Справа № 1412/3736/12
Провадження № 2/487/94/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2018 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання Попович А.Г., позивача ОСОБА_1, представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, треті особи: Житлово-комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Бриз» в особі ЖЕК №3, виконавчий комітет Миколаївської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,-

В С Т А Н О В И В:

17.04.2012 року ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просять визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою за адресою АДРЕСА_1, в обґрунтування позовних вимог зазначили, що ОСОБА_1 разом зі своєю родиною зареєстровані та проживають у спірній квартирі, в якій також зареєстрований брат ОСОБА_4 з 12.05.1995 р., однак тривалий час більше ніж 10 років в ній не проживає, комунальні послуги не сплачує, чим порушує їх майнові права та майнові права членів його сімї. Після виселення з квартири відповідач з реєстрації не знявся, тому вважають, що останній порушує їх права та законні інтереси, у звязку з чим звернулися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_8, а також позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити та пояснили, що у спірній квартирі зареєстровані та проживають позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, а відповідача ОСОБА_4, хоча і був зареєстрований у спірній квартирі, але понад 15 років не проживає. При зверненні до суду в 2012 році адреса місяця проживання відповідача позивачам не була відома, знятися з реєстрації відповідачу не пропонували, оскільки особові рахунки були оформленні на їх батька. Зазначив, що мав намір приватизувати квартиру та оформити особові рахунки на себе, не памятає чи мав намір він приватизувати квартиру також на брата. За час відсутності відповідача декілька разі замінював вхідні двері, при цьому ключів від яких у відповідача не було.

Відповідач ОСОБА_4 проти позовних вимог заперечував, пояснивши, що при отриманні ордеру на квартиру, право на проживання мали він та старший брат (позивача на той час ще не було), а потім квартиру обміняли. За життя батьків, він разом з братом ОСОБА_9 проживали в одній кімнаті. Після смерті брата та одруження позивача ОСОБА_1 він на прохання батьків звільнив свою кімнату для тимчасового проживання в ній подружжя, але свої речі з квартири не забирав. В подальшому, після смерті батьків, він на прохання брата ОСОБА_1 тимчасово надав свою кімнату для проживання племінниці (доньці позивача), але також не забрав з квартири ані свої речі, ані меблі. Весь цей час проживав на причалі, оскільки не мав можливості проживати у спірній квартирі з поважних причин. Коли після смерті батька ОСОБА_1 почав скаржитися на нестачу коштів, він став давати йому по 100 грн. на місяць для сплати за комунальні послуги. За життя батьків у нього були усі ключі від підїзду та від квартири, але коли батько помер, брат неодноразово змінював вхідні двері, при цьому нових ключів йому не давав. Коли він звернувся до брата з проханням надати йому ключі, то брат відповів, що йому непотрібні ключі, оскільки коли б він не прийшов завжди хтось з родини буде вдома. Проте, коли в жовтні 2016 року прийшов до дому та побачив зіпсовані меблі, він зробив зауваження дружині брата, на що та вчинила сварку та заявила, що він взагалі в квартирі ніхто, та його вже виписали.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на поважність причини відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання, оскільки позивачі чинили відповідачу перешкоду у проживанні в спірній квартирі, неодноразово змінюючи вхідні двері, при цьому ключі для нових дверей відповідачу не давали.

Представник третьої особи Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Бриз» в особі ЖЕК №3 в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи виконавчого комітету Миколаївської міської ради, який неодноразово викликався, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані матеріали, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до ордеру №939 від 24.07.1975 р. виданого Бюро обміну житлової площі виконавчого комітету Миколаївської міської ради, основним наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_10, а також особи, які мають право на проживання: ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_1

27.01.2007 року та 26.12.2007 року померли ОСОБА_11 та ОСОБА_9, що підтверджується копією свідоцтва про смерть відповідно від 06.02.2007 р. серії І-ФП №046389, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції та копією свідоцтва про смерть від 11.01.2008 р. серії №І-ФП №068886, яке видано Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції.

24.11.2009 р. ОСОБА_14 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 24.11.2009 р. серії І-ФП №110961, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції.

Станом на 27.02.2012 р. в спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_15, ОСОБА_12, що підтверджується довідкою від 27.02.2012 р., виданою ЖКП Миколаївської міської ради БРИЗ ЖЕК №3.

Звертаючись до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, позивачі послалися на покази свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17 Проте, в подальшому позивачем та його представниками було заявлено клопотання про допит лише одного свідка ОСОБА_16

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснив, що часто бував у квартирі ОСОБА_1 та відповідача там не бачив, а також підтвердив, що здійснював заміну вхідної двері в квартиру ОСОБА_1 на металеві двері, коли це було не памятає, але це було до останньої заміни дверей.

Частиною 4 статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя і зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Виходячи з практики Європейського Суду втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Поняттям житла охоплюються не всі види житлових приміщень, але при цьому, поняттям житла охоплюються і ті житлові приміщення, у якому особа збирається проживати. Так, у рішенні у справі «Gillow v. United Kingdom» від 24.11.1986 р. Суд вказав, що заявники, які володіють але не проживають у своєму домі протягом тривалого часу, можуть вважати цей будинок своїм житлом, оскільки вони мали намір туди повернутися і в них зберігається достатній зв'язок зі своєю власністю.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що тимчасово не проживав у квартирі за проханням брата, але постійно підтримував зв'язок із квартирою, отримував на цю адресу кореспонденцію, та на спірну адресу укладав договір про надання послуг телефонного звязку. Інтересу до спірного житла не втрачав, оскільки не має іншого житла. Крім того, у спірній квартирі позивачі без його відому та згоди поміняли вхідні двері, чим чинить йому перешкоди у користуванні зазначеним житлом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 не заперечував факт заміни вхідних дверей та відповідно замків у спірному жилому приміщенні та підтвердив, що ключі від квартири відповідачу не давав. Факт заміни вхідних дверей також підтверджений показами свідка ОСОБА_16

Вказана обставина свідчить про те, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні спірною квартирою, а тому в даному випадку суд вважає, що відповідач не проживав у спірній квартирі з поважних причин, оскільки був позбавлений доступу до квартири.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України звернення особи до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів є правом особи, а не обов'язком.

А тому, та обставина, що ОСОБА_4 не звертався до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою не спростовує факту наявності перешкод у користуванні відповідачем жилим приміщенням.

Окрім цього, при ухваленні рішення суд також враховує участь відповідача в утриманні спірної квартири, що підтверджено в судовому засіданні показами свідків.

Так, свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 він знає приблизно 15 років. Підтвердив, що був свідком, коли відповідач передавав кошти позивачу в сумі 100 грн. за оплату комунальних послуг, оскільки в квартирі у нього є кімната, проте в ній живе донька брата. Та один раз, разом із ОСОБА_4 приїжджав до будинку ОСОБА_1, оскільки Кіпренку необхідно була віддати брату 100 грн. за квартиру.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що вони з відповідачем були сусідами як по місцю проживання, так і по причалу. Підтвердив, що ОСОБА_4 надавав кошти братові для оплати комунальних послуг за свою частину квартири. В товаристві «Рибак» від сусідів чув, що ОСОБА_12 не пускають додому, а також 3-4 роки тому ОСОБА_4 особисто йому казав, що його не пускають додому. Неодноразова бачив, як ОСОБА_4 приїжджав на квартиру.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснила, що в листопаді 2016 року їм стало відомо, що її чоловіка виписали з квартири. Після смерті батька позивача між братами була домовленість з приводу розділу квартири та про те, що відповідач буде давати по 100 грн. для оплати комунальних послуг. Раніше у чоловіка були ключі від квартири, оскільки він постійно приходив купатися та в квартирі залишалися його речі. Але через те, що позивачі декілька разів змінювали вхідні двері, а нові ключі не давали, він не мав доступу до квартири.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та покази свідків, суд дійшов висновку, що право відповідача на користування житлом зі сторони позивачів порушено, відповідач був відсутній в спірній квартирі понад встановлений законом строк з поважних причин, не втрачав зв'язок із квартирою, що свідчить про його намір повернутися до вказаного житла, тому, на переконання суду не втратив право користування нею, у звязку з чим позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1), ОСОБА_6 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2), ОСОБА_7 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3) до ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4), треті особи Житлово-комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Бриз» в особі ЖЕК №3 (місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Крилова, 19-в, ), виконавчий комітет Миколаївської міської ради (місцезнаходження: м. Миколаїв. вул. Адміральська, 20), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26.07.2018 року.

Суддя: З.М.Сухаревич