АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/7954/17 (категорія: трудові )

Провадження № 22ц/790/2837/18

20 липня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Бурлака І.В.,

- Кружиліної О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справу за апеляційними скаргами Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня»

та головного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» Слюсаря Віктора Васильовича

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2018 року (суддя Харченко А.М.)

у цивільній справі № 643/7954/17 за позовом ОСОБА_4 до Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня», головного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» Слюсаря Віктора Васильовича

про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення,-

встановив:

22.06.2017 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня», головного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» Слюсаря В. В., в якому просив скасувати наказ головного лікаря КЗОЗ «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» Слюсаря В.В. № 25 від 15 травня 2017 року « Про накладення дисциплінарного стягнення» у вигляді догани на завідуючого наркологічного відділення № 3 КЗОЗ «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» ОСОБА_4 за порушення трудової дисципліни.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15.05.2017 р. його було ознайомлено з наказом головного лікаря КЗОЗ «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» Слюсаря В.В. № 25 від 15 травня 2017 року « Про накладення дисциплінарного стягнення», яким йому було оголошено догану за порушення трудової дисципліни.

Підставою для застосування дисциплінарного стягнення зазначено акт від 21.04.2017 р. про перевірку дотримання санітарного стану у відділенні № 3.

01.06.2017 р. ОСОБА_4 подано заяву до комісії по трудових спорах КЗОЗ «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» .

Засідання з розгляду його заяви відбулося 12.06.2017 р.

15.06.2017 р. ОСОБА_4 вручили під підпис протокол №2 засідання та рішення комісії по трудових спорах КЗОЗ «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня».

Також ОСОБА_4 звернувся до Обласного комітету Харківської обласної організації профспілки працівників охорони здоров'я України.

29.05.2017 р. ОСОБА_4 отримав відповідь обласного комітету профспілки, в якому міститься висновок про невідповідність наказу чинному законодавству, що наказ можна розцінювати як упереджене ставлення до працівника, та пропозицію про скасування наказу.

Свої висновки обласний комітет профспілки обґрунтував тим, що з 01.01.2017 року набрало чинності розпорядження Кабінету Міністрів України « Про визнання такими, що втратили чинність, та такими, що не застосовуються на території України, актів санітарного законодавства» від 20.01.2016 року № 94-р.

На цей час МОЗ України не розроблено відповідних санітарних, санітарно-гігієнічних, санітарно - притиєпідимічних та інших норм, зазначені питання повинні бути врегульовані у кожному закладі охорони здоров'я локальними нормативними актами, у кожному закладі повинна бути створена комісія з інфекційного контролю.

В 2017 році в КЗОЗ «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» відсутній вищезазначений наказ, а наказ № 2 від 03.02.2017 року « Про посилення контролю» жодним чином не встановлює санітарні та санітарно-гігієнічні правила в закладі, організацію їх виконання, контроль за їх виконанням., відповідальних осіб та їх відповідальність.

Згідно з чинною на цей час посадовою інструкцією ОСОБА_4 не покладено жодних обов'язків стосовно дотримання санітарно-гігієнічних правил у відділенні.

Згідно з п.35 Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників ( випуск 78, Охорона здоров'я) санітарно-гігієнічний станк відділення забезпечує сестра медична старша.

14 квітня 2017 року наказом № 21 головного лікарі було створено тимчасово діючу комісію щодо перевірки санітарного стану наркологічного відділення №3.

Акт від 21.04.2017 року, складений у довільній формі без посилання на відповідні приписи нормативно-правових актів в сфері санітарного контролю, став підставою для притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до зазначеного акту, перевірка проводилася з 18.04.2017 року по 21.04.2017 р.

Порушення, які були виявлені станом на 18.04.2017року були усунено станом на 20.04.2017року, про що зазначено в акті перевірки, за винятком встановлення факту відсутності гігрометру в маніпуляційному кабінеті, що не може бути інкриміновано в якості дисциплінарного проступку завідуючому відділення, т. я. питання матеріального забезпечення лікарні відносяться до компетенції керівника закладу охорони здоров'я.

Наказом головного лікаря № 25 від 15.05.2017 р. ОСОБА_4 було оголошено за виявлене в результаті перевірки систематичне і тривале порушення санітарних норм і правил, в той же час з акту перевірки не вбачається ніякої систематичності та тривалості зазначених порушень.

Визначення неналежним виконанням ОСОБА_4 пунктів 1.1, 4.16, 4.18, 3.1 посадової інструкції, як підстава для притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності, є не коректним, т.я. жоден з цих пунктів посадової інструкції не визначає обов'язок ОСОБА_4 щодо забезпечення санітарних правил у відділенні.

12.09.2017 р. ОСОБА_4 надав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій підтримуючі первісні позовні вимоги, також просив суд стягнути с КЗОЗ «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» судові витрати : судовий збір у сумі 640 грн.00 коп. та витрати на правову допомогу у сумі 550,00 грн.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 28.02.2018 року позов ОСОБА_4 задоволено в повному обсязі.

10.04.2018 року КЗОЗ «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що судом першої інстанції було допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи , порушення та неправильне застосування судом норм процесуального права, просив рішення скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 20 січня 2017 року № 94-р. « Про визнання такими, що втратили чинність та такими, що не застосовуються на території України актів санітарного законодавства», т.я. вказане розпорядження не стосується наказів Міністерства охорони здоров'я та не впливає на їх чинність.

Зазначає, що у сфері санітарного законодавства є чинними, зокрема Накази Міністерства охорони здоров'я від 05.11.2013 р. № 955; від 11.08.2014 р. № 552; від 04.04.2012 р. № 236; від 21.09.2010 р. № 798; від 10.05.2007р. № 234;від 30.04.2014 р. № 293; від 16.12.2003 р. № 584; Інструкція з профілактики внутрішньо лікарняної та професійного зараження ВІЛ-інфекцією, затверджена наказом Мінохорони здоров'я України від 25.05.2000 р. № 120; Спільний наказ Мінохорони здоров'я МОН України, Міністерства у справах сім'ї, молоді та спорту, Державного Департаменту України з питань виконання покарань, Мінпраці та соціальної політики України від 23.11.2017 р. № 74/10/30/4154/321/614А, якими врегульовано питання забезпечення санітарного та гігієнічного стану лікувальних закладів України.

Вказує, що висновки суду першої інстанції про відсутність у ОСОБА_4 зобов'язань стосовно дотримання санітарно-гігієнічних правил у відділенні, спростовуються наступним:

-Наказ головного лікаря КЗОЗ «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» Слюсаря В.В. № 2 від 03 лютого 2017 року «Про посилення контролю» не встановлює і не повинен встановлювати санітарні та санітарно-гігєнічні правила в лікувальному закладі, а лише визначає посилений контроль за виконанням нормативно-правових актів у сфері санітарного законодавства особами, до чиїх обов'язків і входить їх дотримання.;

-Посадовою інструкцією завідуючого 3 наркологічного відділенні ОСОБА_4 передбачено ряд обов'язків, що входять до сфери санітарного та гігієнічного контролю, а саме п.4.6.; 4.7.;4.16;

-Відповідно до розділу 10 Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників випуск 78 «Охорона здоров'я», затвердженого наказом Мінохорони здоров'я від 29.03.2002 року № 117 до обов'язків завідувача забезпечення та безпосередній контроль за санітарно-гігієнічним станом відділення.

Задовольняючи позов , суд прийшов до помилкового висновку, щодо критичної оцінки акту перевірки відділення від 21.04.2017 року, судом поставлено під сумнів те, що саме ті особи, прізвища яких зазначено в акті, підписали акт перевірки.

Стосовно порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зазначає, що частково задовольнивши клопотання відповідача Слюсар В.В. від 23.11.2017 року про допит свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, в матеріалах справи, в порушення вимог ст.. 259 ЦПК України, відсутні ухвала суду щодо відсутності необхідності допиту зазначених відповідачем свідків.

Також, оскаржуване рішення прийнято у судовому засідання, в якому відповідачі не приймали участь, та про дату, час і місце проведення судового засідання не були повідомлені належним чином.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до заперечень на позов, та не зазначають в чому полягає незаконність або необґрунтованість рішення суду.

10.04.2018 року з апеляційною скаргою на рішення суду звернувся Слюсар В.В. головний лікар КЗОЗ «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» , в якій посилаючись на те, що судом першої інстанції було допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи , порушення та неправильне застосування судом норм процесуального права, просив рішення скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Обґрунтування апеляційної скарги головного лікаря КЗОЗ «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» Слюсар В.В. є за своїм змістом аналогічними обґрунтуванням апеляційної скарги КЗОЗ «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня».

В поданому до апеляційного суду відзиві позивач ОСОБА_4 просить залишити в силі рішення суду першої інстанції, а апеляційній скарги залишити без задоволення, вважаючи їх безпідставними та такими, що не спростовують висновки суду першої інстанції.

16 липня 2018 року Слюсар В.В. подав до апеляційного суду апеляційну скаргу (зі змінами та уточненнями) на рішення Московського районного суду м.Харкова від 28.02.2018 року з клопотанням про поновлення строку на подачу зміненої та доповненої апеляційної скарги, а також клопотання про закриття провадження у справі з тих підстав, що рішенням ХV1 сесії V11скликання Харківської обласної ради від 07 червня 2018 року за №724- V11 припинено комунальні заклади охорони здоров'я, що знаходяться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Харківської області, шляхом перетворення у комунальні некомерційні підприємства.

Передбачені законом підстави для поновлення строку та прийняття уточненої та доповненої апеляційної скарги Слюсаря В.В. відсутні, оскільки статтею 364 ЦПК України, яка є імперативною нормою, передбачено, що особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу на рішення суду від 28.02.2018 року Слюсар В.В. подав 04.04.2018 року (на пошту) і апеляційний суд ухвалою від 17.04.2018 року поновив строк, пропущений з поважних причин, оскільки в останньому судовому засіданні, коли суд ухвалив рішення, він не приймав участі, а копію рішення отримав 28.03.2018 року.

Фактично уточнена та доповнена апеляційна скарга містить ті ж доводи, що і апеляційна скарга, подана ним 04.04.2018 року, лише з більш поглибленим обґрунтуванням тих же доводів, а також містить клопотання про закриття провадження, якому апеляційний суд вважає за необхідне надати відповідну правову оцінку.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволенню за таких підстав.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України ( в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 368 ЦПК України, з урахуванням того, що будь-яких клопотань про необхідність виклику сторін у судове засідання не надходило, розглядає скаргу, за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

За приписами ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін; докази подаються сторонами; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, а учасниками процесу не заперечується, що наказом №25 головного лікаря КЗОЗ «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» Слюсаря В.В. від 15.05.2017 року до завідувача наркологічного відділення №3 цієї лікарні ОСОБА_4 застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани з посиланням на порушення ним трудової дисципліни.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4 та скасовуючи наказ про накладення на нього вказаного дисциплінарного стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не спростовані доводи позивача про безпідставність застосування до нього стягнення у виді догани та недоведеність відповідачем вказаного ним у наказі та в поданих до суду запереченнях на позов факту порушення позивачем ОСОБА_4 посадових обов'язків.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду, оскільки воно постановлено у відповідності із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він обирає вільно або на яку вільно погоджується.

За змістом частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівнику заробітну плату і забезпечувати умови праці, потрібні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором й угодою сторін.

Працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.( ст.. 139 КЗпП).

Дотримання працівником умов трудового договору та правил внутрішнього трудового розпорядку є дотриманням трудової дисципліни.

Разом з тим, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення (стаття 147 КЗпП України).

Таким чином, підставою для застосування дисциплінарного стягнення є дисциплінарний проступок, під яким розуміється противоправне винне невиконання або неналежне виконання працівником його трудових обов'язків.

В наказі про накладення дисциплінарного стягнення (чи це наказ про звільнення, чи про оголошення працівникові догани) обов'язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.

Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов'язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності.

Як вбачається із змісту наказу головного лікаря від 15.05.2017 № 215 до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани за невиконання посадових обов'язків , покладених на нього посадовою інструкцією, а саме п.1.1.; 4.16, 4.18 та 3.1., а також наслідком невиконання наказу головного лікаря №2 від 03.02.2017 р.( наказ а.с. 18).

В наказі не зазначено, в чому конкретно проявилось такі порушення, що саме стало приводом для притягнення до дисциплінарного стягнення у виді догани і не подано доказів про ознайомлення позивача під розписку з наказом №2 від 03.02.2017 р.

В наказі зазначено, що підставою для застосування дисциплінарного стягнення є акт від 21.04.2017р. про перевірку дотримання санітарного стану у 3 наркологічному відділенні .

Разом з тим згідно наданої суду посадової інструкції ( а.с. 11), зазначені в наказі пункти посадової інструкції носять загальних характер, які не дають підстави зробити висновок про невиконання ОСОБА_4 посадових обов'язків, а відтак і про наявність дисциплінарного проступку.

Наказ №2 від 03.02.2017 р.- не містить підпису про ознайомлення з ним ОСОБА_4 ( а.с. 17).

Акт перевірки від 21.04.2017 р. -( а.с. 15) - зафіксовані порушення, але існування причинного зв'язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов'язків не вбачається.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Разом з тим, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з'ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов'язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2801цс15.

В матеріалах справи не міститься письмове пояснення ОСОБА_4 щодо виявлених порушень трудової дисципліни і не надано належних доказів щодо забезпечення йому права на надання таких пояснень, що є порушенням порядку застосування дисциплінарного стягнення.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарним проступком є винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов'язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов'язків; вина працівника; наявність причинного зв'язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов'язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Разом з тим саме на роботодавцеві лежить обов'язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку, оскільки в даній категорії справ презюмується знаходження саме у власника чи уповноваженого ним органу управлення юридичною особою таких доказів.

Таких переконливих доказів не надано, доводи позивача та надані ним докази щодо незаконності накладеного стягнення, відповідачем не спростовані.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Фактично доводи апеляційних скарг зведено до посилань на докази та доводи відповідача в суді першої інстанції, які перевірені судом при розгляді справи і яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку в своєму рішення, яке за змістом відповідає вимогам ст.ст.265 ЦПК України.

Клопотання Слюсаря В.В. про закриття провадження у справі у зв'язку з рішенням ХV1 сесії V11скликання Харківської обласної ради від 07 червня 2018 року за №724- V11 про припинено комунальних закладів охорони здоров'я, що знаходяться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Харківської області, шляхом перетворення у комунальні некомерційні підприємства задоволенню не підлягає і не свідчить про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, оскільки дане рішення не свідчить про повну ліквідацію юридичної особи. Дані про виключення відповідача КЗОЗ «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» з ЕДРПОУ відсутні.

Крім того, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, постановлене 28.02.2018 року, тобто під час існування і діяльності КЗОЗ «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня».

За будь-яких обставин відповідно до частини 3 ст.377 ЦПК України якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Інші доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» та головного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» Слюсаря Віктора Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст.. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 20 липня 2018 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.В.Бурлака

О.А.Кружиліна