АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№ 22-ц/796/5904/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2018 року місто Київ

справа № 757/23529/17-ц

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Пікуль А.А.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 березня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Батрин О.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити дії, застосування наслідків нікчемного правочину, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року позивач звернулася до Печерського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просила:

зобов'язати відповідача надати їй вичерпну інформацію - документи про виробника, постачальника, точну назву, якість (гарантійний строк) і вартість встановленого під час операції 31.03.2017 року собаці Рону протезу тазостегнового суглобу;

застосувати до нікчемного правочину - усного договору про надання послуг від 25.01.2017 року - правові наслідки недійсності правочину, а саме: зобов'язати відповідача повернути їйгрошову суму у розмірі 40500 грн., сплачену 20.02.2017 року в інтересах позивача її чоловіком за один тазостегновий суглоб для собаки Рона;

стягнути з відповідача на її користь завдану моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що вона має хворого собаку на кличку Рон, порода - німецька вівчарка, 2010 року народження. Собака має хворобу - дисплазію тазостегнових суглобів, через що собака втрачав здатність переставляти задні ноги, часто не міг самостійно встати.

Вказувала що 25.01.2017 року вона звернулась до ФОП ОСОБА_4, який є лікарем ветеринарної медицини і відправила собаку до нього на прийом. Відповідач рекомендував операції з обов'язкового протезування обох тазостегнових суглобів та підтвердив свою готовність провести таке протезування.

Зазначала, що цього ж дня сторони детально обговорили всі умови та обставини операції, відповідач повідомив порядок дій, умови лікування собаки та вона з відповідачем уклали усний договір про надання послуг щодо: замовлення відповідачем двох тазостегнових суглобів і додаткових матеріалів та разових інструментів (3000 доларів США) та проведення відповідачем операції по протезуванню тазостегнових суглобів у собаки Рона і двотижневе післяопераційне перебування собаки у стаціонарі (1000 доларів США).

Посилалася на те, що 31.03.2017 року собака Рон був доставлений до містаСуми, де у приміщенні «Зооветеринарного центру «10 друзів» був прооперований та перебував на післяопераційній реабілітації у клініці до 14 квітня 2017 року.

Зазначала, що вона у повному обсязі виконала усі взяті на себе зобов'язання щодо оплати двох протезів тазостегнових суглобів вартістю 2988.93 доларів США, а також вартість операції та післяопераційного стаціонарного догляду собаки у сумі 32317,53 грн.

Вказувала, що відповідач протиправно, у порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» відмовляється надати їй вичерпну інформацію про виробника, постачальника, точну назву, якість (гарантійний строк) і вартість встановленого під час операції 31.03.2017 року собаці Рону протезу тазостегнового суглобу.

Посилалася на те, що вказана інформація є необхідною як задля безпеки життєдіяльності прооперованого собаки Рона, так і подальшого протезування тварини, яке позивач має намір продовжити вже у іншого лікаря.

Також вказувала, що відповідач незаконними діями завдав їй моральної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26 березня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неналежне з'ясування судом обставин справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що висновок суду першої інстанції про відсутність між позивачем та відповідачем будь-яких договірних відносин спростовується матеріалами справи, які свідчать про існування між сторонами усного договору про надання ветеринарних послуг та операційного втручання по заміні тазостегнових суглобів собаці Рону, спрямованого на реальне настання правових наслідків.

Зазначав, що саме позивачу виставляв рахунок відповідач і саме з ОСОБА_2 він обговорював умови проведення операції та всі фінансові питання, яку також називав її «хазяйка Роні».

Посилався на те, що на відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а тому відповідач зобов'язаний надати позивачу повну інформацію про виробника, постачальника, точну назву, якість (гарантійний термін) і вартість встановленого під час операції 31.03.2017 року собаці Рону протезу тазостегнового суглобу.

Представник відповідача ФОП ОСОБА_4 - ОСОБА_6 подав відзив на апеляційну скаргу представника позивача, в якій зазначав, що апеляційна скарга є необґрунтована, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції. Посилався на те, що між відповідачем ФОП ОСОБА_4 та позивачем жодних договорів щодо ветеринарного обслуговування, проведення операції собаці Рон не укладалось, а всі домовленості, погодження вартості та переговори щодо обстежень, діагностування, операції та лікування вівчарки Рона здійснювались з ОСОБА_7, який заявив, що він є власником тварини. Вказував, що саме ОСОБА_7, як замовнику та власнику хворої тварини, відповідач надавав вичерпну інформацію щодо проведеної операції, імплантів, вартості, вказівки щодо післяопераційного догляду собаки, будь-яких претензій від власника вівчарки до відповідача не надходило.

У порядку п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно з п.3 Розділу XIIПрикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції у справі залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач та відповідач не перебували між собою в будь-яких договірних відносинах, у тому числі і щодо надання ветеринарних послуг та операційного втручання по заміні тазобедрених суглобів собаці Рон.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, наприкінці січня 2017 року до відповідача звернувся ОСОБА_7 з приводу лікування належного йому собаки - німецької вівчарки Рона з діагнозом: «дисплазія тазостегнових суглобів».

У запереченнях на позовну заяву, ФОП ОСОБА_4 вказував, що ОСОБА_7 було детально доведено про технологію лікування вказаної хвороби, про фірму-виробника протезів, про строки виготовлення та поставки протезів, а також про їх вартість.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 надав згоду на операцію, підписав необхідні документи, після чого матеріали рентгенівських досліджень із відповідним замовленням були направлені до Росії доктору ОСОБА_1, яка і замовила протези для своєї та операції відповідача у США виробнику протезів фірмі «BioМedtrix». На початку березня 2017 рокупротези були в Росії, а 29.03.2017 року лікар ОСОБА_1приїхала до клініки відповідача для участі в операції і привезла протези.

31.03.2017 року ОСОБА_7 своїм підписом у заяві підтвердив, що він як законний власник собаки н/о Рон 7 років, ознайомлений зі станом здоров'я своєї тварини, йому повідомлено про необхідність та показання до хірургічного втручання - протезування, останній ознайомлений з можливими ускладненнями, а також з умовами оплати та вартості послуг і гарантував оплату (т.1 а.с.93).

Цього ж дня собака Рон був доставлений до міста Суми, де у приміщенні Зооветеринарного центру «10 друзів» Клініка ветеринарної хірургії доктора ОСОБА_4 був прооперований та перебував на післяопераційній реабілітації у даній клініці до 14 квітня 2017 року.

З чеку від 31.03.2017 року вбачається, що вартість протезування з кількістю протезів 1шт. становить 108000 грн. (т.1 а.с.51).

Укладення договору на медичне ветеринарне обслуговування вівчарки Рона відповідачем ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_7 підтверджується відповідними доказами, а саме: копією квитанції від 20.02.2017 року про сплату 2988,93 доларів СШIA (81 000 грн.) (т.1 а.с.17), де вказано платник: ОСОБА_5 від ОСОБА_7 (за Роню) та копієючеку від 14.04.2017року про сплату 32317,53 гривень (т.1 а.с.52), у якій платником зазначається ОСОБА_7, призначення: за операцію ОСОБА_4

З указаних документів вбачається, що відповідач ФОП ОСОБА_4 з ОСОБА_7 погоджував вартість операції, яка складала близько 4000 доларів США (еквівалент 108000 грн.), з яких: 3000 доларів США (еквівалент 81000 грн.) складала передоплата для закупівлі комплекту протезів тазостегнового суглобу та аванс за використання набору інструментів, 27000 грн. - вартість операції, що включала в себе: вартість аналізів, самої операції, лікарських засобів, витратних матеріалів, додаткового устаткування та інше.

Крім того, про наявність договірних відносин між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_7 свідчить рахунок на попередню оплату на суму 81000,00 грн., який 17.02.2017 рокубув надісланий та 20.02.2017 року був оплачений від його імені.

Позивач, звертаючись до суду з даними позовом, вказувала на те, що вона є власницею собаки Рон та те, що саме між нею та відповідачем було укладено усний договір про замовлення відповідачем двох тазостегнових суглобів і додаткових матеріалів та разових інструментів, проведення відповідачем операції по протезуванню тазостегнових суглобів у собаки Рона і двотижневе післяопераційне перебування собаки у стаціонарі.

Разом з тим, матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що між відповідачем та позивачем існували договірні відносини, оскільки ветеринарні послуги надавались собаці, власником якої є ОСОБА_7, оскільки останній повідомив відповідача, що саме він є власником тварини і, як власник тварини погоджував та вчиняв всі дії необхідні для її лікування.

Як вбачається з матеріалів справи, після проведення операції та післяопераційного догляду у стаціонарі клініки на електронну адресу замовника ОСОБА_7, яка була ним надана для комунікацій, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 була надіслана розгорнута виписка з переліком наданих послуг, безпосередньо при виписці собаки зі стаціонарувівчарка Рон була повернута безпосередньовласнику ОСОБА_7 та йому наруки була видана медична виписка та рекомендації з подальшого утримання тварини (т.1 а.с.97, 98, 26-36), а також чек від 31.03.2017 на суму доплати 27000 грн. (т.1 а.с. 51) та підсумковий чек з 31.03.2017 року по 12.04.2017 року на загальну суму 113317,53 грн. (загальна вартість наданих ветеринарних послуг, з яких неоплаченим залишилось 32317,53 грн.) (т.1 а.с.39-44).

Будь-яких доказів того, що між позивачем та відповідачем ФОП ФОП ОСОБА_4 з 25.01.2017 року начебто існувала домовленість про здійснення двох операцій по заміні суглобів за ціною однієї операції суду не надано, як і не надано доказів того, що позивач чи її чоловік ОСОБА_5, чи ОСОБА_7 оплатили вартість протезів саме для двох тазостегнових суглобів.

Відповідно до медичної документації оплату було здійснено виключно за один комплект для заміни одного суглобу (т.1 а.с.53) і жодним доказом не підтверджується, що така оплата повинна була здійснюватися за два комплекти протезів для двох суглобів.

Позивач, на підтвердження того, що саме вона є власником німецької вівчарки Рон надала міжнародний ветеринарний паспорт.

Разом з тим, відповідно до п.п. а п.6 Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР, спільно затвердженими Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством сільського господарства УРСР та Міністерством охорони здоров'я УРСР 17.06.1980 року, власники собак, котів і хижих тварин зобов'язані щороку реєструвати (перереєстровувати) собак, котів і хижих тварин віком від двох місяців і старше.

При первинній реєстрації собак, котів і хижих тварин їх власникам видаються реєстраційні посвідчення і правила їх тримання, а на собак, крім того, і номерні знаки.

У п.10 Правил зазначено, що реєстрація собак і котів, що їх тримають громадяни, та видача реєстраційних посвідчень і номерних знаків провадяться житлово-комунальними організаціями, а в населених пунктах, де немає таких організацій, - в порядку, що визначається виконавчими комітетами місцевих Рад народних депутатів.

Відповідно до ч.7 ст.24 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» виловлені безпритульні домашні тварини протягом семи днів з дня їх вилову обов'язково утримуються на карантинних майданчиках служби або підприємства, що здійснює вилов, і можуть бути повернуті власникам із дозволу ветеринарної установи після пред'явлення реєстраційного посвідчення та оплати вартості витрат на вилов і утримання.

Матеріали справи не містять доказів, якими підтверджено, що собака Рон, належить саме позивачу ОСОБА_2, а не ОСОБА_7 Остання не надала належних доказів на підтвердження того, що собака Рон була зареєстрована у відповідностідо норм чинного законодавства та паспорт, який надала позивач не є документом, який дійсно посвідчує те, що собака належить позивачу.

Вказані обставини також підтвердив у судовому засіданні представник позивача, який зазначав, що дійсно собака Рон не була зареєстрована, а бланки ветеринарного паспорту є у вільному продажу та можуть заповнюватися будь-якою особою.

Таким чиномдолучена до позову копія міжнародного ветеринарного паспорту не є реєстраційним посвідченням та не може бути доказом належності собаки Рон саме позивачу.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено, що саме вона є споживачем послуг, отриманих від відповідача для лікування вівчарки.

Як вбачається з позовної заяви, в якості обґрунтування позову в частині визнання усного правочину недійсним, позивач посилалася на п.2 ч.1 ст.19, ч.ч.2, 6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме на нечесну підприємницьку діяльність відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:

1) при реалізації продукції будь-яким, чином, порушується право споживача, на свободу вибору продукції;

2) при реалізації продукції будь-яким, чином, порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення;

5) будь-яким, чином (крім, випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію;

7) ціну продукції визначено неналежним чином;

8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником, якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Відповідно до положень, закріплених у п.2 ч.1, ч.ч.2, 6 ст.19 вказаного Закону забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом не надання або надання у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до п.4 ч.1 Закону споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця).

Згідно з п.3 ч.3 ст 4вказаного Закону споживач зобов'язаний користуватися товаром згідно з його цільовим призначенням та дотримуватися умов (вимог, норм, правил), встановлених виробником товару (виконавцем) в експлуатаційній документації.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону споживач має право на одержання необхідної доступної, достовірної своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію повинна, зокрема, містити: назву товару; дані про основні властивості продукції; дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; дату виготовлення; гарантійні зобов'язання виробника (виконавця); строк придатності (строк служби) товару тощо.

Як вбачається з матеріалів справи усний договір про надання ветеринарних послуг собаці Рон був укладений між відповідачем та ОСОБА_7 та добросовісно виконаний ФОП ОСОБА_4, а результати наданих послуг були прийняті та належним чином оплачені, а відтак зазначений усний договір був дійсним, направленим на реальне настання передбачених ним наслідків, належним чином виконаним і припиненим у зв'язку із його належним виконанням.

Будь-яких претензій майнового чи немайнового характеру ОСОБА_7 до відповідача щодо лікування, оперування собаки не заявляв, а тому підстави для застосування наслідків до нікчемного усного договору шляхом стягнення з відповідача по цьому договору грошових коштів в сумі 40 500 грн. відсутні.

Доводи позивача щодо здійснення нечесної підприємницької діяльності відповідачем спростовуються тим, що для здійснення підприємницької діяльності у галузі ветеринарної медицини відповідач ФОП ОСОБА_4 має всі необхідні для цього умови (освіту, фах, ліцензію на здійснення ветеринарної практики, державну реєстрацію як ФОП з відповідним видом підприємницької діяльності, відповідні дипломи та сертифікати).

Крім того, позивач не навела жодного доказу про наявність конкретних законних підстав для визнання дій відповідача такими, що вводять споживача в оману, а тому її твердження про те, що діяльність відповідача є нечесною є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено факт її завдання, протиправність дій відповідача, причинний зв'язок між діями відповідача та фактом завдання шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що про наявність правовідносин між позивачем та відповідачем свідчать квитанція від 20.02.2017 року про перерахування чоловіком позивача ОСОБА_5 коштів на рахунок відповідача, роздруківки СМС-повідомлень між сторонами, колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та доказами, які були зазначені вище.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судова колегія приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 липня 2018 року.

Головуючий:

Судді: