Єдиний унікальний номер 237/1132/17 Номер провадження 22-ц/775/864/2018
Головуючий у 1 інстанції: Сенаторов В.А. Єдиний унікальний номер 237/1132/17
Суддя-доповідач: Краснощокова Н.С. Номер провадження 22-ц/775/864/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Краснощокової Н.С.,

суддів: Азевича В.Б., Тимченко О.О.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області цивільну справу № 237/1132/17

за позовом ОСОБА_2 до фермерського господарства «Жовтень», третя особа: сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Жовтневе», про розірвання договору оренди земельної ділянки

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, на рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 30 січня 2018 року (суддя Сенаторов В.А., повний текст рішення виготовлено 09 лютого 2018 року),

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Фермерського господарства «Жовтень», в якому просила розірвати договір оренди землі від 14 січня 2009 року, що укладений між нею та відповідачем.

Позовні вимоги, з урахуванням уточнень, обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов договору оренди сплачує орендну плату без врахування індексів інфляції, використовує земельну ділянку з невиконанням вимог встановленого режиму використання земель та у спосіб, що порушує природну родючість земельної ділянки, а саме не дотримується застосування сівозмін та відповідного чергування сільськогосподарських культур. Крім того, в порушення умов чинного законодавства та умов договору оренди, без її згоди, відповідач передав орендовану земельну ділянки у фактичне використання СТОВ «Жовтневе».

Рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 30 січня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник позивачки адвокат ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким розірвати договір оренди землі від 14 січня 2009 року. Вказує на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що ОСОБА_2 просила розірвати договір оренди з ФГ «Жовтень» з підстав незбереження орендарем родючості ґрунтів, недотримання сівозміни та чергування культур на ділянці та фактичним переданням у суборенду обробітку СТОВ «Жовтневе», що свідчить про невиконання та зміну умов договору оренди землі. Пунктом 3.1.5 договору оренди землі встановлено, що орендодавець (позивач) має право дострокового припинення або розірвання договору у відповідності до п. 4 цього договору, а також у разі порушення орендарем (відповідачем) чинного законодавства.

Суд ухвалив рішення, ідентичне рішенню Мар'їнського районного суду Донецької області у справі №237/1133/17, про що свідчить долучення до матеріалів справи ухвали апеляційного суду у цій справі.

Суд не прийняв до уваги довідки та акти, надані Єлизаветівською сільською радою у межах її повноважень, визначених статтею 33 Закону України «Про місцеве самоврядування», з яких вбачається, що фактично земельна ділянка позивачки входить до складу земель, які перебувають у користуванні СТОВ «Жовтневе»». Останнє було залучене в якості третьої особи, але представник третьої особи жодного разу до суду не з'явився, надіслав листа, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні вимог і зазначив, що СТОВ «Жовтневе» не має ніякого відношення до спірної земельної ділянки. Але позивачу не зрозуміло, чому СТОВ «Жовтневе», яке «не обробляє земельну ділянку і не займалося обробітком…» наполягало у своєму листі саме на відмові у задоволенні позовних вимог. Суд не взяв до уваги факт того, що зі схеми землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань та охорони земель Єлизаветівської сільської ради, складеної на замовлення Головного управління Держкомзему на підставі договору № 10/2009 від 14 серпня 2009 року, земля позивача віднесена до складу земель, орендованих СТОВ «Жовтневе». Карта була розроблена за період з 14 серпня 2009 року по 27 листопада 2009 року (дата затвердження), тобто вже після укладення договору між позивачем та відповідачем. Земля позивача є частиною єдиного масиву, що входить до складу земель орендованих СТОВ «Жовтневе».

Згідно з пунктом 4.1.1 договору зміна умов можлива за взаємною згодою сторін. Згоди щодо обробітку (користування) земельною ділянкою СТОВ «Жовтневе» позивач не надавала. Після звернень ОСОБА_2 до ФГ «Жовтень» з листами-вимогами щодо дострокового розірвання договору оренди землі та надання проекту землеустрою, що забезпечує еколого - економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь та до Єлизаветівської сільської ради з приводу розірвання договору оренди землі їй стало відомо про здійснення господарської діяльності на земельній ділянці позивача СТОВ «Жовтневе».

У п. 3.4.1 договору йде мова про те, що орендар (відповідач) зобов'язаний забезпечити застосування сівозмін і відповідного чергування сільськогосподарських культур.

З акту обстеження від 10 травня 2017 року вбачається, що земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_1 площею 3,04 га засіяна соняшником.

З акту обстеження від 30 червня 2017 року вбачається, що вказана земельна ділянка також засіяна соняшником.

З довідки про черговість сівозміни вбачається, що соняшник був у 2011 році.

Відповідач не надав документів, передбачених пунктами 5, 6 Порядку розроблення проектів землеустрою, що забезпечують еколого - економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, а саме документів, що підтверджують площу землеволодіння, землекористування; копію агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки; матеріали книги історії полів за останні три роки, актуальні матеріали польових геодезичних вишукувань та ґрунтових обстежень ( у разі їх наявності). Проект землеустрою розробляється відповідно до завдання на його розроблення, складеного з урахуванням нормативів оптимального співвідношення культур у сівозмінах в різних природно-сільськогосподарських регіонах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2010 року № 164, та оптимального співвідношення угідь і затвердженого замовником.

Відповідно до Постанови № 164 допустимі нормативи періодичності вирощування культури на одному і тому самому полі становлять, зокрема, для соняшника - не менше ніж через сім років. Відповідачем порушено сівозміну на зазначеній земельній ділянці.

Згідно із ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил при користуванні земельною ділянкою.

В порушення вимог статті 22 ЗК України відповідач використовує земельну ділянку без проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь. З 2009 року відповідач не виконав і не надав орендодавцю вказаний проект землеустрою.

Відповідачем не надано доказів того, що він дотримується порядку сівозміни.

Судом не прийнято до уваги постанову Верховного Суду України у справі № 6-166цс13, предметом якої був спір про розірвання договору оренди землі та у якій зроблено правовий висновок про те, що виходячи зі змісту статей 24 та 25 ЗУ «Про оренду землі» передача третім особам функцій з її обробітку виходить за межі господарської діяльності, яку може здійснювати орендар без погодження з орендодавцем, та є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки за ст. 32 ЗУ «Про оренду землі».

Натомість суд залучив до справи ухвалу Апеляційного суду Донецької області (номер провадження 22-ц/775/1838/2017) не зважаючи на те, що в теперішній час та на момент ухвалення рішення у Верховному Суді України перебуває касаційна скарга на рішення суду першої та ухвали суду апеляційної інстанції.

Третя особа СТОВ «Жовтневе» подала відзив на апеляційну скаргу разом із доказами направлення його 02.06.2018 року іншим учасникам справи, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення залишити без змін. Зазначає, що з тексту апеляційної скарги позивача не вбачається, що саме не з'ясував суд із того, що підлягало безумовному з'ясуванню; які обставини справи не доведено, але суд визнав їх встановленими, та в чому полягає порушення норм процесуального права чи застосування норм матеріального права. Вказує, що у відповідності до ст. 24 ЗУ «Про оренду землі» у позивача є право вимагати від орендаря зберігати родючість ґрунтів, але ані у позові, ані в апеляційній скарзі не наведено обставин та доказів порушень з боку орендаря цього обов'язку, не надано агрохімічних показників ґрунту орендованої земельної ділянки станом на початок оренди та станом на час звернення з позовом до суду. До того ж предметом позову є вимога про розірвання договору оренди, замість усунення порушень агрохімічних показників ґрунту на належні. Тобто, спосіб захисту нібито порушених інтересів позивача обрано невірний, що суперечить самим доводам позову. Третя особа також посилається на положення ст. 24 ЗУ «Про оренду землі», відповідно до яких у позивача крім права, яке вказане щодо контролю за збереженням родючості ґрунту, також є обов'язок не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Зазначає, що подача позову зі спробою за будь-що розірвати укладений з ФК «Жовтень» договір оренди, в той час як для цього відсутні підстави, є саме такою дією, не вчиняти яку передбачено наведеною нормою.

Відповідач ФГ «Жовтень» подав відзив на апеляційну скаргу разом із доказами направлення його іншим учасникам справи, у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду від 30 січня 2018 року - без змін. Зазначає, що з 2009 року , з моменту укладання між позивачем та відповідачем договору оренди земельної ділянки, з боку державної інспекції сільського господарства, державної інспекції з охорони довкілля, а також будь-яких інших державних органів з регулювання земельних відносин, на адресу відповідача жодного разу не надходили будь-які протоколи про порушення (відповідно до ст. 144 ЗК України), попередження, зауваження, листи щодо порушення відповідачем норм земельного законодавства. На адресу відповідача взагалі не надходили документи з контролюючих органів у сфері земельних правовідносин, які б свідчили, що відповідачем порушуються умови оренди земельної ділянки відповідно до норм та положень ЗК України і Закону України «Про оренду землі». Відносно зазначення апелянтом факту, що земля позивача віднесена до складу земель орендованих СТОВ «Жовтневе», представник відповідача вказує, що земельна ділянка позивача розташована поруч з господарським двором СТОВ «Жовтневе» і ця обставина взагалі не доводить факту використання земельної ділянки третьою особою. Крім того, на думку відповідача, суд зробив відповідні висновки, зазначивши, що у виконкомі Єлизаветівської сільської ради відсутні будь-які підтверджуючі документи фактичного використання земельної ділянки позивача третіми особами. Наголошує, що обов'язок відповідача щодо розробки землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, в договорі оренди земельної ділянки не зазначений. Порядок розроблення проектів землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1134 від 02.11.2011 року, тобто після того, як між сторонами був укладений договір оренди земельної ділянки. Відповідно до Звітів про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай, за період з 2009 року по 2016 рік, які відповідач надав у якості відповідних доказів по справі, вбачається, що відповідач використовує земельні ділянки, які знаходяться у нього в оренді, не єдиним масивом, а окремими земельними ділянками, оскільки на земельних ділянках, які знаходяться в оренді відповідача, вирощуються різні види зернових культур, тобто сівозміна витримується, що і було підтверджено відповідним доказом, який відповідач надав до матеріалів справи. Пунктом 18 Перехідних положень ЗК України передбачено, що на період до 01 січня 2015 року вимоги ч. 4 ст. 22 цього Кодексу поширюються лише на тих власників та користувачів, які використовують земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею більш як 100 гектарів. Площа орендованої відповідачем земельної ділянки у позивачки складає 3,17 га. Доказів, які б підтверджували позовні вимоги позивачки стосовно незбереження орендарем родючості ґрунтів, недотримання сівозміни та чергування культур на ділянці, виснаження землі позивачем не надано. Враховуючи, що умови договору оренди не містять обов'язку орендаря надавати орендодавцю проект землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, вважає, що доводи апелянта в цій частині не можуть вважатись істотним порушенням укладеного договору оренди та не можуть бути підставою розірвання договору оренди земельної ділянки. Жодного доказу щодо зниження родючості землі позивачем не надано, відповідні експертизи з цього приводу не проводилися. Під час розгляду справи судом 1 інстанції відповідачем були надані товарні чеки, відповідно до яких відповідачем щорічно купуються необхідні добрива, які не допускають зниження родючості землі. Щодо незастосування судом 1 інстанції правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-166ц вказує, що орендар не припиняв і не припиняє господарську діяльність з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки, що підтверджується не тільки «Відомостями про видачу орендної плати пайщикам по ФГ «Жовтень» за весь період оренди, а й податковими розрахунками сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, з яких встановлено, що відповідач, як податковий агент, щорічно сплачує податки нарахованого доходу орендодавців згідно укладених договорів оренди земельних ділянок.

В засіданні апеляційного суду представник позивачки ОСОБА_3 підтримувала апеляційну скаргу та наполягала на її задоволенні.

Позивачка, представники відповідача та третьої особи в засідання апеляційного суду не з'явились. Про дату, час та місце розгляду справи позивачка, відповідач та третя особа повідомлені, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень - судових повісток 05.07.2018 року.

Згідно із ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивачки адвоката ОСОБА_3, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд обґрунтовано виходив із встановлених у справі фактичних обставин та дотримався вимог матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачка ОСОБА_2 є власницею земельної ділянки площею 3.17 га на території Єлизаветівської сільської ради Мар'їнського району для ведення сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_2. Згідно плану меж, що містяться в Державному акті, земельна ділянка загальною площею 3,17 га, в тому числі 3,04 га ріллі, 0,05 га - багаторічні насадження, 0,08 га - пасовища, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с.13).

14.01.2009 року між ОСОБА_2 та фермерським господарством «Жовтень» був укладений договір оренди землі, за яким ОСОБА_2 передала, а фермерське господарство «Жовтень» набуло право оренди земельної ділянки площею 3,1700 га, яка знаходиться на території Єлизаветівської сільської ради, у тому числі 3,0400га ріллі, 0,0500 га багаторічних насаджень, 0,0800 га пасовищ, у придатному для сільськогосподарського використання стані, розташовану та межі якої визначені на плані земельної ділянки (додається). Грошова оцінка земельної ділянки становить 30 508, 25 грн.. Договір укладається на 14 років, починаючи з дати його реєстрації. Згідно з пунктом 2.3.1 орендна плата вноситься орендарем у розмірі 3% від вартості земельної ділянки, що у грошовому виразі становить 950 грн., у розмір орендної плати входить податок з фізичних осіб. Орендар сплачує орендну плату протягом дії терміну договору не пізніше, як у термін від 1.01 до 31.12 кожного року. Договір оренди зареєстрований у Мар'їнському районному відділі Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» (а.с.104 -107).

На підтвердження факту прийому передачі вказаної земельної ділянки між позивачем та відповідачем згідно умов договору оренди від 14.01.2009 року було укладено акт прийому передачі земельних ділянок, підписаний позивачем та відповідачем. (а. с. 12).

Згідно з пунктом 2.5.1 договору оренди обов'язковим для діяльності орендаря є наступні обмеження щодо використання земельної ділянки: протягом дії договору не змінювати цільове призначення земельної ділянки, визначене у п.2.1.1; не допускати погіршення екологічного стану і родючості земельної ділянки.

Пунктом 3.1 договору оренди визначено, що орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки у відповідності до мети, визначеної у пункті 2.1.1 цього договору; забезпечення екологічної безпеки землекористування шляхом додержання вимог земельного і природоохоронного законодавства, державних і місцевих стандартів, норм та правил щодо використання землі, своєчасного внесення орендної плати; вимагати від орендаря збільшення розмірів орендної плати у випадках, зазначених у п. 2.3.5 цього договору; дострокового припинення або розірвання договору у відповідності до пункту 4 цього договору, а також у разі порушення орендарем чинного законодавства.

Згідно з п. 3.4.1 орендар зобов'язаний приступити до використання орендованої земельної ділянки після державної реєстрації договору; забезпечити застосування сівозмін і відповідного чергування сільськогосподарських культур (п.3.4.2); використовувати орендовану земельну ділянку відповідно до мети, визначеної у пункті 2.1.1 цього договору, дотримуючись при цьому вимог чинного законодавства, державних і місцевих стандартів, норм і правил щодо використання землі(п.3.4.4); відповідно до п.2.3.3 цього договору своєчасно вносити орендну плату (п.3.4.5); відшкодовувати у встановленому законом порядку збитки у повному обсязі у тому разі, коли з вини орендаря земельна ділянка буде деградована, виснажена або родючість її знижена, а також з інших дій орендаря, що призвели до зниження якості землі (п.3.4.6).

Відповідно до пункту 4.3.2 договору оренди на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх обов'язків, передбачених договором, у разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди,яке суттєво перешкоджає використанню земельної ділянки, передбаченому договором, а також на підставах, визначених Земельним Кодексом та іншими законами України.

Згідно із ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно з ч.1 ст. 24 вказаного Закону орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки має право, зокрема, самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; отримувати продукцію і доходи та зобов'язаний: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Частиною 3 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч.1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Однією з підстав позову ОСОБА_2 зазначала те, що за період з 14 січня 2009 року по теперішній час орендна плата у зв'язку з індексацією не проводилась.

Відповідачем надані докази виплати орендної плати позивачці, зокрема - відомості на виплату орендної плати за період з 2011 року по 2016 рік, лист Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про індексацію нормативної грошової оцінки земель, з яких встановлено, що оренда плата позивачці виплачувалась щорічно та індексація орендної плати застосовувалась. Також надано докази утримання та сплати відповідачем податку із орендної плати, як доходу позивачки.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності висновків суду стосовно недоведеності посилань позивачки про виплату орендної плати без індексації.

Суд обґрунтовано прийшов до висновку про те, що посилання позивачки на факт передання відповідачем земельної ділянки у користування СТОВ «Жовтневе» не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи.

Так, СТОВ «Жовтневе», яке було залучене до участі у справі у якості третьої особи за клопотанням представника позивачки, у письмовій заяві за підписом керівника повідомило, що не використовувало і не використовує земельну ділянку, що належить позивачці.

На підтвердження обставини щодо оброблення земельної ділянки саме СТОВ «Жовтневе», а не відповідачем позивачка посилалась на довідку, видану виконкомом Єлизаветівскої сільської ради Марїнського району Донецької області від 08.11.2016 року №1349 про те, що фактично земельну частку пай НОМЕР_4, що належить ОСОБА_2 використовує СТОВ «Жовтневе» та довідку цього ж виконкому від 14.03.2017 року №198 про те, що біля земельної частки (пай) НОМЕР_4 розташовані паї НОМЕР_3, які знаходяться в оренді у СТОВ «Жовтневе» ( а.с.6,7).

Із наявного у справі копії схеми землеустрою техніко - економічних обґрунтувань використання та охорони земель Єлизаветівської сільської ради Мар'їнського району Донецької області, погодженої рішенням Єлизаветівської сільської ради від 27.11.2009 року № V/37-17 вбачається, зокрема, що додатком до рішення сесії Єлизаветівської сільської ради є техніко - економічні показники схеми землеустрою вказаної сільської ради, у яких,зокрема, вказано найменування підприємств і проектні заходи, обсяги проектних заходів та витрати на них, однак відсутні докази того, що земельна ділянка позивачки обробляється СТОВ «Жовтневе», а не відповідачем (а.с.108 -113).

На а.с.11 є частина схеми земельних ділянок, з якої також не вбачається безспірно, що земельна ділянка, належна позивачці, використовується СТОВ «Жовтневе».

Згідно із ст. 9 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19 червня 2003 року № 963-IV державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом, зокрема, проведення перевірок; розгляду звернень юридичних і фізичних осіб.

Відповідно до ст. 10 вказаного Закону державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право: безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; давати обов'язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов'язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності.

Позивачкою не надано доказів проведення перевірки органом, уповноваженим на державний контроль за використанням та охороною земель щодо самовільного зайняття СТОВ «Жовтневе» земельної ділянки, переданої нею в оренду відповідачеві.

Враховуючи викладене суд обґрунтовано прийшов до висновку про недоведеність позивачкою обставин щодо невикористання відповідачем земельної ділянки, переданої йому в оренду та розірвання у зв'язку із цим договору оренди.

Також обґрунтованими є висновки суду про відсутність підстав для розірвання вказаного договору через недотримання сівозмін.

Відповідно до ч.1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно із ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Доказів про те, що відповідач використовує земельну ділянку способами, які суперечать екологічним вимогам, що він допустив погіршення екологічного стану та родючості земельної ділянки позивачкою не надано.

Посилання представника позивачки у апеляційній скарзі на те, що відповідач не виконав і не надав позивачці проект землеустрою, що забезпечує еколого - економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки ненадання такого обґрунтування не є самостійною підставою для розірвання договору.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження родючості ґрунтів» від 4 червня 2009 року доповнено статтю 22 Земельного кодексу України частиною четвертою з наступним змістом: «Земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель».

Розділ X «Перехідні положення» доповнено пунктом 18 такого змісту: «На період до 1 січня 2015 року вимоги частини четвертої статті 22 цього Кодексу поширюються лише на тих власників та користувачів, які використовують земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею більш як 100 гектарів».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» від 12 лютого 2015 року № 191-VIII частину четверту статті 22 Земельного Кодексу України виключено.

Доводи скарги про те, що суд не застосував правову позицію Верховного Суду України, висловлену у справі №6-166 цс 13 у якій зазначено, що передача третім особам функцій з обробітку землі є підставою для розірвання договору оренди безпідставні, оскільки у даній справі не надано належних та допустимих доказів факту передання земельної ділянки для обробітку СТОВ «Жовтневе».

Посилання представника позивачки на акти обстеження стану використання земельних ділянок, що належать на праві власності ОСОБА_2 від 10 травня 2017 року та від 30 червня 2017 року, надані нею в засіданні апеляційного суду не можуть бути підставою для скасування рішення. Вказаними актами встановлено, що на час обстеження земельна частка (пай), належна ОСОБА_2, засіяна соняшником СТОВ «Жовтневе». Акти складені земельною комісією сільської ради у складі сільського голови, землевпорядника сільської ради, голови постійної комісії ради та членів комісії. Представники ФГ «Жовтень» та СТОВ «Жовтневе» до участі у обстеженні земельної ділянки та складанні акту не залучались, не зважаючи на те, що вирішувалось питання про їх права та обов'язки.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 30 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Н.С. Краснощокова

Судді: В.Б. Азевич

О.О. Тимченко

Повний текст постанови виготовлено 27 липня 2018 року.

Суддя - доповідач: Н.С. Краснощокова