РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 757/22307/17

пр. № 2/759/2424/18

11 липня 2018 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Шум Л.М.

за участю секретаря Васюри Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ГО «Громадське телебачення» про захист честі, гідності та ділової репутації, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача у квітні 2017 р. звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просить визнати недостовірною, такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію про ОСОБА_1 у вигляді фактичних тверджень, а саме, «ОСОБА_1 перший зам Голови СБУ (керівник управління «К») ховає дорогущий будинок під Києвом, чотири іномарки (дві понад понад $ 100000 кожна) і ще купу різної нерухомості», «В паперовій декларації (за брехню в якій в тюрму не саджали) ОСОБА_1 все це вказати забув», «Основне його завдання в СБУ- «кошмарить комєрсов» (як вони це самі називають) в інтересах друзів Президента», «Попри мізерні офіційні статки ОСОБА_1, по-справжньому безбідне життя веде матір трьох дітей генерал-майора ОСОБА_3», яка створена та викладена ОСОБА_2 у статті (посту), поширену ІНФОРМАЦІЯ_3 о 09 год. 18 хв. на своій сторінці в соціальній мережі Facebook за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1, де розміщене посилання на офіційний веб-сайт ГО «Громадське телебачення», де міститься посилання на розміщений на каналі ГО «Громадське телебачення» на сайті «YouTube» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2, зобов'язати відповідача ОСОБА_2 спростувати не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів, з моменту набрання рішення суду у цій справі законної сили, розповсюджену ним недостовірну інформацію, шляхом розміщення на його (ОСОБА_2) сторінці в соціальній мережі Facebook вступної та резолютивної частини рішення суду у цій справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 о 15 год. 37 хв. відповідач здійснив поширення серед необмеженого кола осіб у соціальній мережі «Facebook», з позначкою «Доступно всім» за веб-адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 створену ним статтю (пост) з гіперпосиланням на офіційний веб-сайт ГО «Громадське телебачення» на сайті «YouTube» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 аудіовізуальний твір третьої особи, що містить фрагменти недостовірної інформації у формі фактичних тверджень про позивача, а саме: «ОСОБА_1 перший зам Голови СБУ (керівник укправління «К») ховає дорогущий будинок під Києвом, чотири іномарки (дві понад понад $ 100000 кожна) і ще купу різної нерухомості», «В паперовій декларації (за брехню в якій в тюрму не саджали) ОСОБА_1 все це вказати забув», «Основне його завдання в СБУ- «кошмарить комєрсов» (як вони це самі називають) в інтересах друзів Президента», «Попри мізерні офіційні статки ОСОБА_1, по-справжньому безбідне життя веде матір трьох дітей генерал-майора ОСОБА_3». Поширена інформація є фактичним твердженням, завідомо недостовірна, неправдива, містить відомості про події, які існували, але відомості про них не відповідають дійсності, є перекрученими.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Представник відповідача проти позову заперечувала, 27.06.2018 р. подала письмовий відзив на позов, в якому зазначила, що відсутні підстави вважати, що саме відповідач поширив інформацію стосовно позивача. Також, представник відповідача вказаує, що поширена інформація є оціночним судженням та така оцінка є вираженням суб'єктивної думку, а тому представник відповідача просив у позові відмовити в повному обсязі (ас. 181-186).

Представник третьої особи до суду не з'явився, який про час та місце слухання справи був повідомлений судом належним чином (ас. 180), а тому суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останнього.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено і підтверджено представником позивача, що ОСОБА_1 перебуває на посаді першого заступника Голови служби безпеки України - начальник Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Центрального управління Служби безпеки України, є публічною особою.

Відповідно до листа Національної поліції України від 10.04.2017 р. зазначено про відсутність інформації щодо причетності ОСОБА_1 до вчинення будь-яких правопорушень (а.с. 85).

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 в соцільній мережі Facebook за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1, де розміщена інформація на веб-сайті ГО «Громадське телебачення», міститься посилання на розміщений на сайті «YouTube» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 аудіовізуальний твір третьої особи наступного змісту: «У вівторок пройшло перше судове засідання по нашому позову проти СБУ, керівництво якого тупо не подало ел.декларації ІНФОРМАЦІЯ_5. Вчора команда ОСОБА_6 показала, чому керівники СБУ бояться показати свої статки.

Наприклад ОСОБА_1 перший зам. голови СБУ (керівник управління "К") ховає дорогущий будинок під Києвом, чотири (!?) іномарки (дві - понад $100 000 кожна) і ще купу різної нерухомості. До речі, в паперовій декларації (за брехню в якій в тюрму не саджали) ОСОБА_1 все це вкзазати "забув". Наголошу, ОСОБА_1 не має ніякого відношення до контр.розвідки чи роботу служби за лінією фронту. Основне його завдання в СБУ - "кошмаріть комєрсов" (як вони це самі називають) в інтересах друзів Президента. Нагадаю, що призначив ОСОБА_1 персонально ОСОБА_5 своїм публічним указом. Попри мізерні офіційні статки ОСОБА_1, по-справжньому безбідне життя веде матір трьох дітей генерал-майора ОСОБА_3».

Позивач зазначає, що поширена інформація а саме, «ОСОБА_1 перший зам Голови СБУ (керівник укправління «К») ховає дорогущий будинок під Києвом, чотири іномарки (дві понад понад $ 100000 кожна) і ще купу різної нерухомості», «В паперовій декларації (за брехню в якій в тюрму не саджали) ОСОБА_1 все це вказати забув», «Основне його завдання в СБУ- «кошмарить комєрсов» (як вони це самі називають) в інтересах друзів Президента», «Попри мізерні офіційні статки ОСОБА_1, по-справжньому безбідне життя веде матір трьох дітей генерал-майора ОСОБА_3», є недостовірною, неправдивою, містить відомості про події, які не відповідають дійсності, є перекрученими.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ст. 32 Конституції України). Кожному гарантовано право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ст. 34 Конституції України).

Інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (ч. 1 ст. 200 ЦК України). Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю (ст. 201 ЦК України).

Положеннями статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1 (далі- постанова Пленуму), роз'яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму, роз'яснено, що відповідно до статті 277 ЦК, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановила, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Так, в рішенні у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №2-рп/2012 від 20 січня 2012 року зазначив, що перебування особи на посаді, пов'язаній зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, передбачає не тільки гарантії захисту прав цієї особи, а й додаткові правові обтяження. Публічний характер як самих органів - суб'єктів владних повноважень, так і їх посадових осіб вимагає оприлюднення певної інформації для формування громадської думки про довіру до влади та підтримку її авторитету у суспільстві.

Пунктом 21 постанови Пленуму визначено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Суд, з урахуванням вищезазначеного вважає, що поширена відповідачем інформація містить оціночні судження, має суспільний інтерес до позивача, який є публічною особою, відомості розповсюджені з метою перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами, а тому в даному випадку не мало місце поширення неправдивих відомостей, доказів того, що оспорена інформація принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, судом не встановлено, а позивачем всупереч вимог ст. 81 ЦПК України не доведено.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є недоведеними, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 32, 34 Конституції України, ст. 30 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 200, 201, 277 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ГО «Громадське телебачення» про захист честі, гідності та ділової репутації - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя: