АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1234/18Головуючий по 1 інстанції - Романенко В.А.
Категорія: 24 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя- доповідач )

Суддів Гончар Н.І., Карпенко О.В.

за участю секретаря : Наконечної М.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

відповідач - ВП «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно»;

треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7;

особа, яка подає апеляційну скаргу - позивач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 травня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Романенко В.А. 23 травня 2018 року о 15 год. 10 хв., повний текст рішення виготовлений 25 травня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ВП «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про розділення особового рахунку, - :

в с т а н о в и в :

23.04.2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ВП «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про розділення особового рахунку.

Позивач в позові посилається на те, що 04 липня 2016 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право власності та витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію свого права на 1/5 частку квартири АДРЕСА_1.

Згідно даних свідоцтва про право власності та витягу з державного реєстру речових прав на квартиру АДРЕСА_1, квартира належить п'яти особам в рівних частках, а саме: ОСОБА_3, його дружині - ОСОБА_4, доньці - ОСОБА_5, доньці - ОСОБА_6 та її сину (онуку) ОСОБА_7. Позивач ОСОБА_3 вказує, що між ним та його доньками, як співвласниками квартири АДРЕСА_1 існують непорозуміння та суперечки з приводу оплати за користування централізованим опаленням, оскільки повнолітні діти, які є співвласниками квартири не бажають сплачувати кошти за централізоване опалення своєї частини нерухомості.

12.03.18 року ОСОБА_3 звернувся із заявою до директора Черкаської ТЕЦ з проханням розділити рахунок щодо оплати послуги централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 та провести відповідний перерахунок за надані послуги у зв'язку з тим, що на його думку, нарахування проведено невірно. Позивач вважає, що невідповідність нарахувань співробітниками абонвідділу ТЕЦ плати за споживання послуги централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 полягає у тому, що послугу нараховують одній особі, яка вважають працівники ТЕЦ має пільги та одноособово володіє квартирою АДРЕСА_1, в той час, коли квартирою АДРЕСА_1 володіють 5 співвласників квартири, а пільги поширюються лише на двох з п'яти співвласників квартири АДРЕСА_1.

23.03.2018 року Черкаська ТЕЦ надала позивачу письмову відповідь на його заяву від 12.03.2018 року, в якій зазначено про те, що розділення рахунку проводиться ними лише за наявності рішення суду. Тому позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом та просив суд зобов'язати ВП «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно» відкрити окремі особові рахунки на площу, якою володіє кожна із сторін: рахунок № НОМЕР_1 залишити на його прізвище ОСОБА_3, у якому проводити нарахування на пільгових умовах щодо 25,12 м2 загальної площі квартири АДРЕСА_1, - 12,56 м2 належить йому і 12,56 м2 належить його дружині; другий рахунок відкрити на прізвище їх доньки ОСОБА_6, щодо 25,12 м2 загальної площі квартири АДРЕСА_1, - 12,56 м2 належить їй , а 12,56 м2 належить її неповнолітньому сину, а третій рахунок відкрити на прізвище ще однієї доньки - ОСОБА_5 щодо 12,56 кв. м, що, належать їй на праві спільної часткової власності.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 травня 2018 року у задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ВП «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про розділення особового рахунку - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду першої інстанції від 23.05.2018 року щодо відмови у задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права. В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на норми ст. 322 ЦК України, в якій зазначено, що власник зобов`язаний утримувати майно що йому належить. Скаржник також вказує на положення ст . 360 ЦК України, яка передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на утримання та збереження спільного майна, у сплаті обов 'язкових платежів та нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями , пов 'язаними із спільним майном. Він вважає, що відповідач ОСОБА_6, маючи право на спільне майно, відповідно має і оплачувати послуги за споживання централізованим опаленням. В якості доказів позивач посилається, що ним було надано свідоцтво про право власності та витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права на 1/ 5 частку квартири АДРЕСА_1 кожного із п'яти співвласників. ОСОБА_3 не погоджується з висновком суду щодо відмови у задоволенні позову, оскільки вказує, що викладений мотив відмови , на його думку, не відповідає дійсності, оскільки між доводами суду та прийнятим рішенням відсутній причинно наслідковий зв'язок.

ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення по суті позовних вимог. Зобов`язати ВП "Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно» відкрити окремі особові рахунки на площу, якою володіє кожна із сторін співвласників: рахунок № НОМЕР_1 залишити на його прізвище ОСОБА_3, у якому проводити нарахування на пільгових умовах щодо 25,12 м2 загальної площі квартири АДРЕСА_1, - 12,56 м2 належить йому і 12,56 м2 належить його дружині; другий рахунок відкрити на прізвище її доньки ОСОБА_6, щодо 25,12 м2 загальної площі квартири АДРЕСА_1, - 12,56 м2 належить їй і 12,56 м2 належить її неповнолітньому сину; третій рахунок відкрити на прізвище доньки ОСОБА_5 щодо 12,56 кв. м, що належать їй.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справа підлягає розгляду апеляційним судом Черкаської області у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням, але без виклику сторін.

Згідно до вимог ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

При цьому, за загальним правилом встановленим вказаною нормою права, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Згідно вимог ст.128 ЦПК України вбачається, що суд лише повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, а не викликає до судового засідання, якщо їх явка є не обов'язковою.

На підставі викладеного, розгляд даної справи проводиться судом апеляційної інстанції за загальним правилом, встановленим чинним процесуальним законом України з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання, але без виклику до судового засідання, оскільки їх явка є не обов'язковою.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України вказано, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи спір, та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача про розділення особового рахунку, пред'явленого до відповідача ВП «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно», суд першої інстанції виходив з безпідставності, необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивачем, посилаючись у рішенні, що між співвласниками квартири АДРЕСА_1 не встановлений порядок користування квартирою, що унеможливлює розділення рахунків.

Суд також послався, що не має підстав вийти за межі заявлених позовних вимог, а позивачем заявлено вимогу щодо зобов'язання в судовому порядку відповідача розділити рахунки за сплату послуг централізованого опалення із співвласників на кілька рахунків між співвласниками квартири, тому суд дійшов висновку, що такі вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах закону, так як така норма матеріального права відсутня, а тому і позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає висновок таким, що відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції згідно даних свідоцтва про право власності та згідно з даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власниками квартири АДРЕСА_1 є : ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, кожному з яких належить 1/5 частина квартири.

Судом встановлено, що 12.03.2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся із заявою до директора Черкаської ТЕЦ, в якій зазначив, що йому, як учаснику бойових дій, разом із його дружиною, при розрахунках плати за централізоване опалення надається 75-процентна знижка на 52,2 м2, від загальної площі квартири, а належить їм з дружиною лише 25,12 м2, їх квартири АДРЕСА_1 (а. с.8). У вказаній заяві позивач зазначає, що він надає згоду щодо сплати ним 25% вартості централізованого опалення на 52,5 м2 площі їх квартири, а 10,3 м2, на які не поширюються його пільги, буде оплачувати його повнолітня донька ОСОБА_6, яка є власником 12,56 кв. м квартири. Просив розділити один рахунок № НОМЕР_1, щодо оплати послуги централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 на два: один рахунок на його прізвище ОСОБА_3, у якому проводити нарахування на пільгових умовах щодо максимально можливого розміру у межах 52,5 м2 загальної площі квартири АДРЕСА_1; другий рахунок на прізвище його доньки ОСОБА_6 на 10,3 м2, що лишається, на які не поширюються його пільги. Провести перерахунок щодо нарахувань плати за послуги централізованого опалення з моменту приватизації квартири АДРЕСА_1, а саме з 03.06.2016 року, з подальшим оформленням нарахувань на два окремих рахунка, з різними площами.

23.03.2018 року ВП «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно» надало позивачу ОСОБА_3 відповідь, в якій зазначено, що розділення рахунку по адресі АДРЕСА_1 проводиться при наявності рішення суду та при розділенні квартири будинкоутримувачем (СУБ, ОСББ та інше).

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується співвласниками, що на момент подачі позовної заяви в суд між співвласниками квартири АДРЕСА_1 не встановлений порядок користування вказаною квартирою.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частинами 1, 4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує.

Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 29 від 22 грудня 1995 року (з наступними доповненнями) передбачено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Із матеріалів справи вбачається, що кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють, користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Згідно зі ст. 66 ЖК Української РСР плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється, виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку).

Відповідно до ст. 67 ЖК Української РСР, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 179 ЖК Української РСР, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщенням житлових будинків (в редакції затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45) власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Також п.10 Правил користування приміщеннями житлових будинків передбачено, що мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі), мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнаннями.

Пунктом 10 Правил також встановлено, що у разі, коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних послуг та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю зареєстрованих осіб, що проживають у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку; за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар).

Враховуючи вищевикладене, діючим законодавством обов`язок по оплаті комунальних платежів, відповідно до частки співвласника в квартирі, покладений на кожного з співвласників. У разі ухилення співвласника від виконання своїх зобов'язань по оплаті за комунальні послуги, інші співвласники, які оплачують ці послуги мають право на стягнення коштів, сплачених ними з співвласника, який таку оплату не проводить. У разі відмови співвласника у добровільному порядку сплатити кошти співвласнику чи співвласникам, особа має право за захистом своїх інтересів звернутись до суду з відповідним позовом .

Позивач ОСОБА_3, звертаючись із позовом до ВП «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно» про розділення особового рахунку, не звернув уваги на вимоги закону, не прийняв до уваги отриману відповідь від відповідача, який вказав, що не має законних підстав для розділення рахунку по адресі АДРЕСА_1, так як розділення рахунку проводиться при наявності рішення суду та при розділенні квартири будинкоутримувачем (СУБ, ОСББ та інше). Позивач з такими вимогами до будинкоутримувача не звертався, рішення суду з питання розподілу особового рахунку між співвласниками суду першої інстанції не надав, а вказаний ним відповідач не має законних прав та повноважень згідно вимог закону щодо вирішення питання розподілу особового рахунку, як просить позивач у своїй заяві.

Отже, виходячи з вищевикладеного, вбачається, що порядок розподілу витрат на утримання квартири та оплату за житлово-комунальні послуги, за умови, що у квартирі мешкає декілька користувачів, та при наявності спору з цього питання, визначений нормативними документами.

Апеляційний суд звертає увагу, що у зв`язку з тим, що кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про розділення особового рахунку, оскільки розділення особового рахунку можливе лише за умови виділення часток у натурі (визначення конкретної площі за кожним зі співвласників чи встановлення порядку користування квартирою.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, були предметом розгляду суду першої інстанції, та судом їм дана належна оцінка, тому підлягають залишенню без задоволення, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимог позивача.

Отже, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги, наведені ОСОБА_3 не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду.

Інших доводів, які б слугували підставою для задоволення доводів та вимог апеляційної скарги та вимог позивача, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Оцінюючи надані сторонами докази, як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, колегія суддів апеляційного суду вважає, що відсутні підстави для задоволення доводів апеляційної скарги.

Виходячи з вищевикладеного, не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права та залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб'єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення .

Керуючись ст.ст. 258, 367, 368, 374,375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ВП «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про розділення особового рахунку - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги віднести за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законом.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Гончар Н.І.

Карпенко О.В.

Повний текст постанови виготовлений 27.07. 2018 року.