Справа №443/1508/17
Провадження №2/443/454/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2018 року Жидачівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Рибакової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2, звернулась в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті її дядька - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 житлового будинку з надвірними спорудами, що по АДРЕСА_1, що належав померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 лютого 1997 року та ? земельної ділянки площею 0,19 га, що відведена для обслуговування житлового будинку, що розташована на території АДРЕСА_2 та що належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 червня 2000 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її дядько - ОСОБА_4. Після його смерті відкрилась спадщина, до якої, окрім іншого, входить 1/2 житлового будинку з надвірними спорудами, що по АДРЕСА_1, що належав померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 лютого 1997 року та ? земельної ділянки площею 0,19 га, що відведена для обслуговування житлового будинку, що розташована на території АДРЕСА_2 та що належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 червня 2000 року. За життя дядько склав заповіт, згідно якого належне майно заповів їй. Відтак, вона як єдиний спадкоємець, що виявив бажання отримати свідоцтво про право на спадщину, яку фактично прийняв, звернулася з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте отримала відмову у видачі такого, у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, яке належало ОСОБА_4 і яке вона має намір успадкувати. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати волю спадкодавця та свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивачка ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 подала заяву, в якій просить розглянути дану справу за її відсутності, оскільки позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що ІНФОРМАЦІЯ_2, у віці 81 року, в смт. Поштове Бахчисарайського району АР Крим, помер ОСОБА_4, про що 18 березня 2011 року зроблено відповідний актовий запис за №346 та Відділом реєстрації актів цивільного стану Нахімовського районного управління юстиції у м. Севастополі, від 18 березня 2011 року, видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 /а.с. 6/.

Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що спадщина померлого складається із 1/2 житлового будинку з надвірними спорудами, що по АДРЕСА_1, що належав померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 лютого 1997 року та ? земельної ділянки площею 0,19 га, що відведена для обслуговування житлового будинку, що розташована на території АДРЕСА_2 та що належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 червня 2000 року /а.с. 8-9/.

З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 03 лютого 2009 року, вбачається, що ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, згідно якого належне майно заповів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1(позивачці по справі). Судом встановлено, що на день смерті заповідача заповіт не змінений та не скасований /а.с. 7, 11/.

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Разом з тим, згідно із відповіді приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу Посацької А.О. №55/02-31 від 17 травня 2018 року, встановлено факт звернення ОСОБА_2 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті дядька - ОСОБА_4, у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, яке належало ОСОБА_4 і яке вона має намір успадкувати /а.с. 49/.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спадкове майно, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідач позовні вимоги визнала та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті її дядька - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 житлового будинку з надвірними спорудами, що по АДРЕСА_1, що належав померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 лютого 1997 року та ? земельної ділянки площею 0,19 га, що відведена для обслуговування житлового будинку, що розташована на території АДРЕСА_2 та що належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 червня 2000 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а вразі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

СУДДЯ І.І. Ціпивко