором, то до цих правовідносин не застосовуються правила виключної підсудності, передбачені ч.4 ст. 114 ЦПК України, редакція якої діяла на момент подання позовної заяви.

Враховуючи, що позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно зі ст. 110 ЦПК України, редакція якої діяла на момент подання позовної заяви, ОСОБА_1 звернувся до суду з дотриманням ч.7 ст. 110 цього кодексу.

Висновок суду першої інстанції про те, що до вказаних правовідносин слід застосовувати правила виключної підсудності, а тому справа підлягає до розгляду саме Октябрським районним судом м. Полтава, за місцезнаходження відповідача, є помилковим та спростовується вищезазначеним.

Отже, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, відтак оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню в порядку ст. 379 ЦПК України з направленням справи для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст виготовлено 26.07.2018 року.

Суддя-доповідач

Судді