Справа № 466/3157/17 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/417/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і Савуляк Р.В.

при секретарі Куцик І.Б.

з участю прокурора Панькевича Р.В., позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Прокуратурою Львівської області на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 28 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Львівської області, Головного управління НП у Львівській області, Личаківського РВ ЛМУ УГМВС України у Львівській області в особі голови ліквідаційної комісії про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду,-

В С Т А Н О В И Л А:

05.05.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Прокуратури Львівської області, Головного управління НП у Львівській області, Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 моральну шкоду, заподіяну незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, у сумі 120 872 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 02.12.2013 року слідчим СВ Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області Дідухом В.І. за погодженням із прокурором Личаківського району м.Львова Степанчаком Н.Й. йому було повідомлено про підозру у службовій недбалості, що спричинило тяжкі наслідки, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України. В результаті довготривалого розгляду справи Галицьким районним судом м.Львова вироком від 01.07.2017 року у справі №463/5791/15к ОСОБА_3 виправдано за відсутністю у його діяннях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України. Апеляційний суд Львівської області ухвалою від 26.01.2017 року вказаний вирок Галицького районного суду м.Львова від 01.07.2016 року залишив без змін, а скаргу прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 без задоволення. Зазначав, що внаслідок неправомірних дій органу досудового розслідування йому завдано моральну шкоду, що виразилася у незаконному повідомленні про підозру та незаконному засудженні, тобто незаконному перебуванні під слідством та судом упродовж 37 місяців: з 02.12.2013 по 02.01.2017 року і 24 дні до 26.01.2017 року. Моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, позивач оцінив у розмірі 120872 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 28 грудня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Вирішено стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 120872 грн.

Судові витрати віднесено на рахунок держави.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач - Прокуратура Львівської області. Вважає рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу, що як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат застосовується у розмірі 1600 грн. Окрім цього, вважає, що судом необгрунтовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю), яких органів чи службових осіб вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій моральній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2017 року скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу Прокуратури Львівської області слід залишити без задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 02 грудня 2013 року слідчим СВ Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області Дідухом В.І. за погодженням із прокурором Личаківського району м.Львова Степанчаком Н.Й. повідомлено ОСОБА_3 про підозру у службовій недбалості, що спричинило тяжкі наслідки, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України.

02.12.2013 року складено відповідний обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному у Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за №0000077, та справу передано до Личаківського районного суду м.Львова для розгляду.

Вироком Личаківського районного суду м.Львова від 06.10.2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України та призначено покарання у виді 2-х років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з здійсненням організаційно-розпорядчих функцій строком на 1 рік. На підставі ст.75 КК України суд звільнив ОСОБА_3 від обраного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік. У відповідності до вимог п. «в» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року звільнив ОСОБА_3 від призначеного покарання /а.с. 24-26/.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12 грудня 2014 року вирок Личаківського районного суду м.Львова від 06.10.2014 року залишено без змін /а.с. 19-23/.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.06.2015 року ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 12.12.2014 року скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції .

Судом встановлено, що за результатами повторного апеляційного розгляду вирок Личаківського районного суду від 06.10.2014 року скасовано у зв'язку із порушенням правил підсудності та справу скеровано для нового розгляду у першу інстанцію, до Галицького районного суду м.Львова.

За результатами судового розгляду вироком Галицького районного суду м.Львова від 01.07.2016 року виправдано ОСОБА_3 за відсутністю в його діяннях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України /а.с.11-14/.

Ухвалою від 26.01.2017 року Апеляційний суд Львівської області вирок Галицького районного суду м.Львова від 01.07.2016 року залишив без змін, а апеляційну скаргу прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 Тарнавського Т.В. без задоволення /а.с.5-10/.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд виходив з тих обставин, що за час незаконного перебування під слідством та судом, ОСОБА_3 зазнав моральної шкоди, яка полягає у психічних стражданнях та перебуванні у стані безперервного нервового стресу. Оскільки незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та прокуратури були порушені конституційні права позивача, що завдало йому фізичних і моральних страждань, то виходячи з мінімального розміру заробітної плати на час розгляду справи, ОСОБА_3 підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 120872,00 грн., визначеному районним судом мінімальним, таким, який має бути відшкодований за відповідний період у будь-якому випадку будь-якій особі внаслідок незаконного притягнення її як обвинуваченої, з розрахунку 3200,00 грн. (мінімальна заробітна плата станом на час винесення рішення) за 37 місяців (з 02.12.2013 року по 02.01.2017 року включно) та 24 днів (до 26.01.2017 року) (кількість місяців та днів перебування під слідством та судом), що у розрахунку становить: 37х3200=118400+(3200/31=103х24=2472) = 120872,00 грн.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Стаття 56 Конституції України визначає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання на порушення положень цієї статті, має захищене позовом право на відшкодування. Підстави виникнення права на відшкодування шкоди фізичній особі пов'язуються з незаконними діями посадових осіб незалежно від їх вини. Такими підставами є незаконне засудження, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, незаконне застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконне затримання, незаконне накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч.6 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень ч.1 цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян . У випадках, передбачених ч.1 ст.1 цього Закону завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до положень ч.1 ст.2 цього Закону право на відшкодування шкоди врозмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Згідно з пунктами 5 та 6 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв»язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Пункт 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначає, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина перед слідством та судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць перебування перед слідством та судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи (п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_3 в результаті незаконних дій органів досудового розслідування та прокуратури у період з 02 грудня 2013 року до 26 січня 2017 року незаконно перебував під судом і слідством, тобто 37 місяців та 24 дні.

Згідно Правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Аналогічна Правова позиція висловлена Верховним Судом України в Постанові від 24.04.2017 року у справі № 6-2885цс16.

Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» мінімальна заробітна плата станом на день розгляду справи судом - 28.12.2017 року становила 3200 грн.

Тому, розмір моральної шкоди за період перебування позивача під слідством та судом слід розраховувати з розрахунку розміру мінімальної заробітної плати 3200 грн. за 37 місяців та 24 дні, що в сумі становить 120 872,00 грн.

Відтак, враховуючи наведені норми закону, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції матеріального права при проведенні розрахунку моральної шкоди, яка з врахуванням внесення змін до Законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини та застосування відповідної розрахункової величини у сумі 1600 грн. (прожитковий мінімум для працездатних осіб) мала становити не більше 60 436 грн., а не 120 872,00 грн., є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та стягнення на його користь 120 872,00 грн. моральної шкоди з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги Прокуратури Львівської області жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 28 грудня 2017 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Прокуратури Львівської області - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 28 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16 липня 2018 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

Р.В. Савуляк