Постанова

Іменем України

4 липня 2018 року

м. Київ

справа № 596/884/15-ц

провадження № 61-19911 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

представник позивача - ОСОБА_5;

відповідач -товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Постолівська»;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Постолівська» на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 26 серпня 2015 року у складі судді Козяр Л. В. та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2015 рокуу складі колегії суддів: Щавурської Н. Б., Фащевської Н. Є., Храпак Н. М.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Постолівська» (далі - ТОВ «Агрофірма «Постолівська») про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов'язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі договорів оренди землі від 17 лютого 2015 року № 44-СГ та № 45-СГ, укладених між ним та головним управлінням Держземагенства у Тернопільській області, він отримав у користування (оренду) земельні ділянки загальною площею 46,35 га, розташовані поза межами населеного пункту на території Постолівської сільської ради Гусятинського району Тернопільської області, цільове призначення: рілля, для ведення фермерського господарства. Зазначав, що він позбавлений можливості вести фермерське господарство, оскільки на вказаних земельних ділянках росте сільськогосподарська культура ріпак, засіяна відповідачем у незаконний спосіб. У зв'язку з незаконним використанням відповідачем вказаних земельних ділянок він звертався до правоохоронних органів. На підставі його заяви було відкрито кримінальне провадження № 70000376 від 10 грудня 2014 року.

На вимогу слідчого у кримінальному провадженні Державною інспекцією сільського господарства у Тернопільській області було здійснено перевірку законності використання вказаних земельних ділянок. Згідно з актом перевірки від 21 січня 2015 року встановлено факт самовільного зайняття землі відповідачем, чим порушено вимоги статей 125, 126 ЗК України, статті 53-1 КУпАП та завдано шкоду земельним ресурсам у розмірі 45 510 грн 23 коп. За результатами перевірки складено акт обстеження земельної ділянки, видано припис про усунення виявленого порушення та складено протокол про притягнення ТОВ «Агрофірма «Постолівська» в особі директора ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності. Проте відповідач звільнити землю у добровільному порядку відмовляється, чим порушує його законне право орендаря.

У зв'язку з наведеним ОСОБА_4 просив суд визнати ТОВ «Агрофірма «Постолівська»винним у самовільному зайнятті земельної ділянки, яка надана йому в оренду для ведення фермерського господарства; зобов'язати відповідача не чинити йому перешкоди у користуванні орендованої земельної ділянки; зобов'язати ТОВ «Агрофірма «Постолівська» звільнити незаконно зайняту земельну ділянку.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 26 серпня 2015 рокупозов ОСОБА_4 задоволено частково. Зобов'язано ТОВ «Агрофірма «Постолівська» не чинити ОСОБА_4 перешкоди у користуванні земельними ділянками для ведення фермерського господарства, площею 46,35 га, які розташовані поза межами населеного пункту на території Постолівської сільської ради Гусятинського району Тернопільської області, які надані йому в оренду на підставі договорів оренди землі від 17 лютого 2015 року № 45-СГ та № 44-СГ, укладених головним управлінням Держземагенства у Тернопільській області та ОСОБА_4 Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не набув у встановленому законом порядку права користування спірними земельними ділянками, яким наділений позивач на підставі належним чином зареєстрованих договорів оренди, укладеними з головним управлінням Держземагенства у Тернопільській області, а тому чинить перешкоди у користуванні земельними ділянками позивачу.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ТОВ «Агрофірма«Постолівська» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивачем у встановленому законом порядку на підставі укладених і зареєстрованих договорів оренди набуто право користування земельними ділянками загальною площею 46,35 га на території Постолівської сільської ради Гусятинського району Тернопільської області, розташованими поза межами населеного пункту. Проте відповідач, не маючи правових підстав, продовжує фактично користуватися цими земельними ділянками. Відтак, відповідач порушує права позивача на користування земельними ділянками, наданими йому в оренду. Оскільки на час ухвалення рішення відповідачем було зібрано урожай ріпака з самовільно зайнятих земельних ділянок, тому вимоги про звільнення відповідачем самовільно зайнятої земельної ділянки є безпідставними.

У червні 2017 року ТОВ «Агрофірма «Постолівська» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило вилучити з мотивувальних частин оскаржуваних судових рішень висновок про використання відповідачем спірних земельних ділянок у період після 21 січня 2015 року та зібрання урожаю ріпаку на час ухвалення рішення суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що наявні в матеріалах справи докази вказують на використання відповідачем земельних ділянок у період до 21 січня 2015 року, так як саме в цей день складено акт перевірки Державною інспекцією сільського господарства у Тернопільській області, який є єдиним доказом самовільного зайняття земельних ділянок. Разом з тим оскаржуваними судовими рішеннями зроблено висновки щодо використання відповідачем земельних ділянок ще й у період з 21 січня 2015 року на час ухвалення рішення суду, що не відповідає фактичним обставинам справи. Крім того, суд апеляційної інстанції зробив висновок, який не відповідає обставинам справи, про те, що відповідач зібрав врожай ріпаку на час ухвалення рішення суду.

У серпні 2017 року ОСОБА_4 подав заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначив, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими. ТОВ «Агрофірма «Постолівська» під час судового розгляду не заперечувало факт використання спірних земельних ділянок після складання 21 січня 2015 року Державною інспекцією сільського господарства в Тернопільській області акту перевірки і вказані в акті порушення усунуті не були, що і змусило його звернутися до суду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частин першої, другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

У частині першій статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з вимогами статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Вирішуючи спір, суди, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши положення статей 125, 126, 152 ЗК України, дійшли правильного висновку про те, що позивачем у встановленому законом порядку на підставі укладених і зареєстрованих договорів оренди набуто право користування спірними земельними ділянками, а відповідач, не маючи на це відповідних правових підстав, продовжує користуватися цими земельними ділянками. Відтак, наявні підстави для зобов'язання відповідача не чинити перешкоди позивачу у користуванні земельними ділянками.

Доводи касаційної скарги про те, що після 21 січня 2015 року товариство не користувалося спірними земельними ділянками і такі висновки не підтверджені матеріалами справи, є безпідставними, оскільки у матеріалах справи наявні листи департаменту агропромислового розвитку Тернопільської обласної державної адміністрації від 30 червня 2015 року № 13-3.3-м-60-020-01 та Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області від 6 липня 2015 року № 05-13/1247, у яких зазначено, що після 21 січня 2015 року порушення земельного законодавства, виявлені Державною інспекцією сільського господарства в Тернопільській області під час перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21 січня 2015 року, ТОВ «Агрофірма «Постолівська» не усунуто.

З урахуванням наведеного доводи касаційної скарги є безпідставними й на законність оскаржуваних судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Постолівська» залишити без задоволення.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 26 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк